Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000082 від 19.03.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 25 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, українця, громадянина України, працюючого масажистом в КП «Луцька центральна районна лікарня», зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арештованого майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він

19.03.2024, близько 18:50 год., керуючи автомобілем марки «Chana Benni SC7133», р.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Дубнівська в с. Підгайці Луцького району Волинської області, в напрямку від м. Луцьк Волинської області до м. Дубно Рівненської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу будинку № 39 вищевказаної вулиці, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, а саме п.п. 2.3 (б, д), 18 ч.1, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобубуде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля в момент виявлення руху пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля по вказаному нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого допустив наїзд правою передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_9 ..

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у виді: поєднаної тупої травми тіла, яка в себе включає: закриту черепно-мозкову травму у виді крововиливу під м`які тканини волосяної ділянки голови справа, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку; забою головного мозку; закриту тупу травму органів грудної клітки у вигляді множинних зламів 3-10 ребер справа деякі з розривом пристінкової плеври, зламів 3-5 ребер зліва, зламу правої лопатки, забою правої легені, крововилив у корені легень та середньостіння, гемопневмоторакс, крововилив навколо ниркову жирову клітковину справа; закритий подвійний перелом у верхній та середній третині правої плечової кістки зі зміщенням; множинні закриті переломи кісток тазу; закритий відламковий перелом правої стегнової кістки у верхній третині, багато відламковий перелом лівої стегнової кістки у верхній третині; масивні параосальні (навколо зламів кісток) гематоми; переломовивих лівого гомілково-стопного суглобу; синці та садно правої верхньої кінцівки. Причиною смерті ОСОБА_9 є поєднана тупа травма тіла.

У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водєм ОСОБА_7 п.п.2.3 (б, д), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (з наступними змінами та доповненнями).

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом при визначенні кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України та призначенні покарання не було взято до уваги, що стороною обвинувачення скеровано для розгляду до суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого. Крім того, санкція ч. 2 ст. 286 КК України не передбачає покарання у виді штрафу, яке суд першої інстанції необгрунтовано призначив ОСОБА_7 .

У зв`язку з наведеним, прокурор просить оскаржений вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені обов`язки.

В поданому запереченні на апеляційну скаргу, захисник обвинуваченого вказує, що покарання, яке просить призначити прокурор, є явно несправедливим та суворим, оскільки обвинувачений щиро розкаявся, визнає свою винуватість, має міцні соціальні зв`язки, позитивну посткримінальну поведінку, частково відшкодував потерпілому завдані збитки і вони узгодили подальше відшкодування завданої шкоди, крім того потерпілий не наполягав на призначенні суворого покарання. Просить призначити обвинуваченому покарання без реального його відбування шляхом застосування інституту звільнення від відбування покарання, та не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які заперечували апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінувалося органом досудового розслідування, в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються та апеляційним судом не перевіряються.

Водночас, прокурор в апеляційній скарзі вказує про необхідність перевірки кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки, на його думку, судом першої інстанції всупереч вимогам кримінального закону при визначенні кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання не було взято до уваги, що стороною обвинувачення скеровано для розгляду до суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом, заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, зокрема, зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Диспозицією ч. 1 ст. 286 КК України передбачена відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а за ч. 2 - за ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення відповідно до обвинувального акта. У формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, правильно вказав, що ОСОБА_7 своїми необережними діями, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого. Однак, кваліфікував такі дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, диспозиція якої не визначає наслідків кримінального правопорушення - смерть потерпілого.

Отже, з урахуванням наведеного вище, місцевий суд пославшись на доведеність вини ОСОБА_7 за викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, визнав винним обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому не інкримінувалося органом досудового розслідування.

Як убачається зі змісту ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення та вказані обставини є безумовною підставою для скасування судового рішення, зокрема, в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 .

На підставі встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що судом першої інстанції дійсно було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Як вбачається із резолютивної частини вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке не передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, тобто суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, що, відповідно до ст. 413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку районного суду є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідність.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суди повинні виходити з класифікації кримінальних правопорушень (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу винного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, посткримінальну поведінку, відношення до вчиненого, тощо.

А тому, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, працює, характеризується за місцем роботи виключно з позитивної сторони, частково відшкодував завдані збитки, потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого, крім того, останній зобов`язався в подальшому дотримуватись бездоганної поведінки.

Бере до уваги колегія суддів наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того враховуючи те, що додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Поміж тим, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, визнання вини та відшкодування завданих збитків є фактично одним з елементів щирого каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину. Це означає, що ця особа повністю визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Тобто, процесуальна поведінка особи, яка виявляє дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки насамперед повинна виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 частково відшкодував завдані збитки потерпілому та узгодив з останнім подальше відшкодування завданої шкоди, потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого, що знайшло своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Також в матеріалах кримінального провадження наявні відомості про позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 за місцем роботи, де він працює на посаді медичного брата з масажу поліклінічного відділення КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради та помічником реабілітолога за сумісництвом. У зверненні військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть участь у бойових діях та проходили реабілітацію, яку здійснював ОСОБА_7 , останній також позитивно характеризується.

Отже, з огляду на конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та встановленні під час апеляційного розгляду обставини, а також враховуючи думку прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тобто звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 рокув частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуючий:

Судді: