ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/7182/25
провадження № 1-кс/753/1020/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2025 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, солдата, працюючого навідником 2 відділення спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 слідчий слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування зазначеного клопотання слідчий зазначив, а прокурор в судовому засіданні підтримав, що 11.04.2023 ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації на особливий період. Під час проходження служби, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 , 11.04.2023 ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з призначенням на посаду навідника 2 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Так, напередодні 06.03.2024, у ОСОБА_5 виник кримінально противоправний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Реалізуючи свій кримінально противоправний умисел, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08 год 30 хв 06.03.2024, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, займаючи посаду навідника 2 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом у порушення вимог стст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», стст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, стст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та стст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах воєнного стану, без відповідних дозволів командирів (начальників) самовільно залишив місце несення служби військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, до моменту затримання його в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

09.04.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 10.04.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується: - повідомленням військової частини НОМЕР_1 ; - актом службового розслідування; - наказами, допитами у якості свідків військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Також мають місце ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене вище, прокурор прохав суд задовольнити клопотання в повному обсязі.

Захисник підозрюваного зазначила, що у підозрюваного були свої певні причини залишення військової частини, зокрема він здійснював пошуки іншої військової частини задля переведення. Окрім того, адвокат прохала суд взяти до уваги, що підозрюваний має зареєстроване місце проживання. Також зазначила, що перебуваючи на гаупвахті підозрюваний не зможе принести користі для держави, а ніж будучи придатним та надалі виконувати обов`язок по несенню служби.

Підозрюваний надав свої пояснення, у яких зазначив, що він військову частину не залишав. Так, 06.03.2024 вони з побратимами поїхали в с. Бобрик Київської області зустріти їхню бригаду, де вони мали змогу вжити алкогольних напоїв. Того ж дня, він опинився у м. Києві та заїхав до своїх знайомих, де вони почали разом випивати. Надалі, у нього почалися постійні зустрічі з товаришами з якими вони випивали, що і стало причиною його неповернення у військову частину. Окремо зауважив, що продовжувати служити у військовій частині НОМЕР_1 він не хоче, у зв`язку із чим протягом тривалого часу шукав іншу військову частину задля переводу, зокрема у нього є знайомий, який служить у підрозділі БПЛА, куди він і має бажання перевестись. З командиром на зв`язок не виходив, оскільки не мав такої можливості.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується: - повідомленням військової частини НОМЕР_1 ; - актом службового розслідування; - наказами, допитами у якості свідків військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, § 88; Erdagoz проти Туреччини, § 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, § 32).

Оцінюючи докази, які обґрунтовують підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом є достатні підстави вважати, що остання є обґрунтованою.

Таким чином на даний час сумніви в обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у слідчого судді відсутні.

При встановленні наявності ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя не може орієнтуватися лише на суворість можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko проти Росії, § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev проти Молдови, § 58). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Sulaoja проти Естонії, § 64).

Що стосується оцінки обставин, які дають підстави вважати, що має місце ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, то тяжкість обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення інших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (ibid., § 40).

Враховуючи наведене, а також дані про особу підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, у слідчого судді не має сумнівів відносно ризиків того, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Тримання під вартою відповідно до статті 5 § 1 (с) має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, §§ 55-56).

Постанова про тримання під вартою повинна містити конкретні підстави і встановлювала точну тривалість такого заходу (Meloni проти Швейцарії, § 53).

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov проти Росії § 140). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov проти Росії, § 183; Lelievre проти Бельгії, § 97; Shabani проти Швейцарії, § 62).

Отже, суд повинен розглянути можливість застосування менш інтрузивних заходів, ніж тримання під вартою (Ambruszkiewicz проти Польщі, § 32).

На підставі вищевикладеного, суд з урахуванням сукупності встановлених обставин, а також характеру конкретних обставин та високої суспільної небезпечності інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дійшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Відповідно до положень частини четвертої статті 183, частини четвертої статті 199 КПК України слідчий суддя, постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільний інтерес інкримінованого діяння, вважає необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Питання доведення винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись статтею 29 Конституції України, статтями 176-178, 181-186, 193-196, 205, 208, 309, 395, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням підозрюваного на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів, тобто до 07 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09 квітня 2025 року.

Дія ухвали закінчується 07 червня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7