ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/133/25 Номер провадження 11-сс/814/217/25Головуючий у 1-й інстанції с. ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ухвала сл.судді
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

та адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського апеляційного суду в м. Полтаві матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 16 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000030 від 16 січня 2025 року, в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на напиляну деревину породи «Ясен» та «Берест» загальним об`ємом близько 37 м3, яка буде зберігатись на території ТОВ «Лип`янка» юридична адреса: 39530, Україна, Полтавська область, Полтавський район, село Лип`янка.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що прокурор не довів слідчому судді винуватості особи та доцільність поза розумним сумнівом арешту майна та не довів незаконності вирубки деревини, а тому в задоволенні клопотання відмовив.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На ухвалу слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить:

- скасувати ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000030 від 16 січня 2025 року, а саме на напиляну деревину породи «Ясен» та «Берест» загальним об`ємом близько 37 м3, у звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

- постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на напиляну деревину породи «Ясен» та «Берест» загальним об`ємом близько 37 м3, яка буде зберігатись на території ТОВ «Лип`янка» юридична адреса: 39530, Україна, Полтавська область, Полтавський район, село Лип`янка, до вирішення питання про долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України та до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвала слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 04.02.2025 про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене під час огляду місця події майно, та його повернення незаконним набувачам є необгрунтованою та не вмотивованою, суперечить загальним засадам Кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, оскільки має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Позиція учасників

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Адвокат заперечував та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Як вбачається з матеріалів справи слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від 16 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, 16.01.2025 до чергової частини ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в області через лінію 102 надійшло повідомлення оперуповноваженого СКП ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про те, що невідомі особи здійснюють порубку дерев в полезахисній лісосмузі в адміністративних межах с.Розумівка Карлівської міської ради Полтавського району.

Виїздом на місце події було встановлено, що ФОП ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 з її усних пояснень, та наданих для ознайомлення документів здійснювала вирубку самостійної порослі кушів та дерев на земельних ділянках сільськогосподарського призначення, які заважають поведенню обробітку землі, відповідно до договору підряду від 30.08.2024 укладеного із ТОВ «Лип?янка», який діє до 31.12.2025 та відповідно до договору підряду від 01.10.2024 укладеного із ФГ «АПІКС», який діє до 31.12.2025.

Фактично оглядом установлено, що вирубка здійснювалась в полезахисній лісосмузі, на яку згідно кадастрової карти та матеріалів геодезичних вимірювань, які здійснено залученим сертифікованим інженером геодезистом ОСОБА_10 , накладаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Під час огляду місця події виявлено свіжоспиляні пеньки сироростучих дерев породи Ясен» та «Берест» різним діаметром. Також на місці події виявлено купи (напиляних дерев породи «Ясен» та «Берест».

17.01.2025 в ході проведення додаткового огляду місця події, полезахисної лісосмуги встановлено, що вказана лісосмуга знаходиться в межах земельних ділянок сільськогосподарського призначення, і відповідно виявлені на місці події свіжоспиляні пні сироростучих дерев породи «Ясен» та «Берест» в кількості 108 шт. фактично знаходяться в межах полезахисної лісосмуги. Під час проведення пляду було замірено діаметр виявлених пнів та встановлено, що він становить від 20 см. до 86 см.

Окрім цього, під час проведення додаткового огляду місця події також виявлено купи напиляних дерев вищевказаної породи загальним об?ємом близько 7 кубів, які поміщено для зберігання на території ТОВ «Лип?янка», юридична дреса: 39530, Україна, Полтавський р-н, Полтавська обл., село Лип?янка. Будь яких документів про погодження порубки дерев від органу місцевого самоврядування, який є власником цих полезахисних смуг згідно закону не надано.

Вилучена деревина постановою слідчого визнана речовим доказом у римінальному провадженні.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Слідчий суддя визнав клопотання прокурора не обґрунтованим та не задовольнив його.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчим суддею під час ухвалення рішення не в повній мірі дотримано норми законодавства, які регулюють порядок застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В пункті 1 ч. 2 цієї ж статті, вказано, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. В даному випадку незаконно спиляна деревина є важливими речовими доказами, а її повернення власникам може негативно вплинути на їх збереження, що до уваги слідчим суддею не взято.

Статтею 13 Конституції України визначено що земля, її надра, атмосферне овітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) кономічної зони є об?єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, адра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать всі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Правил утримання та збереження полезахисних ісових смуг, розташованих на землях сільськогосподарського призначення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету міністрів України №650 від 20.07.2020 року, полезахисні лісові смуги - штучно створені насадження лінійного типу для захисту сільськогосподарських угідь від негативного впливу природних на антропогенних факторів;

Згідно із п. З Правил землекористувачами проводяться заходи з утримання та збереження полезахисних лісових смуг на підставі матеріалів лісовпорядкування або обстежень комісією з метою визначення необхідності проведення невідкладних заходів з поліпшення санітарного стану полезахисних лісових смуг, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій (аварій, стихійного лиха тощо) у дошкоджених, малоефективних, зріджених, відмираючих насадженнях, які зтрачають свої захисні функції.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються у порядку, визначеному статтею 48 Лісового кодексу України.

