Справа № 144/61/17
Провадження №11-кп/801/137/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000414 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.10.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Початок строку відбування покарання вирішено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

У строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, а саме з 15.11.2016 по 18.11.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз по справі в сумі 1407,36 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2016 р. близько 18 год водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темну пору доби керував належним йому автомобілем «ВАЗ 21043» державний номерний знак НОМЕР_1 і рухався по вул. Незалежності в смт Теплик Вінницької області у напрямку центрального ринку, у порушення вимог пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не обрав в установлених межах безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка рухалась по смузі руху проїзної частини вулиці Незалежності в попутному із автомобілем напрямку, унаслідок наїзду на неї остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливу у м`які тканини голови, під оболонки мозку, в речовину головного мозку та шлуночки мозку, розривом лобкового, крижового та клубного з`єднання, за черевною гематомою, рваною раною промежні, пахової ділянки, прямої кишки та піхви, множинні синці в лобній ділянці з переходом на виличну ділянку зліва, в поперековій ділянці зправа, в ділянці статевих органів зправа, в ділянці промежні, в ділянці правого колінного суглобу та правої гомілки, садна в ділянці нижньої кінцівки зправа; ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субрахноїдальним крововиливом, крововиливом в шлуночки головного мозку, за черевною гематомою, розривом лонного, та крижового з`єднання, рваними ранами промежні, пахової ділянки, прямої кишки та піхви мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень відносно живих осіб; ушкодження у вигляді синців, садин мають ознаки легких тілесних ушкоджень відносно живих осіб; смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок тупої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку, з крововиливами в речовину та шлуночки головного мозку. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог 2.9 (а), 2.10., 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, а саме з тілесними ушкодженнями, заподіяними ОСОБА_12 , від яких настала смерть останньої.

Такі дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.10.2024 змінити в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В обґрунтування апеляційних вимог вказують на неповноту судового розгляду, не надання судом оцінки дій пішохода ОСОБА_12 , які на переконання захисту знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, на предмет дотримання пішоходом правил дорожнього руху.

Вказують, що суд не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок протиправної поведінки потерпілої. Суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, частково відшкодував завдану злочином шкоду, намагався виправити наслідки вчиненого, щиро жалкує про вчинене, дав правдиві показання, сприяв розслідуванню обставин ДТП, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовість понести заслужене покарання, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

На переконання апелянтів за наявності підстав, а саме, на момент вчинення злочину обвинувачений мав неповнолітню доньку, суд не задовольнив клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього акту амністії. Висновки суду про перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення ДТП вважають безпідставними, посилаючись на висновок судово-медичної експертизи та суперечливість пояснень свідка ОСОБА_13 .

Окрім того, захисник ОСОБА_8 подав зміни та доповнення до апеляційної скарги, в яких, окрім зазначеного вище, вказав на неповноту та необ`єктивність досудового розслідування в частині встановлення всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, неврахування слідів, які залишені на поверхні дороги, а саме розсіяних уламків лобового скла автомобіля, що не дало можливість встановити місце наїзду на пішохода на проїзній частині дороги, що на переконання апелянта стало причиною надання слідчим неправильних, неповних та недостовірних вихідних даних експертові для проведення автотехнічної експертизи. Не було предметом з`ясування слідства, суду та експерта виконання потерпілою вимог ПДР. Також захисник вважає, що суд не надав оцінки частині доказів.

В апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, визначення початку строку відбування покарання та стягнення процесуальних витрат, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, початок відбування покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз по справи на суму 2408,36 грн, в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор посилається на неврахування судом зміни пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , який лише в кінці судового розгляду під тиском незаперечних доказів визнав частково вину, при цьому заперечив перебування в стані алкогольного сп`яніння. Прокурор вважає, що суд не надав належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, не взяв до уваги показання потерпілих та їх думку щодо призначення покарання у виді максимального строку позбавлення волі.

