Справа № 638/3414/25
Провадження № 1-кс/638/848/25
УХВАЛА

03 березня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про арешт майна, у якому прокурор просить накласти арешт на вилучені під час складання протоколу обшуку від 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , оригінали документів ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: паспорт гр-ки України серії: НОМЕР_1 вид. 20.11.1997 р.; ідентифікаційний код № НОМЕР_2 на 1 арк.; пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ; свідоцтво про шлюб із ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 . В обґрунтування клопотання прокурор посилався 25.02.2025 до Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що 25.02.2025 невстановлена особа, шляхом проникнення до приміщення кв. АДРЕСА_2 , таємно, здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 770 000 доларів США, належних її бабусі ОСОБА_5 , чим останній спричинено матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.

За даним фактом 25.02.2025 року, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000350 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перед смертю склав заповіт на розподілення спільного майна подружжя, а саме між своєю дружиною (потерпіла ОСОБА_5 ), сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онучкою від другого сина ОСОБА_9 , який помер у 2018 році). Серед спадщини були грошові кошти в сумі близько 770 000 доларів США, які зберігались готівкою у сейфі який був встановлений у комірній кімнаті за місцем мешкання потерпілої. Вказану суму грошових коштів потерпіла ОСОБА_5 в останнє бачила в сейфі 09.12.2024, під час того як до їх квартири приїздив їх син ОСОБА_8 , котрий перераховував гроші у присутності потерпілої, після чого поклав гроші до сейфу який зачинив на ключ та даний ключ віддав потерпілій, котра з цього часу до сейфу не заглядала. Крім цього, потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що з 09.12.2024 вона майже не залишала без нагляду квартиру та ключ від сейфа, окрім кількох разів, коли 07.02.2025 їздила з рідними до кладовища, де поховано її чоловіка та 13.02.2025, коли їздила до лікарні у супроводі своєї невістки - колишньої дружини свого сина ( ОСОБА_8 ) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутні були близько години. Також потерпіла зазначила, що ключи від її квартири були і у її сина ОСОБА_8 , і у його колишньої дружини ОСОБА_10 , з якою вони підтримували дружні стосунки.

До того ж, потерпіла ОСОБА_5 після смерті свого чоловіка на прохання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 передала їм свій паспорт та інші документи необхідні для оформлення пенсії її померлого чоловіка.

25.02.2025 до потерпілої приїхала її онука ОСОБА_7 , щоб забрати ОСОБА_5 до себе в м. Київ, та під час збирання речей вони відчинили сейф та виявили відсутність у ньому грошових коштів, після чого ОСОБА_7 зателефонувала до поліції та повідомила про скоєння злочину, за фактом таємного викрадення майна, а саме грошових коштів в сумі близько 770 000 доларів США та зазначила те, що у вказаному сейфі також відсутні документи нотаріально завіреного заповіту ОСОБА_6 щодо розподілу його спадщини між членами родини.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 підтвердила покази потерпілої ОСОБА_5 та заявила що вони із ОСОБА_5 у крадіжці вищевказаних грошових коштів підозрюють ОСОБА_8 , котрий з невідомих причин перестав відповідати на їх дзвінки, також на дзвінки перестала відповідати ОСОБА_10 .

Таким чином, 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова було проведено обшук, в ході якого ОСОБА_8 самостійно видав оригінали документів на ім`я своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: паспорт гр-ки України серії НОМЕР_1 вид. 20.11.1997 р.; ідентифікаційний код № на 1 арк.; пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ; свідоцтво про шлюб із ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 , вказані документи були вилучені в ході слідчої дії.

На час звернення з клопотанням є підстави вважати, що вилучені 27.02.2025 протоколом обшуку оригінали документів на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: паспорт гр-ки України серії НОМЕР_1 вид. 20.11.1997 р.; ідентифікаційний код № на 1 арк.; пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ; свідоцтво про шлюб із ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 , могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, необхідні для проведення ряду судових експертиз.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_8 ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, вважає що не має належних доказів для накладення арешту на майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме: паспорт гр-ки України серії НОМЕР_1 вид. 20.11.1997 р.; ідентифікаційний код № на 1 арк.; пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ; та свідоцтво про шлюб із ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 . Крім того представник власника майна у судовому засіданні зазначив, що має зауваження до ухвали слідчого судді, на підставі якої здійснювався обшук 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: резолютивна частина вказаної ухвали не містить кола осіб, уповноважених на проведення обшуку, а також відсутній перелік речей, які необхідно відшукати під час даної слідчої дії. Такі ж зауваження було письмово внесено до протоколу обшуку житлового приміщення.

