ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636-2474/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1114/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000075 від 27.03.2022 за пунктами 1, 12 частини 2 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 18.05.2025, без визначення застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу суду від 20.03.2025, змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою без визначення застави, визначивши розмір застави. В обґрунтування доводів апеляційних скарг захисник посилається на те, що суд проігнорував відсутність доказової бази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою. Прокурором не надані копії матеріалів, якими обгрунтовуються його вимоги. Судом не враховано доводи сторони захисту щодо наявності у обвинувачених стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання. Обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні малолітнього сина 2014 року народження, одружений, має місце проживання та постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання. Обвинувачені протягом тривалого часу дотримувалися належної процесуальної поведінки. Судом не встановлено нових ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, не зазначено нових підстав для продовження строку тримання під вартою. Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 захисник зазначає, що обвинувачений на підставі наказу командира військової частини від 29.08.2022 був зарахований в списки особового складу частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Відповідно до довідки від 19.06.2024 ОСОБА_9 проходить військову службу під час проведення загальної мобілізації. За таких умов суд першої інстанції зобов`язаний зупинити провадження щодо обвинуваченого, а не продовжувати його та не продовжувати запобіжний захід. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не встановила, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати. Одночасно в оскаржуваній ухвалі зазначено, що колегія суддів враховує висновки суду апеляційної інстанції, наведені в ухвалах від 20.02.2024, 25.06.2024, 10.09.2024, 15.10.2024, 18.11.2024, 14.01.2025, постановлених за результатами апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції прийнятих при розгляді аналогічних клопотань прокурора, як щодо відсутності на теперішній час ризику, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 177 КПК України, так і щодо обґрунтованості тверджень сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України. Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується та приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судом першої інстанції обгрунтовано враховано тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, який відповідно до статті 12 КК України, є особливо тяжким. Суд апеляційної інстанції також приймає до уваги обсяг пред`явленого обвинувачення, кількість причетних до інкримінованих дій осіб, наслідки у вигляді заподіяння смерті двом особам, що підвищує суспільну небезпечність вчиненого та об`єктивно вказує на наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України. Зі змісту журналу судового засідання від 20.03.2025 вбачається, що судом здійснюється дослідження матеріалів кримінального провадження, не завершено допити всіх свідків, що свідчить про реальну можливість вчинення обвинуваченими дій, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, у випадку застосування до них більш м`якого запобіжного заходу. Наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, про які зазначає захисник, не є достатнім стримуючим фактором, які б гарантували належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, у випадку їх звільнення з-під варти. Судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора було враховано доводи сторони захисту щодо соціальних зв`язків обвинувачених, однак їх наявність, не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, та застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає про відсутність доказової бази, яка б підтверджувала наявність обставин, викладених у клопотанні прокурора, та доводить факт обгрунтованості підозри.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що про підозру у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було повідомлено 14.03.2023 та з 16.03.2023 до них застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Посилання захисника на процесуальну поведінку обвинувачених з початку досудового розслідування, яке розпочато 27.03.2022, не спростовують обгрунтованості висновків суду першої інстанції щодо ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, що встановлені на цей час та наявність яких пов`язана із пред`явленим обвинуваченням та його тяжкістю.

Щодо апеляційних вимог захисника про визначення застави, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо невизначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу узгоджується з положеннями пункту частини 4 статті 183 КПК України, відповідно до якого слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У зв`язку із наведеним, враховуючи обставини інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, судом першої інстанції обгрунтовано не визначено заставу.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачені перебувають під вартою з 16.03.2023, у зв`язку із чим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження, за яким обвинувачені тривалий час перебувають під вартою. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачені перебувають тривалий час під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: