Справа №128/3438/24
Провадження №1-кп/127/799/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2023 за № 0000600,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Після виконання вимог частини третьої статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) обвинувачений ОСОБА_5 надав згоду на часткове закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. При цьому зазначив, що наслідки такого закриття йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 - підтримав думку свого підзахисного та просив закрити кримінальне провадження в частині декриміналізованих діянь.

Прокурор проти часткового закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема прийняти такі рішення щодо закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні надав суду згоду на часткове закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема у такому.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , притримуючись організованої незаконної схеми щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб, використовуючи раніше заготовлені мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, а також банківські карти підшуканих осіб, повторно вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, діючи повторно, за попередньою змовою, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал IMEI НОМЕР_1 , з номером sim-карти НОМЕР_2 , 26 березня 2024 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_3 , належний ОСОБА_7 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами.

Далі ОСОБА_6 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_7 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - 3700, за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_7 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», в подальшому 26 березня 2024 року за допомогою свого мобільного телефону здійснила виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_6 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи мобільний термінал IMEI НОМЕР_1 , з номером sim-карти НОМЕР_4 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_6 підтвердив ОСОБА_7 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

В подальшому, ОСОБА_6 в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_7 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24» об 11:52 год. 26 березня 2024 року здійснила переказ власних грошових коштів з належного їй банківського рахунку № НОМЕР_5 на банківську карту № НОМЕР_6 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», в загальній сумі 1800 грн., власником якої є ОСОБА_8 , якого попередньо підшукав ОСОБА_5 , та які в подальшому були реалізовані останніми на власні потреби.

Внаслідок чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на 1800 грн.

Зазначені дії ОСОБА_5 в цій частині кваліфіковані за частиною четвертою статті 190 КК за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочину діяльність, притримуючись організованої незаконної схеми щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб, використовуючи раніше заготовлені мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, а також банківські карти підшуканих осіб, повторно вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал IMEI НОМЕР_1 , з номером sim-карти НОМЕР_4 , 27 березня 2024 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_7 , належний ОСОБА_9 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами.

Далі ОСОБА_6 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_9 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - 3700, за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_9 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», в подальшому 27 березня 2024 року за допомогою свого мобільного телефону здійснила виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_6 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи мобільний термінал IMEI НОМЕР_1 , з номером sim-карти НОМЕР_4 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_6 підтвердив ОСОБА_9 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

В подальшому, ОСОБА_6 в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_9 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24», о 12:47 год. 27 березня 2024 року здійснила переказ власних грошових коштів з належного їй банківського рахунку на банківську карту № НОМЕР_8 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», у загальній сумі 1900 грн., власником якої є ОСОБА_8 , якого попередньо підшукав ОСОБА_5 , та які в подальшому були реалізовані останніми на власні потреби.

Внаслідок чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на 1900 грн.

Зазначені дії ОСОБА_5 в цій частині кваліфіковані за частиною четвертою статті 190 КК за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочину діяльність, притримуючись організованої незаконної схеми щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб, використовуючи раніше заготовлені мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, а також банківські карти підшуканих осіб, повторно вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи повторно, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал IMEI НОМЕР_1 , з номером sim-карти НОМЕР_9 , 08 травня 2024 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_10 , належний ОСОБА_10 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами.

Далі ОСОБА_6 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_10 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - 3700, за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_10 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», в подальшому 08 травня 2024 року за допомогою свого мобільного телефону здійснила виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_6 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи мобільний термінал IMEI НОМЕР_1 , з номером sim-карти НОМЕР_9 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_6 підтвердив ОСОБА_10 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

У подальшому, ОСОБА_6 в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_10 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24», о 15:40 год. 08 травня 2024 року здійснила переказ власних грошових коштів з належного їй банківського рахунку № НОМЕР_11 на банківську карту № НОМЕР_12 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», в загальній сумі 2000 грн., власником якої є ОСОБА_11 , якого попередньо підшукав ОСОБА_5 , та які в подальшому були реалізовані останніми на власні потреби.

Внаслідок чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_10 , матеріальної шкоди на 2000 грн.

Зазначені дії ОСОБА_5 в цій частині кваліфіковані за частиною четвертою статті 190 КК за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Частиною першою статті 2 КК регламентовано, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» (далі - Закон № 3886- ІХ).

Вказаним Законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП), згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - НМДГ).

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу частиною третьою статті 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абзацу 4 частини сьомої статті 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Частиною першою статті 479-2 КПК регламентовано, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною третьою статті 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Суд також враховує, що Верховний Суд (далі - ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 КпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Аналогічні висновки ВС зробив у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі - ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2024 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1514 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діяннях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, яким він заволодів, 2 НМДГ, тобто 3028 грн.

Як суд вже зазначив вище, внаслідок трьох інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 КК, завдана матеріальна шкода потерпілим, а саме 26.03.2024 потерпілій ОСОБА_7 на суму 1800 грн., 27.03.2024 - потерпілій ОСОБА_9 на суму 1900 грн. та 08.05.2024 - потерпілій ОСОБА_10 на суму 2000 грн. Тобто вартість майна, яким заволодів, обвинувачений ОСОБА_5 за наведеними фактами є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX та положень ПК настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн. (станом на момент вчинення кримінальних правопорушень).

З огляду на викладене, враховуючи згоду обвинуваченого ОСОБА_5 , суд з урахуванням висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК, вважає за необхідне закрити кримінальне провадження у цій частині.

Керуючись статтями 314, 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2023 за № 0000600 в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (вчинених 26.03.2024 стосовно потерпілої ОСОБА_7 , 27.03.2024 стосовно потерпілої ОСОБА_9 та 08.05.2024 стосовно потерпілої ОСОБА_10 ), - закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: