Справа № 650/1292/21
провадження № 1-в/650/22/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка подання провідного інспектора сектору № 16 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, про звільнення від призначеного судом покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 28 жовтня 2021 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за частиною першою статті 289 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із вказаним поданням, в якому просить вирішити питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного вироком покарання, зазначивши в обґрунтування своїх вимог такі обставини та доводи.

Вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.10.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Водночас відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені статтею 76 Кримінального кодексу України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи, проживання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміни прокримінального мислення».

01.12.2021 року вирок суду та розпорядження про його виконання надійшли до Бериславського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Херсонській області (сектору №16 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях). 09.12.2021 року ОСОБА_5 було роз`яснено порядок здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, наслідки невиконання покладених судом обов`язків, а також відповідальність у разі вчинення нового кримінального правопорушення або адміністративних правопорушень. Засуджений надав підписку про ознайомлення з вимогами законодавства та взятими на себе обов`язками.

З початком повномасштабного воєнного вторгнення РФ на територію України та окупацією Херсонської області нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснювався дистанційно. Уповноважений орган періодично здійснював телефонні дзвінки для моніторингу місця перебування суб`єктів пробації. 02.03.2022 року ОСОБА_5 був мобілізований до Збройних Сил України та проходив службу у військовій частині, однак відмовився повідомити її номер, посилаючись на заборону розголошення інформації про місце перебування. Надати фото військового квитка він спочатку обіцяв, але згодом телефонний зв`язок з ним перервався. У період з березня 2022 року по січень 2023 року реєстрація суб`єктів пробації не здійснювалася.

01.02.2023 року ОСОБА_5 з`явився до органу пробації та пояснив, що з 02.03.2022 року перебував у військовій частині НОМЕР_2 до серпня 2022 року, після чого самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим відносно нього відкрито кримінальне провадження за статтею 407 Кримінального кодексу України. З вересня 2022 року він проживав у місті Кривий Ріг, оскільки селище Велика Олександрівка перебувало під окупацією. Під час цього він загубив телефон і втратив контакти працівників пробації. 29.01.2023 року він повернувся до місця постійного проживання.

06.02.2023 року з метою виконання обов`язку проходження пробаційної програми «Зміни прокримінального мислення» з ОСОБА_5 було складено графік реалізації програми на період з 06.02.2023 по 09.03.2024. Однак виконано лише три заняття, після чого реалізація програми припинилася у зв`язку з тим, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023 року відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у кримінальному провадженні за частиною п`ятою статті 407 КК України. Зазначений запобіжний захід неодноразово продовжувався судом до 05.11.2024 року.

Іспитовий строк засудженого закінчився 28.10.2023 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2024 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 407 КК України на підставі частини п`ятої статті 401 КК України для продовження проходження військової служби.

Упродовж іспитового строку періодично проводилася оцінка ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, за результатами якої рівень ризику визначено як низький. Водночас заходи, передбачені індивідуальним планом роботи, не були виконані через об`єктивні обставини зокрема, військовий стан, перебування особи під вартою та окупацію території її проживання.

Згідно з характеристикою від 24.04.2023 року, наданою Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією, ОСОБА_5 до березня 2022 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом із бабусею. За час проживання характеризується посередньо.

Відповідно до даних підсистеми «Адмінпрактика» АІС «Армор» Інформаційного порталу Національної поліції України, в період іспитового строку ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності: 12.11.2021 року за статтею 180 КУпАП, накладено штраф у розмірі 102 грн.; 02.12.2022 року постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу визнаний винним за частиною першою статті 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

З урахуванням викладеного та відповідно до частини першої статті 78 КК України, пункту 9 статті 537, пункту 3 частини другої статті 539 КПК України, заявник просить суд вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного судом покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

На судовому засіданні представник органу пробації підтримала подання та навела обставини, аналогічні тим, які викладені у ньому.

Окремо представник зазначила, що, враховуючи ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2024 року, відповідно до якої кримінальне провадження за частиною п`ятою статті 407 КК України щодо ОСОБА_5 закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 248 КПК України, відсутні правові підстави вважати його таким, що вчинив кримінальне правопорушення протягом іспитового строку.

