У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2024 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 14.10.2024, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, військовослужбовця, призваного на службу під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який обіймає посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», розлученого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 14.10.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Відповідно до положень ч. ч. 1 - 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що 12.10.2024 о 13.30 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 14.10.2024 відносно нього складено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними доказами та матеріалами кримінального провадження.

Відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2024 у справі №308/16818/24 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн., яку на цей час не внесено. Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу визначено до 12.12.2024, включно. 18.11.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000562 від 14.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, направлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті.

Як зауважує прокурор, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця несення служби з метою ухилення від військової служби в умовах воєнного стану, яке є злочином проти встановленого порядку несення військової служби, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Прокурор зазначає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , запобігання продовженню злочинної діяльності та можливого ухилення від суду на даний час виникла необхідність в продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що зміна обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід може перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо останній буде залишатися на волі.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого прокурор вказує на необхідності запобігання спробам:

переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги, взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватися Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов`язання. Вказане також має стати підставою для того аби визнати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання таким, що не може бути застосований до особи, яка своєю поведінкою вже продемонструвала зневагу до уповноважених осіб Збройних Сил України, під чиїм контролем мав знаходитися як підлеглий їм військовослужбовець;

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений має мотив та можливість внаслідок звання та посади в Збройних Силах України, а також наявних у нього навичок та знань, вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачуваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець, маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, може вжити заходів самостійно або через інших осіб до знищення документів, що мають значення для кримінального провадження. Крім того, обвинувачуваний, перебуваючи на волі, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачуваний, вчиняючи злочин, в умовах воєнного стану, фактично самовільно залишив територію військової частини, що потягне за собою перекладення його обов`язків на інших військовослужбовців, збільшення навантаження на них та посилення загрози їхньому життю. Такі дії ОСОБА_4 вже є опосередкованим посяганням на життя та здоров`я інших військовослужбовців та фактичним висловленням байдужості до їх безпеки на користь власного страху. З огляду на це, а також те, що обвинувачуваному загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім повторного злочину, передбаченого ст. 408 КК України.

Прокурор наголошує, що звертаючись з відповідним клопотанням береться до уваги, що обвинувачений не має захворювань, що включені до додатку №13 Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою.

На думку прокурора, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину та може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, наведене свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На підставі викладеного, прокурор просить продовжити застосування раніше обраного обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000562 від 14.10.2024 за ч. 4 ст. 408 КК України ОСОБА_4 запобіжного заходу відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2024 у справі № 308/16818/24 строком на шістдесят днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому підтримав та просив задовольнити.

Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, зауваживши, що подане клопотання є необґрунтованим. Наголошує, що його підзахисний має перебувати у медичному закладі для отримання належного лікування.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, 18.11.2024 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 14.10.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, 08.10.2024, приблизно о 18.30 год., солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призваним на військову службу під час мобілізації, перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини навідник-оператор 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , без відповідного дозволу командування частини, з метою ухилення від військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби підрозділ військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , після чого 12.10.2024 здійснив спробу незаконного залишення території України поза пунктом пропуску в напрямку 295-296 прикордонних знаків на відстані 100 метрів до державного кордону України, поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , де був затриманий прикордонним нарядом « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону України, про що відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2024 дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2024 у справі №308/16818/24 (провадження №1-кс/308/6186/24) відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме до 12.12.2024. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 грн. У разі внесення застави у вказаному розмірі постановлено покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, в залежності від стадії кримінального провадження, на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та фактично проживає: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, в залежності від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватися із свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну. Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначено до 12.12.2024.

Статтею 29 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.1991 «Летельє проти Франції», скарга №12369/86).

Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд вважає, що передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик, який враховувався при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 та суворість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даний час не відпав і продовжує існувати, у зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування даного запобіжного заходу відсутні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні суд виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Суд бере до уваги вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який розлучений та утриманців не має, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, який є військовослужбовцем, майновий стан обвинуваченого, відсутність у нього судимостей.

Вказані обставини, на думку суду, переконливо свідчать, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доводи сторони обвинувачення про існування інших ризиків, зазначених у клопотанні, а саме: можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, належним чином не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку із чим ці ризики не враховуються судом при продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину, даних про особу обвинуваченого, його існуючих соціальних зв`язків, суд, з урахуванням приписів ч. 8 ст. 176 КПК України, приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає до задоволення та запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити.

Доводи сторони захисту зазначених висновків суду не спростовують.

Щодо доводів сторони захисту про те, що обвинувачений має перебувати у медичному закладі для отримання належного лікування, суд зазначає, що чинним законодавством України передбачено охорону прав осіб, які утримуються під вартою, в тому числі право на належну медичну допомогу, обов`язок забезпечення якої покладено на адміністрацію місць попереднього ув`язнення.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Згідно зі ст. 11 цього Закону медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом вимог ст. 21 вказаного Закону адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту; створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням.

Таким чином, необхідність надання обвинуваченому необхідної спеціалізованої медичної допомоги, не унеможливлює утримання останнього під вартою, натомість зобов`язує адміністрацію місця попереднього ув`язнення забезпечити належне медичне обслуговування та надання медичної допомоги у обсязі, необхідному для дотримання прав останнього, гарантованих ст. 49 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином, аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави під час обрання тримання під вартою є обов`язком, а не правом суду, від якого він має право відступити лише в певних визначених законом випадках.

При цьому із законодавчого положення, визначеного ч. 4 ст. 183 КПК України, слідує, що не визначення розміру застави щодо категорій злочинів, передбачених даною нормою це право, а не імперативний обов`язок суду.

На виконання вимог абз. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України, суд, враховуючи обставини кримінального правопорушення та стадію судового розгляду у даному кримінальному провадженні, вважає за можливе одночасно визначити заставу як альтернативний запобіжний захід у мінімальному розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та є співмірною з існуючим у даному кримінальному провадженні ризиком.

У разі внесення застави на обвинуваченого відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти наступні обов`язки: прибувати до суду на його першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватися із свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 131, 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, до двох місяців, а саме, до 06 лютого 2025 року, включно.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 , у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

прибувати до суду на його першу вимогу;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

не спілкуватися із свідками у цьому кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом на обвинуваченого, у разі внесення застави визначити до 06 лютого 2025 року, включно.

Згідно з частиною сьомою статті 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуюча ОСОБА_1