печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7741/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, катувань, інших видів неналежного поводження з особами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, катувань, інших видів неналежного поводження з особами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.

Сторона обвинувачення в обґрунтування свого клопотання зазначає наступне.

З матеріалів клопотання вбачається, що Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001143 від 29.12.2023 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 проходить військову службу на посаді поліцейського СРПП відділення поліції № 1 Роздільнянського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до статей 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Стаття 2 Закону покладає на поліцію завдання із надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності: надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

При цьому частина 1 статті 18 Закону зобов`язує кожного поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов?язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Тоді як частина 2 цієї ж статті Закону зобов`язує поліцейського на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби, в разі звернення до нього будь-якої особи і заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці або в разі безпосереднього виявлення таких подій вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Статтею 3 Закону України Закону встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною 1 статі 12 Закону поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань, тому кожен поліцейський, у тому числі і ОСОБА_5 , незалежно від дня та часу доби, зобов`язаний виконувати свої обов`язки, не порушувати Присягу, дотримуватись вимог Статуту.

Відповідно до частини 1,2 статті 62 цього Закону поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Пунктами 6 та 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС від 08.02.2019 № 100, який зареєстровано в Мінюсті 05.03.2019 за № 223/33194 (далі - Порядок ведення ЄО) передбачено, що поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції "102" і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події. Поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов?язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 були затверджені Правила етичної поведінки поліцейських.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за № 1576/29706, поліцейського зобов?язано бути коректним, він не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Статтею 23 Закону встановлено, що одним із основних повноважень поліції є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень, припинення виявлених кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності, розшук та доставка осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісті, та інших осіб у випадках, визначених законом.

На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, дія якого наразі триває.

Відповідно до статті третьої Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Окрім того, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, оголошено загальну мобілізацію строком 90 днів, строк якої неодноразово продовжувався, зокрема в останнє до 90 днів, тобто до 06.02.2024, згідно з Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженого Законом України від 08.11.2023 № 3430-IX.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами та доповненнями), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Також, у разі введення на території України воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мають право перетинати державний кордон України у випадках, передбачених пунктами 2-1 , 2-2 , 2-6 - 2-12 Правил, у інших випадках заборонено.

Однак, у невстановлений слідством час, однак не пізніше 15.02.2024, старший сержант поліції ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, грубо порушуючи зазначені вище норми закону, будучи переконаним у своїй безкарності, вирішив стати на злочинний шлях та систематично організувати незаконне переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України, в умовах воєнного стану.

З цією метою, будучи обізнаним у неможливості ведення описаної вище протиправної діяльності одноособово, 15.02.2024 близько 10 год. 00 хв., під час перебування біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , запропонував раніше знайомому йому ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, посприяти йому, ОСОБА_5 , у незаконному переправленні громадян України призовного віку чоловічої статі до невизнаної Придністровської Молдовської республіки (далі - ПМР), шляхом перевезення останніх на власному автомобілі з визначеного ним, ОСОБА_5 , місця до смт. Велика Михайлівка, з якого у подальшому буде організовано перетин ними державного кордону України. За вказані послуги ОСОБА_5 пообіцяв заплатити ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 1200 доларів США за людину. Тоді ж, ОСОБА_5 , будучи співробітником правоохоронного органу та обізнаним у порядку документування цієї протиправної діяльності, надав ОСОБА_8 детальні інструкції щодо порядку його дій у разі викриття цієї протиправної діяльності співробітниками правоохоронних органів. В свою чергу ОСОБА_8 , розуміючи протиправність дій ОСОБА_5 , на вказану пропозицію останнього погодився.

Окрім того, у невстановлені слідством дату, час та місці, ОСОБА_5 дійшов злочинної змови на вчинення даного злочину із невстановленими слідством особами, проживаючими на території ПМР, а також іншими невстановленими слідством особами на території України, яким доручив здійснювати пошук військовозобов`язаних чоловіків, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України, а також організовувати зустріч останніх на території ПМР та доставляти до визначеного місця.

Так, у невстановлені слідством дату, однак не пізніше 13.05.2024, за невстановлених слідством обставин, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому слідством місці, познайомився із громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому, у невстановлений слідством спосіб, повідомив, що може організувати протиправне переправлення останнього через державний кордон України в обхід пунктів прикордонного пропуску за умови передачі на користь ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) доларів США, на що ОСОБА_9 погодився. Тоді ж, ОСОБА_5 проінструктував останнього щодо порядку організації вказаного переправлення.

