ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/703/23

Провадження № 1-кп/486/51/2025

11 квітня 2025 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Південноукраїнську Миколаївської області кримінальне провадження №0000076 від 02.03.2023 року за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого на посаді електрослюсаря у ВП «Південноукраїнська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовозобов`язаний, не є учасником бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним з 24.10.2003 року, який раніше проходив строкову військову службу, з 29.11.2003 року прийняв військову присягу, відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 та облікової картки має військове звання «рядовий солдат», категорію обліку «1», група обліку «НПО», рядового складу, посадову кваліфікацію «механік радіотелефонного зв`язку», будучи визнаним придатним до військової служби за мобілізацією за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.10.2019 року, діючи всупереч положенням Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року та Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» №758 від 07.11.2022 року, Закону України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вчинив умисне кримінальне правопорушення у сфері забезпечення призову та мобілізації за наступних обставин.

20.02.2023 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 належним чином оголошено зміст повістки про відправку до військової частини НОМЕР_2 та необхідність його відправки до місця проходження служби, під час вручення якої встановлено відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_4 право на відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації, а також попереджено про кримінальну відповідальність у разі відмови від проходження служби.

У той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_4 будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав на відстрочку від військової служби під час мобілізації підлягав призову на військову службу за мобілізацією, 20.02.2023 року відмовився від отримання повістки на відправку до військової частини НОМЕР_2 та, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув 22.02.2023 року о 08:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації (військової частини НОМЕР_2 ), чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Після цього, 06.03.2023 року о 17:45 год., вперто не бажаючи проходити військову службу під час мобілізації з особистих мотивів, ОСОБА_4 свідомо відмовився від отримання повістки на відправку до військової частини НОМЕР_3 та, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув 07.03.2023 року о 07:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації (військової частини НОМЕР_3 ), чим повторно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаюється, просить призначити мінімальне покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, та пояснив, що він є військовозобов`язаним, має військове звання-рядовий, механік-радіотелефоніст, проходив військову строкову службу у 2003-2005 р., участі в АТО не брав, на обліку перебуває в ТЦК м. Південноукраїнськ з 2005 року, після проходження військової служби не брав участі у Збройних Силах України. Зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення його не викликали в ІНФОРМАЦІЯ_4 для поновлення даних та проходження медогляду, викликали тільки повідомленням до ІНФОРМАЦІЯ_3 через місце його роботи, від отримання повістки відмовився, станом на момент вручення повістки в нього не було бронювання про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак на сьогоднішній день має бронювання на підприємстві.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просить суд врахувати те, що на досудовому слідстві так і в судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав, його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, а також на сьогоднішній день працевлаштований, характеризується позитивно, на обліках нарколога чи психіатра не перебуває, займається волонтерством, має на утриманні неповнолітню дитину, 2011 року народження, а тому враховуючи всі ці обставини вважає, що справедливим мінімальним видом покарання - 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України (один іспитового терміну).

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить суд врахувати те, що обвинувачений визнавав свою вину, та обставини, які викладені в обвинувальному акті не оспорювались обвинуваченим та стороною захисту, також те що на момент розгляду справи ОСОБА_4 отримав бронювання на підприємстві, а саме ВП ПАЕС. Зазначає, що обставини, які обтяжують покарання не встановлено та під час розгляду в судовому засіданні дійсно встановлено, що обставина, яка пом`якшує покарання - є щире каяття обвинуваченого. Просить суд врахувати наявність пом`якшуваних обставин і відсутність обтяжувальних обставин, враховуючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке не відноситься до категорії тяжких, а є нетяжким злочином, а тому призначити покарання в межах санкції статті нижньої межі, це 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України, строк на розсуд суду. Вважає саме такий вид і міру покарання справедливим в даному випадку, крім того, просить суд вирішити питання речових доказів.

У порядку ст. 358 КПК України судом були досліджені такі докази, подані учасниками процесу, як:

- картку обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 у Комунальному некомерційному підприємстві «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» від 08.10.2019 року, з якої вбачається, що останній придатний до військової служби;

- довідку військово-лікарської комісії від 08.10.2019 року № 16/31, з якої вбачається, що ОСОБА_4 08.10.2019 року проведено медичний огляд ВЛК, де останнього визнано придатним до військової служби;

- військовий квиток серії НОМЕР_1 від 24.10.2003 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- постанову про визнання матеріальних об`єктів речовим доказом та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 02.03.2023 року, згідно якого розписку на ім`я ОСОБА_4 від 20.02.2023 року (упакована до пакету №1) визнано документом та приєднано як речовий доказ до матеріалів кримінального провадження №0000076;

- постанову про визнання матеріальних об`єктів речовим доказом та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 09.03.2023 року, згідно якого розписку на ім`я ОСОБА_4 від 07.03.2023 року (упакована до пакету №1) визнано документом та приєднано як речовий доказ до матеріалів кримінального провадження №0000076;

- довідки від лікарів нарколога та психіатра КНП «ЮМБЛ» від 09.03.2023 року, з яких вбачається, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікарів не перебуває;