Представник пробації наголосила, що закриття кримінального провадження судом означає відсутність обвинувального вироку або іншого рішення, яке б підтверджувало факт вчинення кримінального правопорушення. Відтак, відповідно до принципу презумпції невинуватості, передбаченого статтею 62 Конституції України, та норм КК України, факт відкриття кримінального провадження не є підставою для невиконання вимог статті 78 КК України щодо звільнення від призначеного покарання після закінчення іспитового строку.

Крім того, представник пробації зазначила, що навіть у разі притягнення особи до кримінальної відповідальності під час іспитового строку, згідно з частиною третьою статті 78 КК України, суд не автоматично відмовляє в задоволенні подання про звільнення від покарання, а оцінює всі обставини у сукупності. В даному випадку судом встановлено, що провадження щодо ОСОБА_5 закрито, що виключає можливість застосування правил, передбачених статтею 71 КК України, щодо призначення остаточного покарання за сукупністю вироків.

Таким чином, представник пробації підсумувала, що факт закриття кримінального провадження підтверджує відсутність юридичних перешкод для звільнення ОСОБА_5 від призначеного судом покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

На судовому засіданні прокурор просив відмовити у задоволенні подання, зважаючи на такі обставини.

Прокурор зазначив, що з матеріалів подання вбачається, що засуджений ОСОБА_5 під час іспитового строку не дотримувався покладених на нього обов`язків, визначених статтею 76 КК України. Зокрема, після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України він припинив з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації, не повідомляв про зміну місця проживання та фактично не виконував заходів, передбачених пробаційною програмою «Зміни прокримінального мислення».

Крім того, прокурор наголосив, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023 року щодо ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, розпочатому за частиною п`ятою статті 407 КК України. Відповідно, засуджений у період дії іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, передбачене КК України, що саме по собі виключає можливість його звільнення від покарання згідно з частиною першою статті 78 КК України.

Прокурор також підкреслив, що хоча ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2024 року кримінальне провадження за частиною п`ятою статті 407 КК України було закрито на підставі частини п`ятої статті 401 КК України, ця підстава не є реабілітуючою. Закриття кримінального провадження відбулося у зв`язку з необхідністю продовження проходження ОСОБА_5 військової служби, а не через відсутність події чи складу злочину. Таким чином, ця ухвала не спростовує факту вчинення засудженим кримінального правопорушення під час іспитового строку.

З урахуванням викладеного прокурор зробив висновок, що ОСОБА_5 не виконав умов звільнення від покарання з випробуванням, передбачених статтею 75 КК України, а факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав підтверджує наявність обставин, що свідчать про вчинення ним нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, а тому підстави для задоволення подання про звільнення від покарання відсутні.

На судове засідання засуджений ОСОБА_5 не з`явився, про час та місце розгляду подання був належним чином повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до матеріалів справи, після звільнення з-під варти ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2024 року, він був зобов`язаний прибути до військової частини № НОМЕР_1 Міністерства оборони України для продовження проходження військової служби. Відомості про виконання цього зобов`язання підтверджуються відповідними документами, долученими до матеріалів справи.

Суд, дослідивши матеріали провадження та керуючись положеннями частини п`ятої статті 539 КПК України, дійшов висновку про можливість розгляду подання за відсутності засудженого. Він був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак не повідомив суд про поважні причини своєї неявки та не подав відповідного клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому його місцезнаходження встановлене, оскільки він проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що унеможливлює його явку до суду.

Прокурор та представник органу пробації не заперечували проти розгляду подання за відсутності засудженого, що свідчить про відсутність обставин, які могли б перешкоджати розгляду справи без його участі. Чинне законодавство не містить вимог щодо обов`язкової участі засудженого у розгляді подання про звільнення від покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, а тому його неприбуття в судове засідання не є перешкодою для ухвалення відповідного рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 539 КПК України, неприбуття осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду подання, не є підставою для відкладення судового розгляду, якщо їхня участь не визнана судом обов`язковою, а підстав для такого визнання у даному випадку не встановлено. З урахуванням викладеного суд визнав за можливе провести судовий розгляд за відсутності засудженого ОСОБА_5 та перейти до розгляду подання по суті.

