Провадження № 1-кс/202/1407/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

20 лютого 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0001187, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке погоджено з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0001187, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що 27.10.2023 року до ЧЧ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невстановлені особи, шахрайським діями, діючи попередньою змовою групою осіб, заволоділи майном заявника, за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинили матеріальну шкоду.

Під час проведення досудового розслідування в якості потерпілого допитано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що у нього у володінні, на підставі свідоцтва про право власності від 06.09.1999р., згідно рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 16.08.1996, перебуває гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, буд. 97.

У вересні 2023 року ОСОБА_5 хотів оформити право власності на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 на свого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для збору документів для передачі права власності, приватним нотаріусом ОСОБА_7 направлено запит до Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації, на який отримано відповідь з копією доручення на підставі якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уповноважив на продаж гаражу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 невідомого чоловіка на ім?я ОСОБА_8 , що мешкає в АДРЕСА_2 , та дана довіреність завірена приватним нотаріусом. Зазначив, що ні йому, ні його дружині ОСОБА_9 громадянин ОСОБА_8 не знайомий, гараж нікому не продавав. Такі ж пояснення надала і допитана в якості свідка ОСОБА_9 .

Під час досудового розслідування встановлено, що група осіб за попередньою змовою шляхом обману заволоділи гаражем № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

17.02.2025 старшим слідчим СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про визнання як речового доказу - гаражу, загальною площею 27,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належать на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_10 .

Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, а також необхідний для подальшого проведення слідчих дій. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час, при цьому забезпечити збереження речових доказів, що і дає достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до таких висновків.

У провадженні ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровської області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001187, внесеного до ЄРДР 28.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а саме те, що невстановлені громадяни, шахрайськими діями заволоділи майном заявника за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинено заявнику матеріальну шкоду.

Постановою старшого слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області від 17.02.2025 нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Донецьке Шосе, буд. 97, гараж №1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001187 від 28.10.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Як визначено ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, на даному етапі провадження дає слідчому судді підстави вважати з достатньою ймовірністю про існування факту події кримінального правопорушення, який має бути предметом ретельного дослідження з боку органу досудового розслідування.

Накладення арешту на вказане майно є необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, яке на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя вважає є пропорційним та співмірним завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що слідчим доведена необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, з метою забезпечення збереження майна як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Окрім цього, слідчий суддя зазначає, що арешт майна має тимчасовий характер, та може бути скасований у випадках, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0001187, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на гараж №l, загальною площею 27,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпро, Донецьке Шосе, буд. 97, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1