Провадження № 1-кп/946/635/24
УХВАЛА

про призначення судового розгляду

23 грудня 2024 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

провівши в залі суду у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000480, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До суду 17 грудня 2024 надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ухвалою від 18 грудня 2024 року було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. 314 315 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений, його захисник висловили думки про можливість призначення судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта з таких підстав.

Так, кримінальне провадження підсудне Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області. Підстав для закриття кримінального провадження або для його зупинення, не вбачається.

Також не вбачається підстав для повернення обвинувального акта прокурору.

Під час підготовчого судового засідання від прокурора надійшло клопотання про здійснення судового виклику в судове засідання для допиту обвинуваченого.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене клопотання, які не заперечували проти його задоволення, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 звернулась з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 діб, строк дії якого спливає 03 січня 2025 року, посилаючись на обґрунтованість підозри у вчиненні злочину ОСОБА_4 та те, що при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід врахувати те, що ОСОБА_4 , притягується до кримінальної відповідальності, тому усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, яке йому загрожує, що в свою чергу свідчить про наявність ризику передбаченого ч. 1 п. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, на думку прокурора, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у вказаному провадженні, з якими безпосередньо контактував при організації незаконного перетину державного кордону, знає у обличчя, особисті данні осіб та засоби зв`язку із ними, тобто може перешкоджати їх з`явленню до суду, примушування до відмови від давання показань, а також давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози насильством, знищенням майна, а також погрожувати вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання, що підтверджує існування ризику, зазначеного у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, на думку прокурора, жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Сукупність даних фактів свідчить про те, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення відносно інших осіб, чим вплинути на їх показання, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. За таких обставин, зазначені в клопотанні ризики є належно обґрунтованими. В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , просили застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому послалися на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, співпрацює із слідством.

Ухвалами слідчих суддів Малиновського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року та 28 листопада 2024 року відносно ОСОБА_4 був обраний та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03 січня 2025 року. При цьому слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків того, що обвинувачуваний може переховатися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення та/або суду та незаконно впливати на потерпілу і свідків.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене прокурором клопотання, дійшов висновку про його задоволення з огляду на таке.

За змістом ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу положень ч. 3 ст. 315 КПК України, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого (44 роки, стан його здоров`я не перешкоджає утриманню під вартою), не має постійного місця роботи. У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, то він може ухилитися від суду. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, враховуючи, що судовий розгляд у цьому кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК, не допитані обвинувачений, потерпілий, свідки, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тому, з урахуванням вказаних положень національного кримінального процесуального законодавства, факт допиту обвинувачених, потерпілого та свідків під час досудового розслідування не може бути підставою для висновку, що на стадії судового провадження цей ризик не може бути актуальним. Більше того, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , останній, перебуваючи на свободі, може застосувати спроби незаконно вплинути на потерпілого, свідків шляхом умовлянь та погроз з метою схилити їх до зміни своїх показань під час судового розгляду. Тому суд також погоджується з тим, що продовжує існувати і ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд враховує, що обвинувачений притягується до відповідальності за вчинення корисливого злочину, а тому суд вважає доведеним ризик можливості обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, свідки ще не допитані, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, до 21 лютого 2025 року.

В силу положень ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 5 та ч. 6 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Однак прокурором не наведено та судом не встановлено таких виключних обставин у справі, що розглядається. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає за необхідне визначити розмір застави у межах розміру, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим своїх обов`язків, передбачених КПК України. Підстав для висновку, що визначення розміру застави може не запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України судом не встановлено.

Зацікавлена особа ОСОБА_6 також заявила клопотання про скасування арешту з певного майна, накладеного під час досудового розслідування, посилаючись на те, що майно належить їй, немая відношення до справи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали.

Прокурор проти клопотань захисника заперечувала.

Розглянувши клопотання ОСОБА_6 , суд дійшов наступних висновків.

Так, ст. 170 КПК України, зокрема, встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Суд враховує, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості оцінити чи є арештоване майно доказом кримінального правопорушення, що підлягає встановленню шляхом дослідження доказів під час судового розгляду, який ще не розпочатий. Тому клопотання про скасування арешту з майна не підлягає задоволенню.

Від учасників судового провадження інших клопотань, зокрема, про обрання, зміну чи скасування інших заходів забезпечення кримінального провадження не надійшло.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 199, 314-315, 370-372 КПК, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України в залі судових засідань Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за адресою: місто Ізмаїл Одеської області, вулиця Клушина, 2, на 14 січня 2025 року на 14 годину.

Судовий розгляд здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника, яких викликати в судове засідання.

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна відмовити.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21 лютого 2025 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста грн (50 х 3028грн = 151400грн). Обвинувачений або застовадавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави. У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора; 2) не відлучатися за межі міста Ізмаїл та Ізмаїльського району Одеської області без дозволу суду або прокурора; 3) повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання строком до 21 лютого 2025 року включно.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування, залишити без змін.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити до Державної Установи «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду в частині застосування запобіжного заходу, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

В інший частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 27 грудня 2024 року об 11 годині.

Повідомити учасникам кримінального провадження, що Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області застосовуються Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28 лютого 2020 року, та з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1