Також прокурор вказує на помилковість визначення судом початку строку відбування покарання з моменту приведення вироку до виконання з огляду на те, що запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, а тому цей строк необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку суду. Окрім того, прокурор вказує, що суд першої інстанції не стягнув з обвинуваченого витрати на проведення повторної транспортно-трасологічної експертизи в сумі 1001 грн та просить стягнути з обвинуваченого витрати на проведення в справі двох експертиз, загальна вартість яких складає 2408,36 грн.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечення проти вимог захисту, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти вимог прокурора, потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційні скарги обвинуваченим та захисником вноситься в частині оспорювання фактичних обставин справи та одночасно незастосування судом акту амністії.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , під час допиту в суді першої інстанції, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, заперечив щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Винуватість ОСОБА_7 за вказаними у вироку обставинами підтверджується доказами, на які послався суд першої інстанції і які ним були досліджені безпосередньо, а саме:

-поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину визнав частково та вказав, що він належним йому автомобілем «ВАЗ 21043» державний номерний знак НОМЕР_1 14.11.2016 їхав по дорозі в смт Теплик в напрямку центрального ринку зі швидкістю близько 60-70 км/год в аптеку ближче до правої сторони дороги на ближньому світлі фар, після роз`їзду із зустрічним вантажним автомобілем «КАМАЗ» відчув удар лівою стороною автомобіля і побачив відкинуте від автомобіля тіло людини, проїхав ще близько 200 метрів, розвернувся, побачив, що на узбіччі лежить жінка, над нею схилилися люди, почув, що викликали «швидку допомогу», злякався, бо зрозумів що збив людину, поїхав додому і ліг спати, в стані алкогольного сп`яніння не був, наступного дня хотів повідомити про злочин, але працівники поліції самі приїхали до нього, шкодує про вчинене, але перебування його в стані алкогольного сп`яніння як водія того дня категорично заперечив; на досудовому слідстві повідомляв про таке з метою помилкової впевненості, що такий стан є пом`якшуючою покарання обставиною; на вимогу сина потерпілої надати кошти на її лікування продав свій трактор і віддав 50000 грн; на час вчинення злочину у обвинуваченого була на утриманні його неповнолітня дитина 2006 р.н., тому просив звільнити його від покарання у зв`язку із актом амністії.

- Показаннями потерпілої ОСОБА_14 про те, що 14.11.2016 близько 18-30 год її брат ОСОБА_9 повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, в якій її мати отримала тілесні ушкодження і перебуває у реанімаційному відділенні Теплицької лікарні, була на місці дорожньо-транспортної пригоди, бачила людей, осип скла на проїзній частині, в лікарні була ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , мати була в тяжкому стані, потребувала ліків, переливання крові, від брата дізналася подробиці пригоди, після дорожньо-транспортної пригоди мати отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла, до пригоди мати мала гарний стан здоров`я, просила обвинуваченого покарати максимально суворо.

- Показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що 14.11.2016 ввечері йому зателефонувала ОСОБА_15 , знайшли маму лежачу на узбіччі дороги після наїзду на неї автомобіля, водій залишив місце пригоди, встановили його особу лише наступного дня, він неодноразово в стані сп`яніння їздив своїм автомобілем, залишив матір у небезпечному для її життя становищі, він впевнений, що цього разу водій також був нетверезий, тому не побачив пішохода і наїхав на неї, гальмівного шляху на місці наїзду не було, мати довго лікувалася, лікування було дороговартісним, надані ОСОБА_7 кошти не вирішили потреби у матеріальних витратах на ліки, в подальшому ОСОБА_7 відмовився брати участь у витратах на лікування потерпілої; до пригоди ОСОБА_12 мала добре здоров`я, перебувала завжди у русі і в роботі, тримала домашнє господарство, ходила годувати домашніх тварин цією дорогою щодня; заподіяна злочином шкода потерпілому не відшкодована, просив покарати ОСОБА_7 якнайсуворіше.

- Показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що того дня вона з роботи їхала автобусом, близько 17-40 год зайшла додому, через кілька хвилин вийшла назустріч сину, який повертався з тренування, бачила автомобіль «Жигулі» темного кольору, який розвернувся і проїхав, вантажні автомобілі вірогідніше не проїжджали, пройшла близько 100 метрів і побачила жінку, яка лежала на обочині до двох метрів від обочини на лівому боку, ноги підібгані під себе, почула храп, темного кольору легкова машина з центру проїхали повз неї, відразу наступна машина зупинилася, підійшли до неї хлопці, набрали з їх телефону на швидку і вона говорила по їх телефону про те, що жінку на вулиці Незалежності збив автомобіль, підсвітили фарами, впізнала сусідку ОСОБА_18, зателефонувала до сусідки ОСОБА_15 , щоб взяла ковдру, бо не було взуття на ногах у потерпілої, теплі рейтузи, теплий одяг, був невеличкий мороз, асфальт був слизький, ще раз телефонувала до «швидкої», трохи крові було на місці, вибігли сусіди ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , поліцію викликали працівники швидкої, ОСОБА_18 завжди була роботяща, тримала господарство по сусідству, жила далі по вулиці, приїхала поліція і за ними швидка, тротуару в тому місці немає;

- Показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що 14.11.2016 ввечері їй зателефонувала сусідка ОСОБА_20 , щоб вийшла до дороги і принесла ковдру, бо ОСОБА_18 збила машина, вибігла разом з чоловіком, приїхала швидка, прибіг її син ОСОБА_21 , стояв автомобіль і світив фарами, поїхали до лікарні з ОСОБА_21 своїм автомобілем, було темно, швидка приїхала, закутали ковдрою ноги ОСОБА_18 , бо були босі, маленька цяточка крові на асфальті була, потерпіла лежала біля дороги на узбіччі, снігу не було, була в лікарні біля потерпілої, по узбіччю цієї дороги зазвичай ОСОБА_18 ходила до свого господарства, переходити дорогу їй не потрібно було в цьому місці, ліхтаря не було на місці аварії, тротуару немає, коли підіймали ОСОБА_18 , у неї хлинула кров із паху, була при свідомості, через пару днів, зранку спілкувалися з нею, відвідувала її в лікарні;

-Показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що сталася пригода напроти його будинку, вийшов на дорогу до працівників поліції, допомагав робити заміри під час огляду місця події, на цій дорозі їздять швидко, тротуару немає, пішоходи ходять по асфальтному покритті по краю дороги, освітлення немає, біля дороги були ями, на повороті ями, взуття знайшли, шкарпетки, все відображено в протоколі огляду місця події.

- Показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що ОСОБА_24 ввечері зателефонувала сусідка, повідомила про те, що ОСОБА_25 збив автомобіль, вони вийшли з дружиною на дорогу, потерпіла лежала на узбіччі, згодом її забрала «швидка допомога», він був присутній під час огляду місця події, протокол підписував, все було записано вірно, автомобілі підсвічували фарами, освітлення не було, знайшли взуття, одягу не пам`ятає, ОСОБА_18 була вдягнута, ноги роззуті, ОСОБА_24 та ОСОБА_20 її вкрили ковдрою, він був присутнім на слідчому експерименті, в цьому місці відсутній тротуар, пішоходи ходять по краю дороги.

- Показаннями свідка ОСОБА_13 (18.03.2020) про те, що 14.11.2016 він в продуктовому магазині в с.Мякохід зустрів ОСОБА_7 , від якого почув запах спиртного, ОСОБА_7 запропонував йому випити з ним горілки і сам придбав для цього пляшку горілки «Немирівська», з метою разом випити поїхали до ОСОБА_13 додому, де в кухні ОСОБА_7 пригубив тричі чарку з горілкою, через 20-25 хвилин поїхав своїм автомобілем від нього.

