Провадження по справі № 1-кс/522/635/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

22 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, обіймаючого посаду стрільця 3-го відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , та маючого військове звання «солдат», розлученого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження №0001637 від 01.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального за № 0001637, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України з 24.02.2022 в Україні до теперішнього часу введено воєнний стан.

Крім того, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», який в подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, на усій території України з 24.02.2022 по цей час оголошена та проводиться загальна мобілізація.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до ТЦК та СП для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях начальників ТЦК та СП, де вони перебувають на військовому обліку, громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Згідно ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, винні у порушенні правил військового обліку громадян України, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації, можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Згідно п. 79 постанови Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують архівно-довідкову роботу з питань військового обліку; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон) визначають, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі за текстом - ТЦК та СП ).

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» (далі за текстом - Постанова) визначено, що ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. ТЦК та СП утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі за текстом - районні ТЦК та СП).

Відповідно до п. 8 Постанови завданнями ТЦК та СП відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні ТЦК та СП ), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі за текстом - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі за текстом - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Незважаючи на викладене, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, всупереч зазначених вимог законодавства, вчинив злочини у сфері службової та професійної діяльності за наступних обставин.

Так, у листопаді 2024 року ОСОБА_4 познайомився із громадянином України ОСОБА_7 .

В ході спілкування ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8 , що він є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим, ОСОБА_7 може звертатися до нього з питань уникнення мобілізації до ЗС України, а також з інших питань, пов`язаних із мобілізацією та порядком проходження військової служби.

В подальшому, у листопаді 2024 року, до ОСОБА_7 звернувся його знайомий ОСОБА_9 , який спитав у ОСОБА_7 про наявність у нього знайомих з числа військовослужбовців, які можуть надати консультації щодо порядку зняття з «розшуку», як особи, що ухиляється від мобілізації.

У свою чергу, ОСОБА_7 згадав про знайомого ОСОБА_4 , який представлявся військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 та зателефонував йому, щоб запитати, чи зможе він проконсультувати з питань зняття громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 «з розшуку» ІНФОРМАЦІЯ_4 як особи яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації та яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію по причині не оновлення (уточнення) облікових (персональних) даних відповідно до ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію».

З цього часу у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В подальшому, солдат ОСОБА_4 будучи стрільцем 3 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи всупереч вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 25.11.2024, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, перебуваючи у м. Одеса, конспіруючи свою протиправну діяльність, здійснив телефонний дзвінок та під час розмови у месенджері «Whatsapp» висловив ОСОБА_7 вимогу про надання йому неправомірної вигоди у розмірі 1000 (тисяча) доларів США, що відповідно до курсу гривні затвердженого Національним банком України станом на 25.11.2024 становить 41 409 (сорок одна тисяча чотириста дев`ять) гривень за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо зняття громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 «з розшуку» ІНФОРМАЦІЯ_4 як особи яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації та яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію по причині не оновлення (уточнення) облікових (персональних) даних відповідно до ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію».

Тим самим, запевнивши ОСОБА_7 у тому, що він, як отримувач неправомірної вигоди, може реально здійснити вплив на службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 , уповноважених на прийняття рішення щодо дій відносно ОСОБА_9 .

Надалі, він же, солдат ОСОБА_4 , будучи стрільцем 3 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи всупереч вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16. 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, о 14 год. 58 хв. 12.12.2024, перебуваючи у транспортному засобі марки Dodge, модель Journey, червоного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , припаркованому неподалік від ІНФОРМАЦІЯ_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 одержав від ОСОБА_7 , який діяв під контролем правоохоронних органів, для себе раніше обумовлену неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в сумі 1000 (тисяча) доларів США, що відповідно до курсу гривні затвердженого Національним банком України станом на 12.12.2024 становить 41 691 (сорок одна тисяча шістсот дев`яносто одна) гривня за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо зняття громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 «з розшуку» ІНФОРМАЦІЯ_4 як особи яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації та яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію по причині не оновлення (уточнення) облікових (персональних) даних відповідно до ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію».

У січні 2025 року солдат ОСОБА_4 познайомився із громадянином України ОСОБА_10 .

В ході спілкування ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_10 , що він є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим, ОСОБА_10 може звертатися до нього з питань уникнення мобілізації до ЗС України, а також з інших питань, пов`язаних із мобілізацією та порядком проходження військової служби.