Заслухавши доводи прокурора та представника органу пробації, перевіривши матеріали подання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Відповідно до частини першої статті 166 КВК України якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Із зазначених вимог закону вбачається обов`язковість з`ясування судом, при розгляді подання про звільнення засудженого від відбування покарання за закінченням іспитового строку, питання про виконання засудженим впродовж іспитового строку обов`язків встановлених КПК України, Законом України «Про пробацію», а також обов`язків покладених на нього судом, на підставі чого суд робить висновок чи став засуджений на шлях виправлення, а отже чи слід звільнити його від відбування призначеного судом покарання.

Суд встановив, що вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.10.2021 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Водночас, відповідно до статті 75 КК України, його було звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, зокрема, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації, повідомляти про зміну місця роботи та проживання, а також виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміни прокримінального мислення».

01.12.2021 року вирок суду надійшов на виконання до Бериславського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Херсонській області. 09.12.2021 року засудженому було роз`яснено порядок здійснення нагляду, наслідки невиконання покладених на нього обов`язків та можливу відповідальність у разі вчинення нового кримінального правопорушення або адміністративних правопорушень. ОСОБА_5 надав підписку про ознайомлення з цими вимогами та постановою про встановлення днів явки для реєстрації, згідно з якою він мав з`являтися до органу пробації в першу середу кожного місяця.

Також, судом встановлено, що після початку повномасштабного військового вторгнення рф на територію України та окупації Херсонської області нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснювався дистанційно. ОСОБА_5 був мобілізований до Збройних Сил України 02.03.2022 року та проходив службу у військовій частині. Водночас він відмовився повідомити номер військової частини, посилаючись на заборону розголошувати інформацію, і згодом зв`язок із ним обірвався. У зв`язку з цим реєстрація суб`єкта пробації відповідно до встановленого графіка не здійснювалася.

01.02.2023 року ОСОБА_5 з`явився до органу пробації та пояснив, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 до серпня 2022 року, після чого самовільно її залишив, унаслідок чого щодо нього було відкрито кримінальне провадження за статтею 407 КК України. У зв`язку з окупацією території постійного проживання засуджений переїхав до міста Кривий Ріг, а в подальшому, 29.01.2023 року, повернувся до селища Велика Олександрівка.

06.02.2023 року засудженого було залучено до виконання пробаційної програми, однак виконано лише три заняття, оскільки 23.02.2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська щодо нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за частиною п`ятою статті 407 КК України. В подальшому строк тримання під вартою неодноразово продовжувався судом до 05.11.2024 року.

Іспитовий строк ОСОБА_5 закінчився 28.10.2023 року.

05.11.2024 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу засудженого було звільнено від кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 407 КК України на підставі частини п`ятої статті 401 КК України для продовження проходження військової служби, а кримінальне провадження щодо нього було закрито.

Згідно з матеріалами справи, під час іспитового строку ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності. 12.11.2021 року він був притягнутий до відповідальності за статтею 180 КУпАП, йому було накладено штраф у розмірі 102 грн. 02.12.2022 року постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу його визнано винним за частиною першою статті 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Щодо вчинення засудженим нового кримінального правопорушення під час іспитового строку суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

У цій нормі ключовим є факт наявності або відсутності нового кримінального правопорушення в розумінні кримінального законодавства.

Важливо відзначити, що відповідно до статті 62 Конституції України кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Конституційний Суд України у Рішенні № 3-р(II)/2022 від 08.06.2022 року (справа щодо презумпції невинуватості) встановив, що закриття кримінального провадження навіть за нереабілітуючими підставами не може розглядатися як підтвердження факту вчинення особою кримінального правопорушення.

У своєму рішенні Конституційний Суд України наголосив, що після закриття кримінального провадження незалежно від підстав, публічна влада повинна розглядати особу як таку, що не вчиняла кримінального правопорушення, а будь-яке інше трактування суперечить принципу презумпції невинуватості.

