Справа № 183/6842/20
№ 1-кп/183/327/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року Дніпропетровська обл.,

м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000192 від 19.08.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

17.08.2020 приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , прийшов до місця мешкання ОСОБА_6 за адресою: по АДРЕСА_2 , з метою отримання від останнього грошових коштів у сумі 5000 гривень, які ОСОБА_6 був винен ОСОБА_5 .

Потрапивши, через не зачинену хвіртку на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 постукавши у вхідні двері будинку зрозумів, що ОСОБА_6 немає вдома. В цей час на території зазначеного домоволодіння знаходився автомобіль марки ВАЗ-2101 світло-оливкового кольору, державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві користування ОСОБА_6 , та у ОСОБА_5 у вказаний час та місці, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, що належить ОСОБА_6 , з метою отримання від нього майна замість заборгованих ОСОБА_5 грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , 17.08.2020, приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , підійшов до автомобіля марки ВАЗ 2101 світло-оливкового кольору, державний номер НОМЕР_1 , який стояв у дворі вказаного домоволодінням, та діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків відчинив водійські двері вказаного автомобіля, які не були зачинені на замок. В подальшому ОСОБА_5 потрапивши до салону вказаного автомобіля, сів за кермо та за допомогою проводів замка запалювання завів двигун автомобіля. Після чого, ОСОБА_5 , на викраденому автомобілі, з місця вчинення злочину поїхав, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо пред`явленого обвинувачення та надані ним показання.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, визнав.

Допитаний в судовому засіданні 09.01.2025 р. обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що в 2020 р. він продав автомобіль потерпілому ОСОБА_6 , який залишився йому винний 5000 грн. Обвинувачений та потерпілий домовилися, що 17.08.2020 р. обвинувачений приїде за грошима. Обвинувачений 17.08.2020 р. приїхав додому до потерпілого за адресою: по АДРЕСА_2 , але потерпілого дома не було. На телефонний дзвінок обвинуваченого потерпілий не відповів. Тоді обвинувачений зателефонував ОСОБА_7 , який зателефонував потерпілому та створив конференцзвязок. Під час телефонної розмови потерпілий дозволив обвинуваченому забрати автомобіль в якості залогу. Після цього обвинувачений уїхав на автомобілі. При цьому була присутня мешканка вказаного будинку ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти того, щоб обвинувачений забрав автомобіль.

ІІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин та висновки суду.

3.1. Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були безпосередньо допитаний в ході судового розгляду, а також сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

3.2. Так, допитана в судовому засіданні 31.07.2024 р. свідок ОСОБА_9 пояснила, що подія відбулася влітку 2020 р. приблизно об 11 год. Свідок знаходилася на своєму подвір`ї за адресою АДРЕСА_3 та займалася домашніми справами. На подвір`ї стояла машина «Жигулі» зеленого кольору, яка належала брату свідка ОСОБА_6 , який жив по сусідству за цією ж адресою, але в квартирі АДРЕСА_4 . Цю машину він придбав в 2020 р. Територія будинку огороджена парканом, який є не в усіх місцях, є хвіртка та ворота. Пройти на територію можливо вільно, але виїхати машиною вільно не можливо. В цей час до брата приїхав ОСОБА_5 та запитав у свідча чи дома її брат, на що свідок відповіла, що брат на службі та буде вдома ввечері. ОСОБА_5 приїхав на велосипеді. Свідок зі свого телефону зателефонувала ОСОБА_6 , який не відповідав. Потім ОСОБА_5 зателефонував спільному знайомому ОСОБА_7 , який також зателефонував ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_5 повідомив свідку, що ОСОБА_7 додзвонився до ОСОБА_6 який надав дозвіл віддати ОСОБА_13 машину. Під час телефонної розмови з ОСОБА_14 знаходився на відстані від свідка. Розмову ОСОБА_5 з ОСОБА_7 свідок не чула. Після цього ОСОБА_5 взяв машину та уїхав. Свідок знала, що її брат був винен ОСОБА_5 та останній сказав свідку, що забирає машину та віддасть її коли ОСОБА_6 поверне борг. ОСОБА_5 повинен був приїхати у цей же день у вечері, коли брат повернеться додому. Як ОСОБА_5 завів машину свідку не відомо. Коли ОСОБА_6 повернувся додому, то його мати сказала, що потрібно звертатися в поліцію, так як забрали машину. Свідок пояснила ОСОБА_6 куди ділася машина. ОСОБА_6 хотів мирно вирішити питання щодо машини, але його мама настояла та сама викликала поліцію. ОСОБА_5 приблизно годину перебував у дворі. Спілкування відбувалося спокійно, без конфліктів. Зі слів брата свідку відомо, що борг в розмірі чи 3000 грн., чи 4000 грн. у ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 виник після придбання ОСОБА_6 у ОСОБА_5 машини. З поліцейськими спілкувалися брат, його мама ОСОБА_15 та її співмешканець. Пояснень свідок не чула. Машина стояла у дворі за зачиненими воротами. Ворота відкрив ОСОБА_5 .. У двір ОСОБА_5 зайшов самостійно через хвіртку.

3.3. Допитаний в судовому засіданні 12.09.2024 р. потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що в 2020 р. розмістив оголошення на «OLX» про продаж автомобіля ВАЗ-2101 зеленого кольору. Автомобіль стояв у дворі за адресою АДРЕСА_5 . Через дня два після розміщення оголошення до потерпілого приблизно о 17 год. приїхав раніше йому знайомий ОСОБА_5 та запропонував продати автомобіль у борг, або в розстрочку. Потерпілий сказав йому, що подумає. В цей же день потерпілий зателефонував ОСОБА_5 та сказав, що в борг продавати не буде. На наступний день потерпілий поїхав на службу та згодом йому зателефонувала сусідка повідомила, що його автомобіль забирають та виганяють з подвір`я. Потерпілий написав ОСОБА_5 щоб той повернув автомобіль інакше звернеться до поліції. Після служби потерпілий приїхав додому та через 30 хв. викликав поліцію. На наступний день ОСОБА_5 віддав автомобіль. Оскільки потерпілий був на службі автомобіль забрав сусід потерпілого в началі села Видвиженець. Про місцезнаходження машини повідомив ОСОБА_5 по телефону. Цей автомобіль потерпілий купив в селі кільчень у Хорольського, а в оплату віддав свій зламаний автомобіль ВАЗ-2109. В день події з ОСОБА_7 потерпілий не спілкувався. Потерпілий в 2017 р. поміняв свій телефон Айфон на автомобіль Жигулі ОСОБА_5 . Після цього обміну ОСОБА_5 зателефонував потерпілому та повідомив, що потерпілий ще йому винен гроші 5000 грн. Потерпілий запропонував ОСОБА_5 повернути друг другу речі. ОСОБА_5 відмовився. Фактично потерпілий погодився з боргом. Гроші потерпілий не віддав. Айфон коштував дорожче автомобіля, але чому потерпілий погодився з боргом пояснити не зміг. Про борг родичі не знали. Претензій до ОСОБА_5 не має оскільки автомобіль повернуто. Покарання ОСОБА_5 у виді реального позбавлення волі він не бажає.

3.4. Допитаний в судовому засіданні 23.09.2024 р. свідок ОСОБА_10 пояснив, що обвинуваченого знає вже 18 років. Йому відомо, що хлопець з с. Воскресенівки винен ОСОБА_5 гроші в сумі 5000 грн. за продану машину. Свідок з ОСОБА_5 їздив забирати гроші, але його дома не було. Свідок не був очевидцем події, коли ОСОБА_5 забирав у потерпілого автомобіль. Про борг свідку відомо зі слів ОСОБА_5 . Зі слів ОСОБА_5 свідку відомо, що ОСОБА_5 забрав у хлопця з с. Воскресенівки, який йому був винен гроші, автомобіль, а потім віддав.

3.5. Допитаний в судовому засіданні 23.09.2024 р. свідок ОСОБА_11 пояснив, що з ОСОБА_5 знайомий з літа 2020 р. оскільки разом тренувалися в спортзалі де ОСОБА_5 консультувався у інших відвідувачів спортзалу щодо вирішення питання повернення боргу в сумі 5000 грн. за проданий ним автомобіль. Через деякий час ОСОБА_5 повідомив, що питання вирішене.

3.6. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час досудового розслідування не допитувалися. Клопотання про допит цих свідків захисником заявлене під час судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Однак просив суд звернути увагу на те, що про допит цих свідків йому стало відомо лишу в судовому засіданні. Ці докази стороні обвинувачення не відкривалися.

Приписи ч. 11 ст. 290 КПК України зобов`язують сторін кримінального провадження здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

В даному випадку доказом є показання свідка, які він надасть усно в судовому засіданні. Тобто усні показання свідка не є матеріалом, який можливо фізично відкрити (надати доступ до них з можливістю зробити копію або відображення) протилежній стороні кримінального провадження заздалегідь.

