Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

19 грудня 2024 року м. Рівне

Справа № 161/6683/19

Провадження № 11-кп/4815/10/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника - адвоката ОСОБА_12

потерпілої - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Волинським апеляційним судом та ДУ «Маневицька ВК №42» кримінальне провадження №0001675 щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

27 грудня 2018 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я, вчинив напад на потерпілого ОСОБА_14 , завдавши йому не менше чотирьох ударів невстановленим предметом, за зовнішніми ознаками схожим на пістолет, в тім`яну ділянку голови зліва, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку та забійними поверхневими ранами тім`яної ділянки голови зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Демонстративно направляючи невстановлений предмет, за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, в сторону потерпілого, ОСОБА_11 погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я, відкрито викрав у ОСОБА_14 мобільний телефон марки SAMSUNG J5 вартістю 3500 грн, в якому знаходилися дві сім карти: провайдера телекомунікаційних послуг ПрАТ ВФ Україна № НОМЕР_1 і ТОВ Лайфселл № НОМЕР_2 , ключ від автомобіля марки BMW р.н.з. НОМЕР_3 , а також ключі від квартири та гаража, які матеріальної цінності не становлять.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_11 , керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом, попередньо заволодівши, шляхом вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 , ключем від замка запалювання автомобіля марки «BMW 725» д.н.з. НОМЕР_3 , який фактично перебуває у володінні й користуванні ОСОБА_13 , і яким з її відома у цей день користувався ОСОБА_14 , всупереч волі останніх, знаходячись поблизу будинку №38 по вул. Кравчука в м. Луцьк, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом сів за кермо автомобіля, керував ним певний проміжок часу, пошкодивши під час руху, після чого залишив його на вул. Лідавській 2Г в м. Луцьк, спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 49 282, 28 грн.

04 травня 2018 року близько 18.30 год. ОСОБА_11 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи, що наявний в нього паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вклеєним у нього фотознімком ОСОБА_11 , є завідомо підробленим документом, перебуваючи на території Луцького КХП № 1, що на вул. Привокзальній 12 в м. Луцьк Волинської області, використав вказаний підроблений документ, пред`явивши його поліцейському роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП ОСОБА_16 та заступнику командира 2-ї патрульної роти по роботі із особовим складом в/ч НОМЕР_5 Національної гвардії України ОСОБА_17 в якості документа, що посвідчує його особу, і представився ОСОБА_15 .

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2020 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 289 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 125 КК України три місяці арешту; за ч. 1 ст. 289 КК України три роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначено - три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком у два роки з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_11 виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Постановлено стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 51 282,28 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_14 - 15 000 грн. моральної шкоди.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор вважає вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд не надав правову оцінку всім доказам в їх сукупності щодо обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України, залишив поза увагою докази, надані стороною обвинувачення, та відхилив їх без належного спростування.

Також зазначає, що при перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 та з ч. 2 на ч. 1 ст. 289 КК України залишено поза увагою показання потерпілого ОСОБА_14 щодо обставин нападу на нього, як і факт незаконного вилучення обвинуваченим належного потерпілому проти його волі майна, зокрема, мобільного телефону та ключів від автомобіля.

Просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, і призначити покарання: за ч. 4 ст. 358 КК України обмеження волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 187 КК України позбавлення волі строком на 7 років; за ч. 2 ст. 289 КК України позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією належного майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, призначити остаточне покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного ОСОБА_11 майна.

Адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , покликаючись на незаконність оскаржуваного вироку, зазначає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 289 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи, а стороною обвинувачення вина ОСОБА_11 не доведена належними та допустимими доказами.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2020 року щодо засудження ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 289 КК України скасувати і за визнаним в цій частині судом обвинуваченням виправдати. В задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відмовити за безпідставністю.

Потерпілий ОСОБА_14 , покликаючись на незаконність вироку, зазначає, що в основу вироку безпідставно покладено показання ОСОБА_11 , які є суперечливими, непослідовними і наданими з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що стало наслідком безпідставної перекваліфікації фактично вчинених дій.

