Справа №950/3407/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/575/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 20 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження, в якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 05 січня 2025 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 20 грудня 2024 року, клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» до 24 год. 00 хв. 17 лютого 2025 року, без визначення застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 20 грудня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відмовити, обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, судом не було враховано тих обставин, що ризики, на які посилався у клопотанні прокурор, жодним чином не доведені, як і не доведено те, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_6 просив змінити запобіжний захід мотивуючи це тим, що має постійне місце проживання та тісні соціальні зв`язки, раніше не судимий і не має наміру впливати на потерпілого чи свідків. Він, як захисник, підтримав таку думку свого підзахисного, просив у задоволенні клопотання відмовити та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляд цілодобового домашнього арешту, з вказівкою на недоведеність ризиків, на що суд, також уваги не звернув.

За таких обставин, апелянт вважає, що фактично були підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме, у вигляді цілодобового домашнього арешту, що може забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Про призначення даного провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , який на даний час перебуває у ДУ «Сумська виправна колонія №116», був повідомлений належним чином, на підтвердження чого з вказаної установи на адресу апеляційного суду повернулась розписка, з клопотаннями про здійснення апеляційного розгляду даного кримінального провадження виключно за його участі, чи про відкладення судового засідання на іншу дату, не звертався.

У поданому до суду клопотанні, захисник ОСОБА_7 просив здійснити апеляційний розгляд за його участі у режимі відеоконференції з використанням його власних технічних засобів, яке ухвалою від 24 січня 2025 року було задоволено. При цьому, на обов`язковій участі ОСОБА_6 при розгляді поданої апеляційної скарги захисник, також, не наполягав.

Однак, у визначений день та час, тобто, о 09 год. 15 хв. 27 січня 2025 року, захисник ОСОБА_7 у режимі відеоконференції з Сумським апеляційним судом був відсутній і причини, які стали для цього підставою, не повідомив.

При цьому, ч. 6 ст. 336 КПК України встановлено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.

За наявності того, що з`єднання з захисником ОСОБА_7 не відбулося саме з його причин, враховуючи вищезазначені вимоги закону, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 був повідомлений належним чином, і, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, не заявив клопотання про розгляд провадження за його участі, і на цьому, також, не наполягав і його захисник, при тому, що питання про погіршення становища в апеляційній скарзі не ставиться, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення розгляду кримінального провадження без участі останнього та його адвоката ОСОБА_7 , що узгоджується, також, і з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Прокурор подала до суду клопотання, в якому просила здійснити апеляційний розгляд даного провадження без її участі.

З врахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, перевіряючи доводи клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на предмет існування заявлених ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про їх актуальність та не зменшення, з врахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності заявлених ризиків, колегія суддів зауважує, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, було обґрунтовано прокурором з огляду на тяжкість майбутнього покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з метою уникнення якого останній може вчинити дії щодо переховування від суду, а ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує у зв`язку з тим, що хоча судовий розгляд даного кримінального провадження триває і майже всі свідки допитані, останній, перебуваючи не під вартою, зможе здійснити на зазначених осіб тиск, з метою зміни їх показань на свою користь, крім того, недопитаним залишається ще один свідок ОСОБА_8 .

Саме з врахуванням зазначеного, суд і дійшов висновку щодо доцільності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановивши, при цьому, обставин, які б свідчили про те, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість, підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно практики ЄСПЛ, врахування судом тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений не має наміру впливати на потерпілого та свідків, то вони є непереконливими і жодним чином не впливають на наявність встановленого ризику, а інших доводів, за яких у задоволенні клопотання прокурора слід було б відмовлено, апелянтом не зазначено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України замах на вчинення умисного вбивства, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 20 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4