Під час допиту в суді вказаного свідка стороні обвинувачення судом надавалося право його допиту.

Отже, в даному випадку відсутнє порушення вимог ч. 11 ст. 290 КПК України.

3.7. Допитаний в судовому засіданні 30.10.2024 р. свідок ОСОБА_12 пояснив, що в 2020 р. обвинувачений дав потерпілому ОСОБА_16 автомобіль Жигулі в борг. Цей автомобіль свідок не бачив. Про домовленість обвинуваченого з потерпілим свідок знає зі слів обвинуваченого. В який саме день свідок не пам`ятає він з обвинуваченим приїхали до ОСОБА_16 з метою забрати борг останнього перед обвинуваченим. При свідку вони розмовляли щодо боргу. Сума боргу складала 5000 грн. При зустрічі ОСОБА_16 борг не віддав. На наступний день, коли свідок був на роботі, йому на телефон прийшло повідомлення від ОСОБА_17 , яка живе по сусідству з потерпілим. Вказане повідомлення містило повідомлення від потерпілого ОСОБА_18 , яке остання переслала свідку. В повідомленні потерпілий дозволяв обвинуваченому забрати автомобіль, оскільки цей автомобіль не потрібний потерпілому. Це повідомлення надійшло свідку в день, коли обвинувачений забирав автомобіль у потерпілого. Вказане повідомлення свідок відіслав обвинуваченому. При цьому в цей день свідок ні кому не телефонував. Вказане повідомлення у свідка в телефоні не збереглося. Про його існування свідок не казав слідчому при його допиті так як допит відбувся швидко. В день коли обвинувачений забирав у потерпілого автомобіль свідку ні хто не телефонував.

3.8. Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування під час досудового розслідування допитувалися також свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ..

В судовому засіданні, яке відбулося 09 січня 2025 р., прокурор відмовилася від допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

В судовому засіданні, яке відбулося 09 січня 2025 р., захисник та обвинувачений не наполягали на допиті свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ..

На цих підставах під час судового провадження свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 судом не допитувалися.

3.9. Суд зазначає, що окрім показань обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були безпосередньо допитані в ході судового розгляду, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

3.10. Так, з протоколу від 17.08.2020 р. про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується вбачається, що дізнавач Перещепинського ВП Новомосковського ВП прийняв від ОСОБА_6 усну заяву в якій просив вжити заходів щодо ОСОБА_26 , який незаконно заволодів його транспортним засобом ВАЗ-2104 зеленого кольору з чорним дахом, а також його акумулятор який витяг з ВАЗ-2107.

3.11. Так, фактичними даними, відображеними в протоколі огляду від 17 серпня 2020 р. підтверджується, що 17 серпня 2020 р. в період часу з 19 год. 51 хв. до 20 год. 10 хв. була оглянута ділянка домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 встановлено, що вказана ділянка огороджена металевим парканом. При вході в домоволодіння з лівого боку знаходиться будинок АДРЕСА_2 , який поділений на три квартири. При вході в домоволодіння прямо у дворі знаходився зі слів ОСОБА_6 . ВАЗ2101, зеленого кольору з чорним дахом днз НОМЕР_2 . З правого боку від входу домоволодіння знаходяться три господарчі будівлі.

Огляд вказаної ділянки домоволодіння проводився за участі її власника ОСОБА_6 який не заявляв своїх заперечень щодо вказаного огляду.

Отже огляд ділянки домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , який проведений 17 серпня 2020 р. в період часу з 18 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв. був здійснений у відповідності з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 237, ст. 233, ч.ч. 1, 2 ст. 234 КПК України.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до змісту ч. 10 ст. 236 КПК України та ч. 1 ст. 107 КПК України обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 104 КПК України (в редакції, чинній станом на 17.08.2020 р.)).

Згідно із ч. 6 ст. 107 КПК України незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Аналізуючи зазначені вище норми кримінального процесуального законодавства, суд дійшов до наступних висновків.

Вимоги, передбачені ч. 10 ст. 236, ч. 2 ст. 104, ч. 1 та ч. 6 ст. 107 КПК України, спрямовані на удосконалення порядку проведення обшуку житла чи іншого приміщення органами досудового розслідування, зокрема коли до протоколів слідчих дій вноситься недостовірна інформація про докази, отримані під час їх проведення.

З огляду на зміст ч. 6 ст. 107 КПК України негативні наслідки у виді визнання процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів недійсними можуть наступати лише у разі незастосування технічних засобів фіксування.