Просить оскаржуваний вирок скасувати, винести новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, і збільшити суму морального відшкодування до 50000 грн.

Потерпіла ОСОБА_13 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, винесеним з неправильним застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а висновки, викладені в ньому, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Доводить, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано перекваліфікував діяння ОСОБА_11 з ч.1 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, а з ч.2 ст. 289 КК України на ч.1 ст. 289 КК України, як безпідставно відмовив їй у стягненні морального відшкодування за незаконне заволодіння ОСОБА_11 її транспортним засобом, пошкодженим при вчиненні даного злочину обвинуваченим.

Просить стягнути з ОСОБА_11 на її користь 158 649,23 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

Апеляційним судом задоволено клопотання сторони обвинувачення щодо повторного дослідження доказів, в тому числі, допиту обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_18 та свідків, зазначених в апеляційній скарзі.

За змістом кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, як зобов`язаний перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Положення ч. 1 ст. 404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права tantum devolutum quatum appellatum («скільки скарги - стільки рішення»). Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, однак, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 404 КПК.

В ході апеляційного розгляду прокурор відмовився від клопотання про допит потерпілих, які подали заяву про розгляд провадження у їх відсутності, та свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , котрі допитані судом першої інстанції, явку яких з об`єктивних причин не може забезпечити в судове засідання, і обмежився клопотанням про допит свідка ОСОБА_16 та дослідження письмових доказів, які зазначені в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги сторони обвинувачення і скарг потерпілих та відхилення скарги сторони захисту, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 та заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілих, провівши на клопотання прокурора частково судове слідство шляхом допиту обвинуваченого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_16 , дослідження показань потерпілих ОСОБА_18 та свідків за фактом інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, дослідження письмових доказів, заявлених прокурором, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_11 належним чином не виконані, внаслідок чого допущена невідповідність викладених у виправдувальному вироку висновків фактичним обставинам провадження.

Колегія суддів, провівши частково на клопотання прокурора судове слідство, в ході якого допитано обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілу ОСОБА_13 , дослідивши покази потерпілого ОСОБА_14 , надані в суді першої інстанції, прийшла до висновку, що пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведено повністю, а його дії невірно перекваліфіковано з ч.1 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, як і з ч.2 ст. 289 КК України на ч.1 ст. 289 КК України.

ОСОБА_11 обвинувачується органом досудового розслідування у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства, - кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

При апеляційному розгляді ОСОБА_11 вини в пред`явленому обвинуваченні не визнав, заперечивши і свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч .4 ст. 358 КК України. Зазначив, що розбійного нападу на ОСОБА_14 не вчиняв, його майном не заволодівав, як не використовував і підроблений документ та не представлявся ОСОБА_15 .

Зокрема, показав, що 27 грудня 2018 року близько 21 год. 30 хв. у під`їзді будинку АДРЕСА_3 між ним та ОСОБА_14 , до якого мав претензії, виник словесний конфлікт, під час якого він двічі чи тричі наніс удари ОСОБА_14 рукою в потилицю голови, від яких той не падав і крові не було. Потерпілий попросив не бити його по голові, зауваживши, що голова вже розбита. Зазначив, що жодних речей у потерпілого не забирав. Наголосив, що оскільки ОСОБА_14 був у стані алкогольного сп`яніння, то він забрав у нього ключі від автомобіля та сказав, що завезе його додому. Чому поїхали до потерпілого додому саме через вул. Лідавську пояснити не може (вибрав такий маршрут випадково), а коли їхав, то попав у вибоїну, яка була покрита водою, внаслідок чого автомобіль зламався. Так як за кермом автомобіля був саме він, то автомобіль отримав механічні ушкодження через його необережне водіння, однак зробив це він не умисно, бо не знав, що в цьому районі пошкоджене дорожнє покриття. Коли автомобіль зупинився, вони обоє вийшли на дорогу, після чого ОСОБА_14 різко побіг вправо та втік, він не став його наздоганяти і пішов у напрямку свого дому. По дорозі був зупинений працівниками поліції, від яких втікав, однак його наздогнали, збили з ніг, на вимогу представитись він назвався прізвищем « ОСОБА_21 ».

