ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гулянка, Коростенського р-ну, Житомирської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.05.2014 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст.357 КК України до 11 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2024 рокуза № 0001373, у відношенні ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 ККУкраїни.

Щодо обвинуваченого під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливав, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання останнього під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 рокузадоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 03 квітня 2025 включно.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дійшов помилкового висновку щодо існування ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливості застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту за місцем фактичного проживання.

Вказує, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органів досудового слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Має міцні соціальні зв`язки, одружений, постійно проживав за місцем реєстрації дружини ОСОБА_9 в будинку, який належить останній та її матері, які не заперечують проти постійного проживання у ньому ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, та неможливості застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту за місцем фактичного проживання.

Зазначає, що він не має наміру переховуватись від органів досудового слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Має міцні соціальні зв`язки, одружений, постійно проживав за місцем реєстрації дружини ОСОБА_9 в будинку, який належить останній та її матері, які не заперечують проти постійного його проживання у даному будинку.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка апеляційні скарги підтримала та наполягала на їх задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2024 рокуза № 0001373, у відношенні ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 ККУкраїни.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які послужили підставою для обрання йому саме такого запобіжного заходу під час досудового розслідування не змінилися, окрім того, перебуваючи на свободі, останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно цього обвинуваченого ризиків впливу незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, а також міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, тобто відсутні стримуючі соціальні фактори, які могли б запобігти реалізації встановлених ризиків.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину через короткий строк після звільнення за відбуттям покарання за вчинення у тому числі однотипного корисливого злочину, що дозволяє грунтовно припускати антисоціальну спрямованість його особи та стійкість протиправної поведінки.

Доводи апеляційних скаргправильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки полягають у переоцінці відомостей, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані в оскаржуваній ухвалі та дістали належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _____________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4