- Витягом з кримінального провадження № 0000414, відповідно до якого 14.11.2016 о 20 год 32 хв внесено повідомлення від ОСОБА_26 до Теплицького відділу поліції про те, що невідомий водій керуючи автомобілем невстановленої марки на автодорозі в смт Теплик по вул. Незалежності збив громадянку ОСОБА_27 внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому таза, рваної рани правого стегна, струсу головного мозку; після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій з місця вчинення злочину зник в невідомому напрямку (а.с.130 т.1).

-Рапортом чергового інспектора Теплицького відділу поліції від 14.11.2024 р. про надходження повідомлення по телефону від ОСОБА_26 про те, що 14.11.2016 р. близько 18 год. на узбіччі дороги в смт. Теплик по вул. Незалежності він знайшов в лежачому положенні невідому йому жінку, яку з її слів збив невідомий їй автомобіль та поїхав у напрямку м.Бершадь (а.с.131 т.1).

-Протоколом огляду місця події від 14.11.2016 з фотоілюстраціями та план-схемою дорожньо-транспортної пригоди, з яких видно, що на асфальтно-бетонній дорозі зі сторони смт. Теплик в бік с.Бджільна покриття сухе, без вибоїн, на покритті дороги виявлено осип скла, ширина дороги 5,4 м з узбіччям з обох сторін, ширина лівого узбіччя 2,5 м, правого -1,8 м, біля воріт господарства №171 на лівому узбіччі є електроопора, ідстань від неї 2,3 м, навпроти господарства №171 на проїзній частині є осип скла розміром від 0,5 см до 0,7 см довжиною від початку осипу скла до закінчення складає 16 м, ширина 3,4 м, до початку осипу скла до правого краю проїзної частини складає 3,3 м, наприкінці осипу на правому узбіччі на відстані 0,9 м від краю дороги та 7,7 м від електроопори виявлено рідину червоно-бурого кольору, на відстані 0,6 м ближче до проїзної частини виявлено аналогічна рідина на відстані 0,7 м до краю проїзної частини, на відстані 5,9 м від неї на правому узбіччі виявлено шкіряний зимовий капець чорного кольору, відстань до краю проїзної частини складає 1,3 м, до електроопори - 6,9 м, на відстані 0,9м від капця виявлено шкарпетку чорно-сірого кольору; на відстані від цієї шкарпетки 2,1 м виявлено шкіряний капець чорного кольору, відстань до краю проїзної частини складає 1,65 м, на відстані від якого до краю проїзної частини 0,9м, від шкарпетки до електроопори - 12,2 м; вилучено осип скла в спец пакет № 0000481, два шкіряних капця чорного кольору та шкарпетки в спец-пакет №0004559, за допомогою ватного томпона вилучено рідину з двох плям червоно-бурого кольору на узбіччі в паперовий конверт (а.с.132-141 т.1).

- Заявою ОСОБА_19 про добровільну видачу працівникам поліції пакунку з одежею ОСОБА_12 (а.с.143 т.1).

- Протоколом з фотоілюстраціями огляду місця події (додаткового) автодороги сполученням смт. Теплик-с.Бджільна від 15.11.2016, яка в сухому стані, в денну пору доби при температурі +2 градуси Цельсія, оглядається з метою виявлення слідів вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 14.11.2016 близько 18 год, біля електроопори № 13 на автомобільній дорозі виявлено осип скла в 100 метрах по лінії дороги, навпроти електроопори на правому краю проїзної частини виявлено дві плями червоно-бурого кольору, інших слідів, які б стосувалися дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено; ОСОБА_19 добровільно написала заяву про те, що вона видає речі ОСОБА_28 , отримані нею від лікарів: матерчату куртку, спідницю чорного кольору, спідню білизну, в яку була одягнена потерпіла під час її госпіталізації (а.с.144-156 т.1).

-Протоколом з фотоілюстраціями огляду місця події від 15.11.2016 в с.Мякохід Бершадського району по вул. Івана Франка в господарстві № 56, де знаходиться автомобіль «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_1 темно-зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_7 , він добровільно видав зазначений автомобіль працівникам поліції, під час огляду якого виявлено відсутність у нього лобового скла, на передній лівій частині капоту виявлено вгнутість на глибину 2,5 см, в цьому місці наявне відшарування лакофарбового покриття шириною 13 см довжиною 15 см, на лівому краю автомобіля зі сторони капота наявні біологічні сліди жирних мас, які вилучено на стерильний бинт та упаковано до білого конверта; із зовнішнього боку лівого крила наявне відшарування лакофарбового покриття розміром 7,5 см*2,5 см безпосередньо від верхнього лівого зрізу4 на передньому лівому крилі відсутній показчик повороту, під час огляду салону автомобіля всередині фрагменти лобового скла: наявні на верхній частині лівого крила капоту також в салоні автомобіля на панелі приборів біля ричала передач на килимку пасажирському та на його сидінні; в подальшому під час огляду салону на водійській дверці на внутрішній стороні наявні сліди бурого кольору, які вилучено шляхом зіскобу та поміщено в спец пакет; під час огляду на лівій водійській дверці відшарування лакофарбового покриття у вигляді полос, у верхній частині крила над водійським сидінням наявні відшарування лакофарбового покриття у вигляді полос, які тягнуться із задньої частини автомобіля4 на лівій пасажирській дверці наявний слід відшарування лакофарбового покриття розміром 21*8 см; під час огляду місця події було вилучено технічний паспорт на автомобіль «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , його водійські права та автомобіль «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_1 темно-зеленого кольору, який є пошкодженим в лівій його частині (а.с. 157-177 т.1).

-Постановами слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 15.11.2016 р., відповідно до якої вилучений в с.Мякохід Бершадського району Вінницької області автомобіль «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_1 , документи на автомобіль: технічний паспорт НОМЕР_2 від 02.02.2011 на автомобіль «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_1 та посвідчення водія № НОМЕР_3 визнані речовими доказами в кримінальному провадженні №0000414; автомобіль «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_1 переданий на зберігання на спец майданчик Теплицького відділу поліції, технічний паспорт та посвідчення водія - приєднані до матеріалів кримінального провадження №0000414 (а.с.178,182 т.1).

-Протокол відібрання зразків для експертизи від 15.11.2016, відповідно до якого у ОСОБА_7 відібраний зразок крові для проведення токсикологічної та судово-молекулярної експертизи (а.с.181 т.1).

-Постановою слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 15.11.2016 р., відповідно до якої вилучений та оглянутий в кримінальному провадженні №0000414 осип скла (упаковані в спец пакет НДЕКЦ № 0000481), ватний тампон з речовиною бурого кольору (в опечатаному паперовому конверті), два шкіряних капця та дві шкарпетки (упаковано в спецпакет № 0004559) визнано речовими доказами, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Теплицького відділення поліції (а.с.183 т.1).

-Висновком судово-медичної експертизи № 14 від 17.11.2016, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садин в ділянці лівої кисті; ушкодження у вигляді садин виникли внаслідок дії тупого(-их), твердого(-их) предмета(-ів) або співудару об нього(-их) можливо в термін та при обставинах які висвітлені в описовій частині даної постанови та на які вказує підекспертна особа, тобто 14.11.2016 р. і по ступеню важкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я (а.с.190-191 т.1).

-Протоколом відібрання зразків для експертизи від 21.11.2016, відповідно до якого у ОСОБА_12 відібраний зразок крові для проведення судово-біологічної експертизи (а.с.196 т.1).