Далі, 13.05.2024 близько 18 год. 55 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою домовленістю в телефонному режимі, зустрівся зі ОСОБА_8 та повідомив останньому про наявність мешканця Фрунзівського району Одеської області - ОСОБА_9 , якого необхідно переправити через державний кордон України до ПМР, та поставив задачу ОСОБА_8 чекати його дзвінка.

У подальшому, 14.05.2024 о 10 год. 29 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому слідством місці, зателефонував з особистого мобільного телефону з номером НОМЕР_1 ОСОБА_8 та узгодив з останнім час зустрічі із ОСОБА_9 , а саме о 15 год. 00 хв. того ж дня.

Пізніше 14.05.2024, близько 13 год. 29 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за попередньою домовленістю в телефонному режимі, зустрівся зі ОСОБА_8 , в ході чого довів до відома останнього місце зустрічі з ОСОБА_9 , надав опис його зовнішності, пояснив як правильно представитися, а також передав ОСОБА_8 особисті грошові кошти в розмірі 400 доларів США, які він мав передати військовозобов`язаному, з метою подальшої передачі ним цих коштів особам, які зустрінуть його після перетину державного кордону України на території ПМР. Окрім того, ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_9 має розрахуватися зі ОСОБА_8 шляхом передачі на його користь грошових коштів.

У той же день близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_8 , на виконання злочинного наміру ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 мм, підібрав на автобусній зупинці навпроти лікарні за адресою: вул. Центральна, 248, смт. Велика Михайлівка Одеської області, чоловіка на підставі наданих ОСОБА_5 ознакам зовнішності, яким виявився ОСОБА_9 , після чого вони попрямували до АДРЕСА_1 , де перебували в будинку ОСОБА_8 до 21 год. 00 хв. 14.05.2024, коли знову сіли до транспортного засобу ОСОБА_8 та рушили в бік державного кордону України із ПМР. Під час перебування у вказаному будинку ОСОБА_8 , діючи на виконання вказівок ОСОБА_5 , передав ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 400 (чотирьохсот) доларів США з метою подальшої передачі цих коштів іншим учасникам злочинної групи, які зустрінуть його на території ПМР.

Також, 14.05.2024, у невстановлений слідством час, однак не раніше 21 год. 00 хв. та непізніше 21 год. 37 хв., ОСОБА_9 , рухаючись разом із ОСОБА_8 на транспортному засобі останнього, передав ОСОБА_8 раніше обумовлену із ОСОБА_5 суму грошових коштів, за незаконне переправлення його через державний кордон України в обхід пунктів прикордонного пропуску, в розмірі 2300 (двох тисяч трьохсот) доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на момент передачі складає 91356, 00 грн.) та 73 000 (семидесяти трьох тисяч) гривень, з яких 300 доларів США, з відому ОСОБА_5 , ОСОБА_8 повернув ОСОБА_9 для передачі невстановленим слідством особам учасником злочинної групи на території ПМР.

Доводячи злочинний умисел учасників злочинної групи до кінця та, діючи на виконання злочинних вказівок ОСОБА_5 , 14.05.2024 близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_8 висадив ОСОБА_9 поблизу с. Комарівка Великомихайлівського району Одеської області, тобто неподалік державного кордону України, після чого останній незаконно перетнув державний кордон України в бік ПМР.

Наступного дня, 15.05.2024, близько 09 год. 45 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_8 грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, в сумі 2000 (двох тисяч) доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на момент передачі складає 79 440, 00 грн.) та 73 000 (семидесяти трьох тисяч) гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 КК України за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_5 , у випадку винесення обвинувального вироку, може бути призначене показання у вигляді конфіскації майна.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою, окрім іншого, забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Так, з матеріалів ДВБ НПУ за вих. № СЕД-28670-2024 від 07.09.2024 за результатом виконання доручення слідчого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що нерухомість, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_5 на праві власності.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_5 на праві власності.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_5 на праві власності, заборонивши ОСОБА_5 будь яким чином розпоряджатися чи відчужувати вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1