Проте, навіть у цьому випадку це не є безумовною підставою для визнання доказів, отриманих під час обшуку, недопустимими, оскільки ч. 6 ст. 107 КПК України передбачені винятки з цього правила, коли підстави визнання фактичних даних недопустимими як докази, можуть бути «переборені» консенсусом сторін кримінального провадження (так звані, умовно-консенсуальні підстави визнання фактичних даних допустимими як докази).

Судом встановлено, що 17 серпня 2020 р. підтверджується, що 17 серпня 2020 р. в період часу з 19 год. 51 хв. до 20 год. 10 хв. була оглянута ділянка домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 ..

З протоколу огляду від 17.08.2020 р. та додатків до нього у виді фототаблиць вбачається, що під час огляду застосовувалася фотофіксація огляду за допомогою мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note7».

Отже, під час вказаного огляду слідчим було допущене порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 237, ч. 10 ст. 236 КПК України оскільки під час огляду іншого володіння особи не застосовувалася фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису.

Оцінюючи істотність такого порушення суд, з огляду на положення ст. 87 КПК України, не вважає, що існують безумовні підстави для визнання результатів огляду місця події та похідних слідчих (розшукових) дій недопустимими як докази.

Як вбачається з протоколу огляду від 17.08.2020 р. огляд ділянка домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 проводився слідчим у присутності двох понятих та володільця вказаної будівлі, які не заявляли своїх зауважень до проведеної слідчої дії.

Під час проведення вказаної слідчої дії було зафіксовано розташування будівель на території домоволодіння та наявність паркану і воріт. Вказане зафіксовано у фототаблиці до протоколу огляду місця події від 02.05.2024 р. у виді кольорових фотографій.

Враховуючи зазначене у суду відсутні сумніви у достовірності відомостей, зазначених в протоколі огляду від 17.08.2020 р., який проводився 17 серпня 2020 р. в період часу з 19 год. 51 хв. до 20 год. 10 хв. за адресою АДРЕСА_2 ..

Сама по собі не здійснення відеозапису вищевказаної слідчої дії, з огляду на вищевикладені обставини, не може бути підставою для визнання доказу, отриманого під час огляду місця події, недопустимим.

3.12. Достовірність та об`єктивність досліджених судом доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

3.13. В своїх показаннях, наданих суду, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що в 2020 р. він продав автомобіль потерпілому ОСОБА_6 , який залишився йому винний 5000 грн. Обвинувачений та потерпілий домовилися, що 17.08.2020 р. обвинувачений приїде за грошима. Обвинувачений 17.08.2020 р. приїхав додому до потерпілого за адресою: по АДРЕСА_2 , але потерпілого дома не було. На телефонний дзвінок обвинуваченого потерпілий не відповів. Тоді обвинувачений зателефонував ОСОБА_7 , який зателефонував потерпілому та створив конференцзвязок. Під час телефонної розмови потерпілий дозволив обвинуваченому забрати автомобіль в якості залогу. Після цього обвинувачений уїхав на автомобілі. При цьому була присутня мешканка вказаного будинку ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти того, щоб обвинувачений забрав автомобіль.

Ці показання підтвердила свідок ОСОБА_9 , яка підтвердила, що влітку 2020 р. приблизно об 11 год. з подвір`я за адресою АДРЕСА_2 обвинувачений ОСОБА_5 забрав належний потерпілому ОСОБА_6 транспортний засіб ВАЗ-2101, а саме завів його та уїхав на цьому транспортному засобі.

Таким чином судом встановлено, що 17.08.2020, приблизно о 12 годині 10 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , через хвіртку проник на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .. Після цього підійшов до автомобіля марки ВАЗ 2101 світло-олівкового кольору, державний номер НОМЕР_1 , який стояв у дворі вказаного домоволодіння та відчинив водійські двері вказаного автомобіля, які не були зачинені на замок, проник до салону автомобіля, сів за кермо та за допомогою проводів замка запалювання, завів двигун автомобіля. Після чого, ОСОБА_5 , на викраденому автомобілі, з місця вчинення поїхав, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом.

3.14. В своїх показаннях, наданих суду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 надавав йому дозвіл на заволодіння транспортним засобом. Однак, докази вказаного в матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що не дозволяв обвинуваченому забрати його автомобіль.

Таким чином судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 не дозволяв обвинуваченому забрати 17.08.2020 з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 автомобіль марки ВАЗ 2101 світло-олівкового кольору, державний номер НОМЕР_1 .