Між тим, доведеність факту скоєння ОСОБА_11 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 підтверджується перш за все показаннями самого потерпілого ОСОБА_14 , який дав з цього приводу чіткі та послідовні показання.

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_14 , показання якого досліджено судом апеляційної інстанції, ствердив, що в кінці грудня 2018 у підїзді будинку АДРЕСА_3 мав конфлікт з ОСОБА_11 , в ході якого останній, тримаючи в руці предмет, який був схожий на пістолет, наніс ним предметом ряд ударів в ділянку його голови. Після цього ОСОБА_11 , тримаючи в руці предмет, схожий на пістолет, яким погрожував, наказав йому спускатись до виходу з під`їзду та віддати ключі від автомобіля марки BMW р.н.з. НОМЕР_3 , яким зі згоди матері він користувався, а також ключі від квартири та гаража, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять. При цьому ОСОБА_11 забрав у нього мобільний телефон SAMSUNG J5, а ключі він дав йому під примусом, бо боявся повторного побиття ОСОБА_11 .

Вийшовши на вулицю, ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля, а він за вказівкою обвинуваченого на переднє пасажирське сидіння. ОСОБА_11 , незважаючи на його прохання, рухався на великій швидкості, не звертав уваги на погану дорогу та великі ями, що призвело до пошкодження автомобіля та його зупинки. Після цього ОСОБА_11 наказав йому вийти і йти попереду, а сам йшов позаду. Коли дійшли до проїзної частини, він раптово побіг та зміг втекти на АЗС «ОККО», працівники якої викликали поліцію та швидку.

Свої показання потерпілий ОСОБА_14 повністю підтвердив при проведенні слідчого експерименту від 25.03.2019 року (том №1 а.с. 116-119), в ході якого розповів і підтвердив обставини нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_11 , який, демонструючи і погрожуючи предметом, схожим на пістолет, яким наносив йому ушкодження по голові, забрав його телефон і ключі від автомобіля.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_13 , 27.12.2018 року близько 22 год. вона отримала телефонний дзвінок від працівника АЗС «ОККО» про необхідність приїзду до АЗС, щоб забрати її автомобіль з вул. Лідавської в м. Луцьк. Приїхавши на АЗС, виявила поліцію та карету швидкої допомоги, працівники якої надавали сину ОСОБА_14 , котрий був у крові, першу медичну допомогу, після чого доставили його до лікарні. Коли приїхала з працівниками поліції на вул. Лідавську в м. Луцьк, то побачила свій вже розбитий автомобіль, у зв`язку з чим змушена була замовляти евакуатор. Зазначила, що 27.12.2018 року син з її дозволу взяв автомобіль та поїхав на зустріч з ОСОБА_11 .

Син стверджував, що обвинувачений ОСОБА_11 вдарив його якимсь предметом, схожим на руків`я пістолета, декілька разів по голові, а коли вони спускалися по східцях вниз, ОСОБА_11 , погрожуючи цим же предметом, забрав у сина телефон та ключі від автомобіля (чого той не заперечував, оскільки боявся повторного побиття і діяв під примусом ОСОБА_11 ). У подальшому наказав синові сісти на переднє пасажирське сидіння її автомобіля, яким самостійно керував, умисно на великій швидкості їхав по ямах, не зважаючи на прохання сина не розбивати автомобіль, а коли транспортний засіб внаслідок пошкодження зупинився, син зміг втекти від ОСОБА_11 і добігти до заправки, звідки вже було повідомлено працівників поліції і викликано швидку допомогу для сина.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Згідно положень п. 12 вказаної Постанови, погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки). Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погроз (зіпсована зброя, макет зброї тощо), але потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_14 , обвинуваченим відносно нього було застосовано насильство з використанням предмета, схожого на пістолет, та в подальшому він, сприймаючи можливість застосування схожого на пістолет предмету, як реальну загрозу та небезпеку для свого життя і здоров`я, враховуючи вимогу обвинуваченого ОСОБА_22 про передачу належного йому майна - ключів від автомобіля та мобільного телефону, боячись за своє життя, передав йому ключі, а мобільний телефон ОСОБА_11 забрав у нього сам.