В ході розмови ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_10 про те, що представниками ІНФОРМАЦІЯ_8 його оголошено в «розшук» як особу що ухиляється від проходження військової служби. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 для себе за вплив на службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Далі, ОСОБА_4 будучи стрільцем 3 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи всупереч вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16. 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 17 січня 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, перебуваючи у м. Одеса, конспіруючи свою протиправну діяльність, здійснив телефонний дзвінок та під час розмови у месенджері «Whatsapp» висловив ОСОБА_10 вимогу про надання йому неправомірної вигоди у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, що відповідно до курсу гривні затвердженого Національним банком України станом на 17.01.2025 становить 21 086 (двадцять одна тисяча вісімдесят шість) гривень за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо зняття громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 «з розшуку» ІНФОРМАЦІЯ_2 як особи яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації та яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію по причині не оновлення (уточнення) облікових (персональних) даних відповідно до ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію».

Тим самим, запевнивши ОСОБА_10 у тому, що він, як отримувач неправомірної вигоди, може реально здійснити вплив на службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , уповноважених на прийняття рішення щодо дій відносно ОСОБА_10 .

Надалі, він же, солдат ОСОБА_4 , будучи стрільцем 3 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи всупереч вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16. 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, о 13 год. 13 хв. 21.01.2025, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 одержав від ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, для себе раніше обумовлену неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що відповідно до курсу гривні затвердженого Національним банком України станом на 21.01.2025 становить 21 077 (двадцять одна тисяча сімдесят сім) гривень за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо зняття громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 «з розшуку» ІНФОРМАЦІЯ_2 як особи яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації та яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію по причині не оновлення (уточнення) облікових (персональних) даних відповідно до ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію», після чого злочинні дії ОСОБА_4 було викрито працівниками правоохоронних органів на місці події.

21.01.2025 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

22.01.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке кваліфікується як - одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

У зв`язку з чим, слідчий за погодженням із прокурором, звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 3 заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нові кримінальні правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували, мотивуючи що ризики не доведені, підозрюваний визнає свою вину, одружений, має постійне місце проживання, а тому просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або заставу у сумі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви суду.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання доказами, а саме: протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, показаннями свідків, протоколами огляду і вручення грошових коштів, результатами проведених гласних та негласних слідчих (розшукових) дій, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна, підозрюваний раніше не судимий, обіймає посаду стрільця 3-го відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружений, що свідчить про наявність в підозрюваного міцних соціальних зв`язків, проте є підстави вважати що станом на теперішній час існує низка ризиків,передбачених ст. 177 КПК України.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нові кримінальні правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 369-3 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваній у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що на цій стадії досудового розслідування не допитані всі особи, яким можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину;

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя також критично ставиться до вказаного ризику, оскільки слідством не надано будь-яких документів, які б свідчили про притягнення підозрюваного раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Слідчий суддя вважає слушними заперечення адвоката в частині характеризуючих особу підозрюваного матеріалів, проте враховуючи надані слідчому судді сторонами доводи, вказані докази не меншують наявні на цій стадії досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Необхідно враховувати виключну цинічність діяння, вчиненного в період здійснення Україною збройної відсічі РФ.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, мають бути призначені експертизи, встановлені та допитані усі свідки, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Слідчий суддя ретельно дослідив надані стороною захисту аргументи, доводи які характеризуть особу підозрюваного, проте станом на теперішній час, за вказаних в клопотанні та досліджених в судовому засіданні обставин застосування менш суворого запобіжного заходу є недоцільним через наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваного ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, що, згідно ст. 183 ч.2 п.5 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що органом досудового розслідування проводяться першочергові слідчі дії з метою встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому є вірогідність що підозюваний може вчиняти будь-які дії, передбачені ст. 177 КПК України.

На думку слідчого судді мають місце зазначені прокурором ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 .

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачення ч.3 ст. 369-2 КК України, 22.01.2025 року, то досудове розслідування має бути закінченим до 22.03.2025 року, а тому саме до в межах цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Щодо розміру застави.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до практики ЄСПЛ, якщо тримання під вартою триває тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, проте його слід звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії, що не переховуватиметься від суду, наприклад внесе заставу (правова позиція, викладена у п.46 рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції»).

Зважаючи на положення ч.3 ст.183 КПК України, а також практику ЄСПЛ, приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного, вважаю за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Здіно ЗУ «Про Державний Бюджет 2025 року» 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень, а тому саме з цього розрахунку буде визначена сума застави.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя, враховуючи вимоги абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а також з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, враховуючи дані про особу підозрюваного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, його характеристики, доведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаю за доцільне обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу у максимальному розмірі для інкримінованої статті - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 176- 178, 183, 186, 193, 194- 197, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60-ти днів в межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 21.03.2025 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за підозрюваного; провадження по справі 1-кс/522/635/25.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком до 21.03.2025 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, а саме з 21.01.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 23.01.2025 року о 16:30 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_11