Справа № 164/1973/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Ониска Р.В.,

з участю: секретаря судового засідання Наумик Н.В.,

прокурора Прокопчука В.А.,

представників адміністрації державної

установи „Маневицька виправна колонія № 42 Сопронюка Р.І.,

Потолкової Л.П.,

засудженого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Маневичі в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення у відповідність вироку до вимог положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024, в частині засудження за ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся в суд з клопотанням про приведення у відповідність до вимог закону вироків, зокрема вироку Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року, в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України. Вимоги обґрунтовано тим, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України „Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року. Вироком Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року, ОСОБА_1 було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з врахуванням вироку Залізничного районного суду м. Львова від 04.07.2023 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. На даний час він відбуває покарання у державній установі „Маневицька виправна колонія № 42.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 клопотання підтримав, просив звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року, в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Заслухавши пояснення засудженого, думку представника адміністрації установи, яка проти задоволення клопотання заперечувала, висновок прокурора, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що вказане клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року, ОСОБА_1 було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з врахуванням вироку Залізничного районного суду м. Львова від 04.07.2023 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_1 засуджений за вчинення 20.10.2019 крадіжки майна вартістю 235 грн. 68 коп., вчинення крадіжки майна 15.10.2019 вартістю 298 грн. 80 коп., вчинення крадіжки майна 16.10.2019 вартістю 298 грн. 80 коп., вчинення крадіжки майна 19.10.2019 вартістю 273 грн. 70 коп., вчинення крадіжки майна 07.11.2019 вартістю 3590 грн.

Згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 19 березня 2024 року, вирок Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року, ОСОБА_1 було засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно ч. 5 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.12.2022 року, визначивши остаточне покарання ОСОБА_1 , у виді 5 років 1 місяць позбавлення волі.

ОСОБА_1 засуджений за вчинення 31.01.2023 крадіжки майна вартістю 248 грн., вчинення крадіжок майна 01.02.2023 вартістю 114 грн., вартістю 47 грн., вартістю 180 грн., вартістю 150 грн., вартістю 435 грн. 50 коп., вартістю 50 грн., вартістю 269 грн., вартістю 73 грн. 50 коп., вартістю 3681 грн. 50 коп., вартістю 201 грн. 48 коп., вартістю 1128 грн..

Згідно вироку Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2022 року, ОСОБА_1 було засуджено за ст. 395 КК України на 1 місяць арешту.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 1 січня 2019 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян (загальна податкова соціальна пільга) становила 960 гривень 50 копійок, отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становили 1921 гривня. Станом на 1 січня 2023 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян (загальна податкова соціальна пільга) становила 1342 гривень, отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становили 2684 гривень.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 вчинено крадіжку майна 07.11.2019 вартістю 3590 грн вартість, а також те що вартість викраденого майна по одному епізоду, що мало місце відповідно 01.02.2023 неправомірної діяльності ОСОБА_1 , кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на 2023 рік, вказане діяння не може бути визнано дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням - злочином.

Крім цього суд враховує, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року засудженому ОСОБА_1 було призначено одне покарання не за окремими епізодами, а в сукупності епізодів неправомірної діяльності та з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання, тому це унеможливлює застосування положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 до покарання за цим вироком суду.

За таких обставин, до ОСОБА_1 закон про декриміналізацію викрадення майна - не підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення у відповідність вироку до вимог положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 та звільнення його від подальшого відбування покарання - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.