Справа №:755/4262/25
Провадження №: 1-кс/755/937/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2025 р. Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000936, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

У провадження слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000936, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Строки звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна дотримані, оскільки вилучення майна, згідно протоколу обшуку відбулося 15 березня 2025 року, клопотання прокурором подане 16 березня 2025 року засобами поштового зв`язку.

Отже, клопотання про арешт майна подано з дотриманням строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд клопотання про арешт майна без його участі, зазначивши, що клопотання підтримує та його просить задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000936, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Дніпровською окружною прокуратурою. Кримінальне провадження порушено за фактом того, що 14.03.2025 по вул. Миропільська, 11, в м. Києві, невстановлені особи, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я особи, відкрито викрали майно ОСОБА_4 (23360).

Встановлено, що 15.03.2025 року до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві із заявою про кримінальне правопорушення звернуся ОСОБА_4 , який повідомив, що 14.03.2025 близько 23.30 години за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 11, біля магазину «Фора» двоє невідомих осіб відібрали у нього телефон. В подальшому, ті ж самі особи, за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 15, заприскали його перцевим балоном та відібрали документи.

Відповідно до ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 237 КПК України, слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , 15.03.2025 в період часу з 15.43 години до 15.54 години за адресою: АДРЕСА_1 було проведено невідкладний обшук з метою врятування об`єктів (майна), що потенційно можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, а також, з метою їх прогнозованого знищення іншими особами, чи втрати.

В подальшому, в ході невідкладного обшуку було вилучено мобільний телефон марки «ОРРО», який вилучено та поміщено до спец пакету № CRI12692841, газовий балончик «Кобра 1 Н», який вилучено та поміщено до паперового конверту закріплений биркою № NPU-2299293.

Вказане вилучене майно поміщено для тимчасового зберігання до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за адресою,: м. Київ, вул. Вінстона Черчилля, 2.

Крім того, 15.03.2025 року слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві винесено постанову про визнання вилученого майна речовими доказами в кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що вилучене майно визнано речовими доказами, містить на собі сліди кримінального правопорушення, а також інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення та вилучені з метою припинення протиправної діяльності та подальшого призначення експертиз, прокурор просить накласти на вказане майно арешт.

Таким чином, виявити та зафіксувати відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, за відсутності яких не буде об`єктивної можливості виконати завдання кримінального провадження, встановлені КПК України, в інший спосіб, ніж проведення обшуку, було неможливо.

Відшукувані предмети, які були вилучені в ході проведення обшуку, мають значення для досудового розслідування так як містять відомості, які будуть використані як речові докази у розслідуваному кримінальному провадженні та під час судового розгляду.

Проведення вилучення зазначених предметів злочину в порядку тимчасового доступу до них на даному етапі розслідування кримінального провадження було не доцільно, оскільки ці предмети могли бути знищені з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З викладеного вбачається, що іншим способом, ніж проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виконати завдання кримінального провадження являлось неможливим.

Таким чином, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 15.03.2025 року в період часу з 15:43 по 15:54 год. проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення невідкладного обшуку у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України, за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «ОРРО», який вилучено та поміщено до спец пакету № CRI12692841, газовий балончик «Кобра 1 Н», поміщено до паперового конверту закріплений биркою № NPU-2299293.

15.03.2025 року на підставі ст. 98 КПК України слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 винесено постанову про визнання вищезазначеного майна речовими доказами.

Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 15.03.2025, ОСОБА_4 впізнав мобільний телефон під № 2.

В ході проведення впізнання за фотознімками, ОСОБА_4 впізнав особу, яка бризнула з газового балончика в обличчя та вимагала назвати пароль від телефону, ним виявився ОСОБА_7 . Крім того, потерпілий впізнав особу, яка відкрито викрала у нього телефон, ним виявився ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2025 (справа № 755/4262/25, провадження № 1-кс/755/936/25) надано дозвіл слідчому СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «ОРРО», який вилучено до спец пакету № CRI12692841, газовий балончик «Кобра 1 Н», який вилучено до паперового конверту закріплений биркою № NPU-2299293.

Частиною 1 статті 131 КПК України визначено, що захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що тимчасово вилучене майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як постанова про визнання вказаного майна речовим доказом так і клопотання про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

За викладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 208, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження, розпорядження, користування, та з метою збереження речового доказу, яке було вилучено 15.03.2025 року в період часу з 15 години 43 хвилини по 15 годину 54 хвилину за адресою: АДРЕСА_1 в кримінальному провадженні № 0000936, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, під час проведення обшуку квартири, а саме:

- мобільний телефон марки «ОРРО», який вилучено до спец пакету № CRI12692841;

- газовий балончик «Кобра 1 Н», який вилучено до паперового конверту закріплений биркою № NPU-2299293.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1