Отже, навіть якщо провадження щодо ОСОБА_5 було закрито за нереабілітуючою підставою, це не може розглядатися як доведений факт його винуватості у вчиненні злочину.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2024 року кримінальне провадження за частиною п`ятою статті 407 КК України щодо ОСОБА_5 було закрито на підставі частини п`ятої статті 401 КК України для продовження проходження військової служби.

Зазначена підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, однак, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, відсутність обвинувального вироку унеможливлює трактування цієї ситуації як факту вчинення нового кримінального правопорушення.

Таким чином, з урахуванням презумпції невинуватості та рішення Конституційного Суду України, факт порушення щодо засудженого кримінального провадження не може бути підставою для висновку, що він вчинив новий злочин.

Крім того, частина третя статті 78 КК України передбачає, що у разі вчинення засудженим нового кримінального правопорушення під час іспитового строку суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71 та 72 КК України.

Однак, за обставинами цієї справи встановлено, що в даному випадку застосування частини третьої статті 78 КК України до ОСОБА_5 є неможливим, оскільки засуджений не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 407 КК України з огляду на закриття відповідного кримінального провадження.

З огляду на такі обставини слід дійти висновку, що відмова у звільненні судом засудженого від призначеного йому покарання за відповідним вироком призведе до того, що засуджений перебуватиме у правовій невизначеності щодо безстрокового перебування його під контролем зі сторони органів держаної влади, що суттєво обмежуватиме його права.

Доводи прокурора щодо невиконання засудженим покладених на нього обов`язків під час іспитового строку суд вважає необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи встановлено, що порушення, які висуває прокурор як підставу для відмови у задоволенні подання, були зумовлені об`єктивними факторами, які не залежали від волі засудженого.

Зокрема, після початку повномасштабного військового вторгнення рф на територію України та окупації Херсонської області з березня 2022 року здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, стало неможливим у звичному порядку. Відповідно, виконання засудженим обов`язку щодо періодичної реєстрації в органі пробації та виконання пробаційної програми було ускладнене або фактично унеможливлене через військові дії. Дистанційний контроль з боку органу пробації здійснювався шляхом телефонного зв`язку, однак через мобілізацію до Збройних Сил України 02.03.2022 року та перебування у військовій частині засуджений не мав можливості підтримувати регулярний контакт із пробаційним органом, оскільки інформація про місце його перебування була закритою.

Крім того, сам засуджений пояснив, що у зв`язку з втратою телефону під час бойових дій він втратив контакти працівників пробації та не мав змоги повідомити про своє місцеперебування. Суд оцінює такі пояснення як обґрунтовані, оскільки окупація території проживання засудженого та перебування його у військовій частині є незалежними від його волі факторами, які не дозволяли йому виконувати покладені на нього обов`язки в повному обсязі.

Щодо пробаційної програми «Зміни прокримінального мислення», судом встановлено, що вона була розпочата 06.02.2023 року, однак не могла бути завершена через застосування до засудженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023 року у кримінальному провадженні за частиною п`ятою статті 407 КК України. Оскільки зазначене кримінальне провадження згодом було закрите ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2024 року на підставі частини п`ятої статті 401 КК України, суд приходить до висновку, що перебування засудженого під вартою в період іспитового строку було наслідком обставин, які не залежать від його волі, та не може свідчити про його ухилення від виконання покладених судом обов`язків.

Щодо тверджень прокурора про систематичне вчинення адміністративних правопорушень, суд зазначає наступне.

Згідно з матеріалами справи, засуджений притягувався до адміністративної відповідальності лише двічі: 12.11.2021 року за статтею 180 КУпАП, накладено штраф у розмірі 102 грн; 02.12.2022 року за частиною першою статті 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до частини другої статті 166 КВК України, систематичним вчиненням адміністративних правопорушень визнається вчинення трьох і більше адміністративних правопорушень, що посягають на громадський порядок. В даному випадку наявні лише два випадки адміністративних правопорушень, що виключає можливість кваліфікації дій засудженого як систематичних.