З показань обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 судом встановлено, що дії обвинуваченого щодо заволодіння транспортним засобом потерпілого були обумовлені наявністю боргу в сумі 5000 грн. потерпілого перед обвинуваченим, який виник після здійснення обміну телефону на вказаний автомобіль. Вказаний обмін був здійснений без оформлення письмового договору.

Суд звертає увагу на те, що наявність заборгованості потерпілого перед обвинуваченим не є беззаперечною та правомірною підставою для заволодіння обвинуваченим майном потерпілого при незгоді потерпілого на заволодіння обвинуваченим вказаним майном.

Враховуючи відсутність згоди потерпілого на вилучення обвинуваченим його автомобіля суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого, зазначені в п. 3.13 цього вироку, були незаконними.

3.15. Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показаннями обвинуваченого, потерпілого, свідків, а також сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

3.16. Фактичними даними, відображеними в протоколі огляду місця події від 18.08.2020 р. підтверджується, що 18 серпня 2020 р. в період часу з 12 год. 00 хв. до 12 год. 20 хв. проводився огляд ділянки місцевості, розташованої поблизу с. Миролюбівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області. На вказаній ділянці розташована дорога по обидва боки розташовані лісосмуги. З узбіччі з правого боку в напрямок с. Миролюбівка розташований автомобіль ВАЗ-2101 дн 12316АН зеленого кольору, дах автомобіля чорного кольору. З правого боку ліхтарі заднього ходу розбиті. Спереду ліхтар розбитий. Ліве переднє колесо спущене. В ході огляду автомобіля в салоні автомобіля з чохла мобільного телефону вилучено на липку стрічку папілярні візерунки два фрагменти. Один папілярний візерунок вилучений з кришки багажника. Один фрагмент папілярного візерунку з капоту вилучені на липку стрічку. Один фрагмент папілярних візерунків зі скла, папілярний візерунок з ручки перемикання передач, один папілярний візерунок з керма вилучені на липку стрічку та поміщені до паперового конверту та вилучені до Перещепинського ВП. Також в ході огляду в салоні автомобіля виявлено зірваний замок запалювання з якого стирчать дроти.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до змісту ч. 10 ст. 236 КПК України та ч. 1 ст. 107 КПК України обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 104 КПК України (в редакції, чинній станом на 18.08.2020 р.)).

Згідно із ч. 6 ст. 107 КПК України незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Аналізуючи зазначені вище норми кримінального процесуального законодавства, суд дійшов до наступних висновків.

Вимоги, передбачені ч. 10 ст. 236, ч. 2 ст. 104, ч. 1 та ч. 6 ст. 107 КПК України, спрямовані на удосконалення порядку проведення обшуку житла чи іншого приміщення органами досудового розслідування, зокрема коли до протоколів слідчих дій вноситься недостовірна інформація про докази, отримані під час їх проведення.

З огляду на зміст ч. 6 ст. 107 КПК України негативні наслідки у виді визнання процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів недійсними можуть наступати лише у разі незастосування технічних засобів фіксування.

Проте, навіть у цьому випадку це не є безумовною підставою для визнання доказів, отриманих під час обшуку, недопустимими, оскільки ч. 6 ст. 107 КПК України передбачені винятки з цього правила, коли підстави визнання фактичних даних недопустимими як докази, можуть бути «переборені» консенсусом сторін кримінального провадження (так звані, умовно-консенсуальні підстави визнання фактичних даних допустимими як докази).

Судом встановлено, що 18 серпня 2020 р. в період часу з 12 год. 00 хв. до 12 год. 20 хв. проводився огляд автомобіля ВАЗ-2101 дн 12316АН зеленого кольору, дах автомобіля чорного кольору, який знаходився на ділянці місцевості, розташованої поблизу с. Миролюбівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області.

З протоколу огляду місця події від 18.08.2020 р. та додатків до нього у виді фототаблиць вбачається, що під час огляду застосовувалася фотофіксація огляду.

Отже, під час вказаного огляду слідчим було допущене порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 237, ч. 10 ст. 236 КПК України оскільки під час огляду іншого володіння особи (транспортного засобу) не застосовувалася фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису.