Отже, в діях ОСОБА_11 наявні обов`язкові ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Показання потерпілого, який прямо вказав на ОСОБА_23 , як на особу, котра вчинила на нього розбійний напад та незаконно заволоділа його майном і вищевказаним автомобілем, є чіткими і послідовними та підтверджуються подальшою поведінкою ОСОБА_14 після вчинення щодо нього злочину. Зокрема, після втечі від ОСОБА_11 , потерпілий відразу ж підійшов до приміщення автозаправної станції, де працював свідок ОСОБА_24 , якому повідомив, що його побив обвинувачений, який заволодів його майном та вищевказаним транспортним засобом.

За показаннями свідка ОСОБА_24 , наданими в суді першої інстанції, у грудні 2018 року в темну майже нічну пору доби на заправку «WOG», по вул. Конякіна 17 в м. Луцьк, де він працює оператором, прибіг хлопець, на голові та шиї якого була кров, який попросив викликати працівників поліції, і стверджував, що його побив ОСОБА_11 . При цьому говорив щось про телефон та автомобіль.

Окрім того, повідомляючи про даний злочин до органів Національної поліції 28.12.2018 року о 01 год. 18 хв, при складанні відповідної заяви про кримінальне правопорушення потерпілий ОСОБА_25 відразу ж вказав, що заволодіння ОСОБА_11 телефоном та ключами потерпілого відбувалось із застосуванням насильства.

Згідно протоколу огляду місця події від 28.12.2018 року, в першому під`їзді будинку по АДРЕСА_3 на площадці між 8 та 9 поверхами були виявлені сліди бурого кольору, ззовні схожі на кров (том №1 а.с. 42-44).

З протоколу огляду місця події від 28.12.2018 року (з фототаблицями) вбачається, що під час огляду автодороги навпроти гаража по вул. Лідавській 2Г в м. Луцьк було виявлено транспортний засіб марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_3 з пошкодженням переднього та заднього бамперів (том №1 а.с. 45-52).

Згідно протоколу огляду місця події від 06.02.2019 року, під час перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження ТОВ «Гурт Оіл» за адресою м. Луцьк вул. Лідавська 2Г встановлено наявність на них записів руху автомобіля, який рухається на великій швидкості, не гальмуючи на жодній із вибоїн, який зупиняється в кінці огляду відеокамери, після чого з нього виходить двоє чоловіків, за статурою схожих на ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , та швидкою ходою один за одним проходять вулицею. Вказане підтверджує той факт, що, керуючи транспортним засобом, не гальмуючи на жодній із перешкод, ОСОБА_11 діяв умисно, маючи на меті, крім незаконного володіння транспортним засобом, ще і його пошкодження (том № 1 а.с. 88-89).

З висновку судово-медичної експертизи №64 від 28.01.2019 року (том №1 а.с. 86 87) вбачається, що у потерпілого ОСОБА_14 виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку та забійними поверхневими ранами тім`яної ділянки голови. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючої поверхнею, індивідуальні особливості якого в характері ушкоджень не відобразились, цілком можливо в час вказаний обстежуваним та в ухвалі суду, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для лікування та загоєння необхідний час більше шести днів. Вищевказані ушкодження не мали ознак небезпеки для життя, виникнення їх в результаті падіння з висоти власного зросту, зважаючи на характер, кількість та локалізацію виключається. Виходячи з кількості рубців /сліди заживших ран/, виявлених у тім`яній ділянці голови зліва ОСОБА_14 , йому було спричинено не менше чотирьох ударів.