Комісія утворюється органом місцевого самоврядування або територіальним органом Держгеокадастру, до повноважень якого належить передача у власність або користування земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами, протягом 14 календарних днів після отримання клопотання землекористувача про необхідність проведення невідкладних заходів у насадженнях полезахисних лісових смуг.

Головою комісії визначається представник органу місцевого самоврядування або територіального органу Держгеокадастру, до повноважень якого належить передача у власність або користування земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами. До складу комісії включаються землекористувач (або його уповноважена особа), представники державного спеціалізованого лісозахисного підприємства, територіального органу Держлісагентства, органу місцевого амоврядування або територіального органу Держгеокадастру, до повноважень кого належить передача у власність або користування земельних ділянок під олезахисними лісовими смугами.

У день проведення обстеження складається акт з визначенням характеристики лісомеліоративного стану насаджень, причини їх пошкодження, всихання, стану олезахисних лісових смуг, а також необхідності проведення заходів відповідно до цих Правил, строків їх проведення, способів і строків відновлення олезахисних лісових смуг, заходів щодо оздоровлення, запобігання зараженню бо пошкодженню суміжних насаджень, який затверджується головою комісії.

Акт обстеження складається у двох примірниках. Перший примірник акта берігається в органі місцевого самоврядування або територіальному органі держтеокадастру, що утворив комісію, другий примірник - у землекористувача.

Копію акта обстеження землекористувачі надають територіальним органам Держекоінспекції. для проведення рубок догляду, реконструктивних рубок видається лісорубний виток відповідно до статті 69 Лісового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 57-1 Земельного кодексу самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського тризначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Таким чином, видалення ОСОБА_9 деревини відбувалося на самозалісненій ділянці, яка утворилась внаслідок розростання полезахисної лісосмуги, і по своїй суті є рубкою догляду у полезахисній лісосмузі та повиннна здіснюватись відповідно до Правил утримання та збереження полезахисних лісових смуг, розташованих на землях сільськогосподарського призначення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. №650.

Зокрема, ані особами, які здійснювали порубку, ані землекористувачем, в порушення вимог п.3 Правил, не надано матеріали обстеження полезахисної лісової смуги комісією, до якої б входили б представники органу місцевого самоврядування, до повноважень якого належить передача у власність або користування земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами.

Документація з визначенням характеристики лісомеліоративного стану насаджень, причини їх пошкодження, всихання, стану полезахисних лісових смуг, а також необхідності проведення заходів відповідно до цих Правил, строків їх проведення, способів і строків відновлення полезахисних лісових смуг, заходів щодо оздоровлення, запобігання зараженню або пошкодженню суміжних насаджень, у землекористувача відсутня, що свідчить про стихійний та суцільний характер порубки, яка вчиняється в тому числі з корисливих мотивів, оскільки порубана деревина, яка фактично належить державі в особі територіальної ромади, реалізується на підставі господарських договорів ОСОБА_9 , які досліджено в суді.

Відмова у накладенні арешту на деревину, здобутої у протиправний спосіб, дає змогу спотворити, знищити, відчужити речові докази у кримінальному провадженні. Крім того, єдиним законним власником порубаної деревини є держава в особі територіальної громади, а не ОСОБА_9 , якій ця деревина повернута судом.

Таким чином, повернення слідчим суддею важливих речових доказів у цьому кримінальному провадженні перешкоджає проведенню належного досудового розслідування та приписам ч. 1 ст. 2 КПК України, якою визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов?язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом?якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що на момент розгляду слідчим суддею клопотання прокурора всі виявлені речі та предмети (майно) були обґрунтовано визнані речовими доказами в кримінальному провадженні.

За таких обставин, ухвала слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене під час огляду місця події майно, та його повернення незаконним набувачам є необгрунтованою та не вмотивованою, суперечить загальним засадам Кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, оскільки має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В той же час необхідність накладення арешту на речі та документи , вилучені під час обшуку згаданого домоволодіння, прокурором доведена.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, з постановленням нової ухвали апеляційного суду.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на напиляну деревину породи «Ясен» та «Берест» загальним об`ємом близько 37 м3, вилученої під час огляду місця порубки та визнаної речовим доказом по справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено о 15 год. 25 хв. 14 березня 2025 року.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3