Оцінюючи істотність такого порушення суд, з огляду на положення ст. 87 КПК України, вважає, що існують безумовні підстави для визнання результатів огляду місця події та похідних слідчих (розшукових) дій недопустимими як докази.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 18.08.2020 р. під час огляду автомобіля з нього вилучені: в салоні автомобіля з чохла мобільного телефону вилучено на липку стрічку папілярні візерунки два фрагменти; один папілярний візерунок вилучений з кришки багажника; один фрагмент папілярного візерунку з капоту вилучені на липку стрічку; один фрагмент папілярних візерунків зі скла; папілярний візерунок з ручки перемикання передач; один папілярний візерунок з керма вилучені на липку стрічку.

Фототаблиця, яка є додатком до цього протоколу огляду, містить лише дві чорно-білі фотографії автомобіля ВАЗ-2101 дн 12316АН.

З цих фотографій не можливо встановити що під час огляду вказаного автомобіля було щось вилучено.

Враховуючи зазначене у суду маються сумніви у достовірності відомостей, зазначених в протоколі огляду місця події від 18.08.2020 р., який проведений в період часу з 12 год. 00 хв. до 12 год. 20 хв.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

В силу положень ст.ст. 233, 234, 237 КПК України проникнення до іншого володіння особи слідчим можливо лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, на підставі ухвали слідчого судді, без ухвали слідчого судді у невідкладних випадках з подальшим обов`язковим невідкладним зверненням до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку.

Зазначений вище огляд проводився в транспортному засобі ВАЗ-2101 дн 12316АНбув проведений з порушенням ст.ст. 233, 234, 237 КПК України так як вказана слідча дія проводилася без згоди володільця цього транспортного засобу та без ухвали слідчого судді. Таким чином протокол огляду місця події від 18.08.2020 р. отримано із істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Враховуючи проведення 18.08.2020 р. огляду місця події без згоди володільця цього приміщення та без ухвали слідчого судді, а також без здійснення фіксування ходу цієї процесуальної дії за допомогою аудіо- та відеозапису суд визнає протокол огляду місця події від 18.08.2020 р., який проведений в період часу з 12 год. 00 хв. до 12 год. 20 хв. недопустимим доказом оскільки він отриманий з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Відповідно всі похідні докази (як плоди отруєного дерева) є також недопустимими доказами.

3.17. Враховуючи висновки суду, викладені в п. 3.15 вироку, суд визнає недопустими доказом висновок експерта від 03.09.2020 р. так як на дослідження надані матеріали, вилучені в ході огляду 18.08.2020 р. автомобіля ВАЗ-2101 дн 12316АН.

3.18. В якості доказів стороною обвинувачення суду наданий висновок № 3513-20 від 08.09.2020 р. експерта по результатам проведення судової транспортно товарознавчої експертизи, якої визначена вартість автомобіля марки ВАЗ2101 станом на 17.08.2020 р.. Суд не приймає до уваги вказаний документ, оскільки він ні прямо, ні непрямо не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. У зв`язку з цим суд визнає цей документ неналежним доказом.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_5 ..

4.1. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.

V. Мотиви суду при призначенні покарання

5.1. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, не встановлено.

5.2. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, не встановлено.

5.3. Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, раніше не судимий.

5.4. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є умисним нетяжким злочином, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 основне покарання за санкцією ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі на строк три роки, яке є необхідними та достатніми покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

5.5. Вирішуючи питання можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд дійшов наступного.

В силу ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді, зокрема, обмеження волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому на переконання суду іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Враховуючи викладене, а також тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, вважає за можливе на підставі статті 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши їм іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.

VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

6.1. Цивільний позов не заявлявся.

6.2. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з цим процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

6.3. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

6.4. Ухвалою від 11.06.2024 р. Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи звільнення обвинуваченого від відбування покарання, керуючись вимогами ч. 1 ст. 377 КПК України, обвинуваченого слід звільнити з-під варти в залі судового засідання.

У зв`язку з цим строк тримання обвинуваченого під вартою (з 11 червня 2024 р. по 09 (включно) січня 2025 р.) слід зарахувати у строк відбуття обвинуваченим покарання за цим вироком із розрахунку один день тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття ним покарання за цим вироком час тримання його під вартою (в період з 11 червня 2024 р. по 09 (включно) січня 2025 р.) із розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. 1 та п. 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 5230, 16 грн. (п`ять тисяч двісті тридцять грн. шістнадцять коп.).

Речові докази:

-транспортний засіб ВАЗ-2101, номер реєстрації НОМЕР_2 , який переданий на зберігання ОСОБА_15 , залишити у останньої та вважати переданим за належністю;

-комп`ютерний диск, який є додатком до по відомлення про підозру від 29.09.2020 р. залишити в матеріалах судової справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1