Згідно висновку імунологічної експертизи № 29 від 26.03.2019 року (том №1 а.с. 75-85), кров підозрюваного ОСОБА_11 відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А системи АВ0. На наданих на дослідження змивах, а саме: фрагменті марлевої серветки зі змивом з стіни та фрагменті марлевої серветки зі змивом з підлоги, вилучених 28.12.2018 в ході огляду місця події (на 9 поверсі першого під`їзду багатоповерхового будинку м.Луцька, вул.Кравчука, 38), виявлено кров людини. При визначенні групової належності крові на вказаних об`єктах виявлено антиген А та ізогемаглютинін анти-В системи АВ0, дана кров належить до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0 та може походити від потерпілого ОСОБА_14 .

Беручи до уваги висновки вказаних експертиз, колегія суддів приходить до висновку, що виявлені у потерпілого ОСОБА_14 тілесні ушкодження, зважаючи на їх характер (рани та загоєні рубці), обвинуваченим ОСОБА_11 не могли бути нанесені кулаком або ж долонею руки. Враховуючи також показання потерпілого ОСОБА_14 та свідків, відсутність предмету, схожого на пістолет, під час проведених оглядів місця події та особистого обшуку ОСОБА_11 (зважаючи, що ключі потерпілого були при ньому, а по дорозі, як вбачається з показань свідків поліцейських, він нічного не викидав), суд приходить до висновку, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, який сприймав дії обвинуваченого, як небезпеку для свого життя і здоров`я, відбулось невстановленим органом досудового розслідування предметом.

З висновку автотоварознавчої експертизи №6 від 19.03.2019 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля марки «BMW 725» 1996 року виготовлення, зареєстрованого у Республіці Польща, аналогічного наданому на дослідження, станом на 27.12.2018 року дорівнює 49 282, 28 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження, дорівнює його ринковій вартості і складає 49 282, 28 грн. Вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 55 297,94 грн.

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції пояснив, що точної дати не пам`ятає, однак під час здійснення патрулювання у м. Луцьку на планшет надійшов виклик про вчинення розбою і що особа, підозрювана у його вчиненні, може перебувати в районі вул. Конякіна-Соборності в м. Луцьк. На вказаному місці вони побачили чоловіка, який почав втікати у напрямку «Княжого двору», а потім побіг до вул. Воїнів Інтернаціоналістів, по дорозі впав, тому його і затримали. Він сфотографував затриманого та відправив командиру, який був із заявником ОСОБА_14 , при цьому останній підтвердив, що саме ця особа ( ОСОБА_11 ) вчинила відносно нього кримінальні правопорушення. Особу втікача було встановлено вже у міськвідділі, оскільки спочатку він назвався прізвищем ОСОБА_21 . Як його наздоганяли, то не бачили, щоб він викидав будь-які предмети. З метою особистої безпеки, до приїзду СОГ, попросили викласти останнього все з кишень, пам`ятає, що у нього були ключі від автомобіля.

Протоколом огляду місця події від 27.12.2018 року по АДРЕСА_4 стверджується, що в особи чоловічої статі, яка представилась ОСОБА_26 , при проведенні поверхневого огляду, серед інших речей, було виявлено ключі, що належали потерпілому (том №1 а.с. 39-41).

За таких обставин колегія суддів критично розцінює показання ОСОБА_11 при апеляційному розгляді справи, які не узгоджуються із показаннями потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , а також допитаних свідків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Крім того, враховуючи, що судом визнано доведеними усі фактичні обставини вчинення обвинуваченим незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_3 , вчиненого відразу ж після скоєння розбійного нападу на ОСОБА_14 , то дії ОСОБА_11 в цій частині слід кваліфікувати, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто, злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

Що ж стосується обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, колегія суддів, провівши часткове слідство, оцінивши зібрані докази по справі, допитавши свідка ОСОБА_16 , прийшла до висновку, що в діях ОСОБА_11 вбачається склад злочинного діяння, а саме використання завідомо підробленого документа.

