У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000024 від 30.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 як прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням в якому просить накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000024 від 30.01.2024, а саме: мобільний телефон Iphone 14, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім картою НОМЕР_4 ; силіконовий чохол на телефон.

На обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000024 від 30.01.2024 за ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України.

За твердження сторони обвинувачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2024 року голова Первинної профспілкової організації Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця (ПКВЧ-1) ОСОБА_4 як голова профспілки та член комісії з пролонгування та укладання трудових контрактів, спільно із заступником начальника ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 , який має безпосередній вплив як особа керівного складу та безпосередній вплив серед службових осіб ВП Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця (ПКВЧ-1) різного рівня, діючи з метою особистого збагачення, володіючи якостями лідерів та організаторськими здібностями, маючи досвід роботи, керуючись корисливими мотивами і прагненням до наживи, маючи на меті незаконне отримання доходів на постійній основі від вчинення тяжких злочинів, розробили план вчинення кримінальних правопорушень, всупереч інтересам служби та суспільства, використовуючи надані повноваження за розподілом адміністративно-розпорядчих функцій, з метою систематичного отримання неправомірної вигоди у сфері надання АТ «Укрзалізниця» послуг з обслуговування та перевезення пасажирів залізничним транспортом, який передбачав залучення як членів низки осіб, а саме інструкторів поїзних бригад, начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень та інших працівників, які між собою будуть взаємодіяти при вчиненні тяжких злочинів відповідно до їх рівня в обумовленій ієрархічній структурі.

Згідно попередньо розробленого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 плану вчинення кримінальних правопорушень, члени злочинної організації, залучені ними як виконавці, а саме інструктора поїзних бригад резерву провідників ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», в умовах діючого воєнного стану та збільшенням попиту на популярні міжнародні напрямки, діючи за їх вказівками як організаторів злочинної організації, мали забезпечити умови та запровадити протиправну схему необлікованого продажу вільних або умовно-вільних пасажиромісць у вагонах поїздів з метою отримання неправомірної вигоди для себе, інших фізичних осіб, від послуг пасажирських перевезень, та запровадити механізм штучного створення дефіциту (нестачі) у системі продажу залізничних квитків на поїзди міжнародного сполучення №67/68 «Київ-Варшава», №19/20 «Київ-Хелм», №119/120 «Дніпро-Київ-Хелм-Київ-Дніпро», №23/24 «Київ-Хелм», №89/90 «Київ-Перемишль», №351/352 «Київ-Кишинів», залучивши для цього підлеглих начальників пасажирських поїздів та інших осіб, які здійснюють на них рейси.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, завдяки займаним службовим посадам, будучи особами із числа керівного складу та маючи безпосередній вплив серед службових осіб в АТ «Укрзалізниця», своїм організаторським здібностям, соціальним зв`язкам, наявним майновим ресурсам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не пізніше 01.01.2024 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, створили злочинну організацію з метою вчинення тяжких злочинів, до складу якої увійшли інструктори (поїзних бригад) резерву провідників Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальники пасажирських поїздів, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також інші особи, причетність яких до вчинення кримінальних правопорушень, на даний час встановлюється слідством.

Створена ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинна організація характеризується корисливою направленістю дій її членів, єдністю їх намірів, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе, забезпечення умов та запровадження протиправної схеми необлікованого продажу вільних або умовно-вільних пасажиромісць, у тому числі службових купе та купе відпочинку провідників у вагонах поїздів, та запровадження механізму штучного створення дефіциту (нестачі) у системі продажу залізничних квитків на поїзди міжнародного сполучення, своєю стійкістю, чіткою розробкою плану вчинення злочинів, який доводився до кожного нового члена, детальною підготовкою до вчинення злочинів, а в кінцевому результаті раніше обумовленим розподілом неправомірної вигоди.

Унаслідок дій злочинної організації у складі організаторів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , виконавців: інструкторів (поїзних бригад) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ненадходження коштів від продажу квитків АТ «Укрзалізниця» на потяги №67/68 «Київ-Варшава», №19/20 «Київ-Хелм», 119/120 «Дніпро-Київ-Хелм-Київ-Дніпро», №23/24 «Київ-Хелм», №89/90 «Київ-Перемишль», №351/352 «Київ-Кишинів» за період з 01.01.2024 по 30.06.2024, з урахуванням даних БД ГАРТ-1, даних АТ «Укрзалізниця» щодо обсягів продажу та вартості квитків, а також інших матеріалів, незаконно перевезено 34119 безквиткових пасажирів, та розрахунково підтверджується сума коштів, що не надійшла від продажу квитків АТ «Укрзалізниця», в загальній сумі 73 832 691,70 гривень.

Під час досудового розслідування, а саме 11.12.2024 року, в період часу з 06.44 по 08.20 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 14, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім картою НОМЕР_4 ; силіконовий чохол на телефон.

Постановою від 11.12.2024 року, вилучене майно визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Прокурор подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги клопотання підтримав, просив їх задовольнити.

Володілець майна належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме, нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Судом встановлено, що у провадженні СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000024 від 30.01.2024 за ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України.

11.12.2024 року, в період часу з 06.44 по 08.20 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 14, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім картою НОМЕР_4 ; силіконовий чохол на телефон.

Постановою від 11.12.2024 року, вилучене майно визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у прокурора є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що вказані речі зберегли на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже відповідне майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу - відчуження, приховання, використання тощо на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні майно, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також враховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження і на даний час у сторони обвинувачення є необхідність встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України, провести ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, допитати свідків, провести експертні дослідження тощо, у межах кримінального провадження № 0000024.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити.

Також слід роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 98, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000024 від 30.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні №0000024 від 30.01.2024, а саме: мобільний телефон Iphone 14, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім картою НОМЕР_4 ; силіконовий чохол на телефон.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1