Власниця майна до суду не з`явилась, була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власниці майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 2 цієї статі, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна враховується наступне:

1) правова підстава арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 ст. 173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України- у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Щодо зауважень адвоката до ухвали слідчого судді, на підставі якої відбувався обшук житлового приміщення з подальшим вилученням майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КПК України Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом, а також містити відомості про:

1) строк дії ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали;

2) прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук;

3) положення закону, на підставі якого постановляється ухвала;

4) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку;

5) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться;

6) речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Приписи ст. 235 КПК не зобов`язують слідчого суддю в ухвалі зазначати прокурора чи слідчого, який буде проводити обшук, натомість ухвала слідчого судді має містити відомості про прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук. Тобто, процесуальний закон зобов`язує слідчого суддю встановити, що клопотання надійшло від уповноваженої особи прокурора, включеного до групи прокурорів, або слідчого, якому доручено здійснювати розслідування, в порядку статей 37, 39, 216 КПК.

Судовий контроль під час розгляду клопотання про проведення обшуку здійснюється з метою забезпечення права на недоторканість житла чи іншого володіння особи. Водночас, зміст норм цього Кодексу не дає підстав для твердження про те, що до повноважень слідчого судді належать, крім здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ст. 3 КПК), ще й інші, віднесені до повноважень прокурора та слідчого з організації досудового розслідування.

Із системного тлумачення статей 36, 40, 235, 236 КПК не вбачається, що до компетенції слідчого судді належить визначення як конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, так й інших осіб, що будуть брати участь у проведенні обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.).

Питання про дотримання вимог КПК прокурором або слідчим щодо належного використання повноважень здійснювати обшук, залучення понятих, спеціалістів, працівників оперативного підрозділу, підозрюваного, захисника, інших учасників провадження вирішуються на етапі судового провадження (п. 24 ст. 3 КПК), а не провадження у слідчого судді, і за умови надання суду протоколу обшуку як доказу винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та обмежується в цій частині перевіркою того, чи є належним суб`єктом учасник кримінального провадження, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку.

Визначення конкретного прокурора або слідчого (їх групи) для проведення обшуку належить до законних повноважень прокурора (старшого прокурора, групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні) або старшого слідчої групи (керівника органу досудового розслідування). (Постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 08.02.2021 у справі № 331/5362/15-к (провадження № 51-1386км20) https://reyestr.court.gov.ua/Review/94874072).

Також, встановлена п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України вимога про наявність в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи відомостей про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук, не містить обов`язку вказувати цю інформацію саме у резолютивній частині ухвали. Мотивувальна частина ухвали про обшук від 26.02.2025 містить обсяг речей і документів, які мають бути виявлені у процесі обшуку, а саме: грошові кошти, документи, мобільні телефони, електронні носії інформації (флеш накопичувачі, CD, DVD диски, тощо), комп`ютери, ноутбуки, планшети, записні книжки, блокноти, чорнові записи. Таким чином вказана ухвала включає в себе всі відомості, які мають бути зазначені відповідно до ст. 235 КПК України, хоча і зазначення такої інформації у резолютивній частині спрощує проведення відповідної слідчої дії.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України .

Згідно з протоколом обшуку від 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова було проведено обшук, в ході якого ОСОБА_8 самостійно видав оригінали документів на ім`я своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- паспорт гр-ки України серії НОМЕР_1 вид. 20.11.1997 р.;

- ідентифікаційний код № НОМЕР_2 на 1 арк.;

- пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ;

- свідоцтво про шлюб із ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 , вказані документи були вилучені в ході слідчої дії.

Відповідно до ч. 3 статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з приписами п.23 Положення про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (затверджених постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992) забороняється вилучення у громадянина паспорта, крім випадків, передбачених законодавством України. Відсутні підстави вважати та прокурор не довів, що паспорт та інші документи були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З наведених вище підстав, слідчий суддя вважає, що прокурором жодним чином не доведено, що у матеріалах кримінального провадження наявні достатні підстави вважати, що зазначені документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх арешту та вилучення існує реальна загроза зміни слідчої інформації, яка наявна на них на теперішній час.

З огляду на викладене слідчий суддя, перевіривши матеріали клопотання, доходить висновку, що воно не містить достатніх та необхідних даних, які б свідчили про можливість накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту слід відмовити.

Керуючись ст. 131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000350 від 25.02.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Майно, вилучене під час проведення обшуку від 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме оригінали документів ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- паспорт гр-ки України серії НОМЕР_1 вид. 20.11.1997 р.;

- ідентифікаційний код № на 1 арк.;

- пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ;

- свідоцтво про шлюб із ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 ,

негайно повернути власнику, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений і оголошений 07.03.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1