Так, за показаннями свідка ОСОБА_17 працівника патрульної поліції, наданих в суді першої інстанції, та досліджених в ході апеляційного розгляду, останній чітко вказав, що на вимогу пред`явити документи, що засвідчують особу, ОСОБА_11 дістав із сумки іншого чоловіка ( ОСОБА_27 ) паспорт і пред`явив його. Паспорт був виданий на прізвище « ОСОБА_28 » і обвинувачений ОСОБА_11 представився прізвищем « ОСОБА_28 ». Фотографія у паспорті була ОСОБА_11 . Вказав, що оскільки будь яких підозр щодо особи ОСОБА_11 не виникло, паспорт був йому повернутий. В подальшому, патрульні почали перевіряти ОСОБА_27 , а ОСОБА_11 залишив вищевказане місце і пішов у невідомому напрямку.

Аналогічні показання дав і свідок ОСОБА_16 - працівник патрульної поліції, який безпосередньо допитаний судом апеляційної інстанції, котрий зазначив, що ОСОБА_11 особисто надав паспорт працівнику поліції, підтвердивши, що паспорт належить йому, однак представився не прізвищем « ОСОБА_29 », а іншим. Ствердив, що на фотографії у паспорті був зображений саме ОСОБА_11 .

Показання даних свідків підтверджується дослідженими в суді першої інстанції письмовими доказами.

З протоколу огляду місця події від 04.05.2018 року (з фото таблицями) слідує, що під час огляду території по АДРЕСА_5 , серед інших речей, були виявлені та вилучені, зокрема в рюкзаку, належному ОСОБА_27 , в Біблії паспорт на ім`я ОСОБА_15 з вклеєною фотокарткою ОСОБА_11 (том №1 а.с. 7-12).

З висновку технічної експертизи документів №199 від 09.08.2018 року слідує, що бланк паспорта громадянина України з серійним номером НОМЕР_4 , виданий на ім`я ОСОБА_15 , відповідає встановленому зразку аналогічного бланку паспорта громадянина України, що перебуває в офіційному обігу на території України. На першій сторінці паспорту громадянина України з серійним номером НОМЕР_4 , виданому на ім`я ОСОБА_15 , має місце переклейка фотокартки на фотокартку ОСОБА_11 (том №1 а.с. 23-30).

Відповідно до протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 27.11.2018 року, серед пред`явлених їм осіб свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 вказали на ОСОБА_11 , як на особу, яка пред`явила паспорт на прізвище « ОСОБА_15 », як документ, що посвідчує особу ОСОБА_11 (том №1 а.с. 31 38).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та письмовим доказам протоколу огляду місця події від 04.05.2018 року, висновку технічної експертизи документів №199 від 09.08.2018 року, протоколам пред`явлення осіб для впізнання від 27.11.2018 року, які доводять вину ОСОБА_11 по вказаному епізоду у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_11 у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до вимог до п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

При призначенні ОСОБА_11 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу ОСОБА_11 , який має постійне місце проживання і родину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставини за яких було вчинено інкриміновані злочини, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання в межах закону за скоєне.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що визначена судом першої інстанції сума морального відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_14 в сумі 15000 грн. не є співмірною моральним стражданням внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та злочинної поведінки ОСОБА_11 , і підлягає збільшенню, що не впливає на кваліфікацію і обсяг обвинувачення.

Також, враховуючи, що потерпіла ОСОБА_13 внаслідок незаконного заволодіння ОСОБА_11 її транспортним засобом та його пошкодження в ході керування обвинуваченим, зазнала моральної шкоди, колегія суддів вважає, що на її користь з обвинуваченого слід стягнути відповідне моральне відшкодування.

Що ж до відшкодування суми матеріальної шкоди, то, на думку колегії суддів, суд правомірно стягнув з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 51282,28 грн, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, що не позбавляє ОСОБА_13 за наявності належних доказів права звернення до суду із збільшеними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 задовольнити частково. В задоволенні апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_12 відмовити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2020 року щодо ОСОБА_11 в частині призначеного покарання - скасувати.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України, і призначити покарання:

за ч.4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на два роки;

за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією належного ОСОБА_11 майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією належного ОСОБА_11 майна.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30000 грн: на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_11 протягом трьох місяців з дня вручення копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3