- інформації Центру надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 08.03.2023 року №354 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 ;

- вимогу ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 09.03.2023 року вих. №2275/63-2023 про підставу перевірки ОСОБА_4 , у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності;

- повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.03.2023 року № 463, з якого вбачається, що пропозиції від генерального директора ВП «Південноукраїнська АЕС» відомості щодо бронювання надходили, але відділ бронювання про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не надавав;

- лист ВП «Південноукраїнська АЕС» ДП «НАЕК» «Енергоатом» від 03.10.2022 року №50/14337 про оформлення відстрочок від призову за мобілізацією та на воєнний час разом із списком військовозобов`язаних, у яких є ОСОБА_4 , також лист ВП «Південноукраїнська АЕС» ДП «НАЕК» «Енергоатом» від 20.02.2023 року №50/3012 про надання відстрочки від призову у Збройні Сили України по мобілізації на ОСОБА_4 , клопотання ЦТАВ від 17.02.2023 року про надання відстрочки від мобілізації до Збройних Сил України на ОСОБА_4 ;

- лист ВП «Південноукраїнська АЕС» ДП «НАЕК» «Енергоатом» від 17.03.2023 року №50/4495, наданий до ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про надання інформації щодо бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_4 ;

- характеристику з місця роботи ОСОБА_4 , з якої вбачається, що працює в групі загальноцехового ремонту енергоблоків №1, 2, 3 дільниці СУЗм ЦТАВ ВП «Південноукраїнська АЕС» електрослюсарем з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій, та порушень виробничої дисципліни і громадського порядку останній не має;

- посвідчення волонтера ОСОБА_4 ;

- довідку-характеристику ЦПРЖФ від 09.03.2023 року №04, з якої вбачається, що за час проживання з 20.11.2019 року скарг та зауважень про порушення правил проживання не надходило;

- копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 15.01.2014 року;

- копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (серії НОМЕР_5 від 17.08.2011 року);

- характеристику ГО «Бугогардова Січ Українського козацтва» від 06.09.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 є водієм у волонтерському напрямку, який завжди приймає участь у проведенні заходів щодо гуманітарної допомоги на ЗСУ та ін.;

- копії витягу з наказу Мінекономіки (№13220 від 11.09.2023 року) про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_4 строком на шість місяців до 11.03.2024 року;

- копією посвідчення № 87/7236 від 12.09.2024 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаному ОСОБА_4 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, на дванадцять місяців;

- характеристику філії «ВП» «ПАЕС» АТ «НАЕК» «Енергоатом», з якої вбачається, що ОСОБА_4 в автотранспортному господарстві філії працює з 18.06.2024 року водієм автотранспортних засобів 3 класу, який задіяний на перевезеннях персоналу філії «ВП ПАЕС» та до виконання своїх обов`язків відноситься з високою відповідальністю.

З досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_4 від 18.12.2024 року вбачається, що орган пробації вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, має середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, не становить високої небезпеки для суспільства.

Надані стороною обвинувачення, які досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу, громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Відповідно до п. 69 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого Постановою КМУ від 21.03.2002 року № 352, відповідно до результатів медичного огляду призовника, його особистих якостей, рівня освіти, а також матеріального і соціального стану призовника та членів його сім`ї районна (міська) призовна комісія виносить одне з рішень про: придатність до військової служби і призов на строкову військову службу з призначенням до виду (роду) військ (сил) Збройних Сил, інших військових формувань, а також визначає строк відправлення його у військову частину.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи військовозобов`язаним з 24.10.2003 року, який раніше проходив строкову військову службу, з 29.11.2003 року прийняв військову присягу та визнаний придатним до військової служби за мобілізацією за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.10.2019 року, однак відмовився від одержання двох повісток, та в указаний в повістках час не з`явився для відправлення у військову частину, про поважні причини не повідомляв.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Отже, ОСОБА_4 , будучи обізнаним та маючи об`єктивну можливість прибути у визначений час на збірний пункт для відправлення на проходження військової служби за мобілізацією двічі не прибув, чим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке виразилось в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, мало місце. Його дії правильно кваліфіковані за ст. 336 КК України. Винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України доведена поза розумним сумнівом.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного.

Обставинами, які пом`якшують покарання ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ст. 67 КК України, відсутні.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, характеризується позитивно, займається волонтерством, за місцем проживання органами місцевого самоврядування характеризується, як особа, відносно якого скарги не надходили, його діями не спричинено тяжких наслідків.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк трьох років із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку, а також покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті, визначеній у ст. 50 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Витрат пов`язаних з проведенням експертиз не понесено.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 371, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- розписку на ім`я ОСОБА_4 від 20.02.2023 року (упакована до пакету №1) залишити в матеріалах кримінального провадження №0000076;

- розписку на ім`я ОСОБА_4 від 07.03.2023 року (упакована до пакету №1) залишити в матеріалах кримінального провадження №0000076.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1