Крім того, суд враховує, що після вчинення відповідних правопорушень минуло два роки, впродовж яких засуджений більше не вчиняв будь-яких адміністративних правопорушень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про систематичне вчинення засудженим адміністративних правопорушень або умисне ухилення від виконання обов`язків, покладених судом. Враховуючи об`єктивні причини, що унеможливлювали виконання окремих обов`язків під час іспитового строку, а також відсутність систематичних адміністративних правопорушень, суд вважає доводи прокурора необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні подання.

Крім того, суд враховує, що метою звільнення особи від кримінальної відповідальності з випробуванням є стимулювання її до виправлення без ізоляції від суспільства, створення умов для соціальної адаптації та запобігання вчиненню нових правопорушень шляхом контролю з боку пробаційних органів. З урахуванням цього, у даній справі слід дійти висновку, що, незважаючи на встановлені обставини щодо вчинення засудженим адміністративних правопорушень, притягнення його до кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 407 КК України з подальшим закриттям кримінального провадження, обставини його подальшої поведінки свідчать про досягнення мети випробувального строку.

Так, засуджений ОСОБА_5 після звільнення з-під варти був направлений для продовження проходження військової служби у Збройних Силах України. У період його служби відсутні будь-які підтверджені факти вчинення ним правопорушень або недотримання дисципліни, що свідчить про його належну поведінку та усвідомлення соціальної відповідальності. Крім того, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, закриття кримінального провадження, навіть за нереабілітуючими підставами, не є доказом вчинення особою злочину та не може бути покладене в основу негативного висновку щодо її виправлення.

Таким чином, подальша поведінка засудженого, зокрема проходження ним військової служби без будь-яких порушень, підтверджує його бажання стати на шлях виправлення та інтеграції в суспільство, що є основним критерієм оцінки ефективності випробувального строку. У зв`язку з цим відсутні достатні підстави для невизнання випробувального строку успішно завершеним, а також для відмови у звільненні засудженого від призначеного йому покарання.

Окремо суд звертає увагу учасників на те, що вирішення питань у межах даного клопотання не може бути формальним, а має базуватися на всебічному, повному та об`єктивному аналізі обставин справи, з урахуванням мети застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Завдання суду полягає не лише у встановленні формальної відповідності чи невідповідності поведінки засудженого вимогам законодавства, а й у з`ясуванні реальних причин та наслідків допущених порушень, їхньої значущості у контексті виправлення особи та оцінки її соціальної адаптації.

У цій справі необхідно враховувати, що засуджений ОСОБА_5 протягом іспитового строку перебував у складних умовах, пов`язаних із військовим станом, окупацією території його проживання, мобілізацією до Збройних Сил України та подальшим утриманням під вартою. З об`єктивних причин він не мав можливості у повному обсязі виконувати покладені на нього обов`язки, однак після звільнення з-під варти він продовжив проходження військової служби, що є важливим свідченням його ресоціалізації та виправлення.

Таким чином, при розгляді цього клопотання суд виходить не лише з формальної фіксації порушень, а й з оцінки реальної поведінки засудженого, її мотивів та наслідків, а також з дотримання принципу справедливості та гуманізму у кримінальному судочинстві.

Таким чином, зважаючи на викладене та враховуючи те, що допущені засудженим порушення були зумовлені об`єктивними обставинами, а саме: окупацією території його проживання, мобілізацією до Збройних Сил України та подальшим утриманням під вартою, що свідчить про відсутність його умисного ухилення від виконання покладених обов`язків, а також враховуючи, що суд встановив обставини, які свідчать про соціальну адаптацію засудженого після звільнення з-під варти, зокрема продовження ним проходження військової служби без порушень, суд дійшов висновку про необхідність звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

На підставі вищенаведеного, керуючись зазначеними положеннями КК України та КВК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання провідного інспектора сектору № 16 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, про звільнення від призначеного судом покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2021 року за частиною першою статті 289 КК України у виді трьох років позбавлення волі, від відбування якого його було звільнено з випробуванням строком на два роки згідно зі статтею 75 КК України, відповідно до частини першої статті 78 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2025 року.

Суддя __________________ ОСОБА_1