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 03.01.2017 та план-схемою до протоколу слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_29 , представника потерпілого ОСОБА_10 в присутності понятих в смт. Теплик по вул. Незалежності біля того місця, де була зафіксована дорожньо-транспортна пригода, слідчим запропоновано ОСОБА_7 розповісти про обставини дорожньо-транспортної пригоди 14.11.2016 р. та розташувати автомобіль «ВАЗ-21043» держ.номер НОМЕР_1 в тому місці, в якому він рухався в момент наїзду на пішохода, на що ОСОБА_7 повідомив, що 14.11.2016 р. у вечірню пору доби він рухався на своєму автомобілі «ВАЗ-2104» зі швидкістю біля 60 км/год в правій смузі руху та встановив автомобіль на проїзній частині так як він рухався 14.11.2016 р., відстань переднього правого та лівого колеса до краю проїзної частини склала 1.1 м, після чого навпроти капоту автомобіля ВАЗ 2104 та крила було встановлено статиста, а саме жінку, одягнену у світлу одежу, яку встановлено до автомобіля в напрямку центру смт. Теплик, при цьому на автомобілі ВАЗ 2104 було увімкнено ближнє світло фар, якого було тричі відтягнуто, та на відстані 50 метрів статист зник з поля зору; також під час слідчого експерименту було встановлено видимість елементів дороги яка склала 109,2м. (а.с.202-203 т.1, а.с. 17 т.3).

-Висновком експерта № 1001а від 28.12.2016 судової автотехнічної експертизи, відповідно до якого в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2104» ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п.10.1,12.2,12.3 ПДР та при умові руху зі швидкістю більше 60 км/год, ще і вимогами п.12.4 ПДР України; в ситуації, яка склалася, при механізмі розвитку події ДТП вказаного в постанові про призначення експертизи та технічних параметрах, що містяться в постанові про призначення експертизи, можливість попередження наїзду на пішохода у водія автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 забезпечувалася відповідністю його дій вимогам п.10.1 ПДР, при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля (а.с.222-225 т.1).

-Висновком експерта № 12а від 10.01.2017 р. судової автотехнічної експертизи, відповідно до якого в ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування зі зниженням швидкості руху автомобіля до швидкості руху пішохода; в ситуації, що склалася, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, в діях водія автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР; питання, чи вбачається в діях пішохода невідповідності дій вимогам ПДР, експертом не досліджувалось, так як спеціальних пізнань в галузі автотехніки не потрібно, і може бути вирішене органами слідства (суду) самостійно відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» ПДР; в ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 вимогам п.12.3 ПДР України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.228-230 т.1).

-Показаннями експерта ОСОБА_30 щодо наданих ним висновків судових автотехнічних експертиз № 12а від 10.01.2017 та № 1001а від 28.12.2016, які він в судовому засіданні підтримав, вважав такі висновки достатньо обґрунтованими, із використанням наданих йому слідчим вихідних даних, для встановлення конкретної видимості (видимості об`єкта на дорозі) та загальної видимості (видимості елементів проїзної частини) існує конкретна методика; при встановленні видимості необхідно перевіряти і конкретну, і загальну видимість при однакових погодних умовах; при цьому конкретна видимість може перевищувати загальну лише у випадках, коли пішохід має світлоповертальні елементи, в тому числі і на одязі, або освітлюється іншим джерелом освітлення чи знаходиться на фоні такого освітлення.

-Протоколом проведення слідчого експерименту та його відеозапису від 05.04.2018 з участю потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_30 , понятих в смт. Теплику з 21 год. до 23 год. щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди в смт. Теплику по вул.Незалежності 14.11.2016 р., яким встановлено, що учасники слідчого експерименту зібралися на місці ДТП, що мало місце 14.11.2016 року в смт. Теплик по вул.Незалежності, на запитання слідчого підозрюваному ОСОБА_7 розповісти про обставини, які відбулися 14.11.2016 останній повідомив, що 14.11.2016 біля 18 год. він рухався на своєму автомобілі ВАЗ 2104 зі швидкістю біля 60 км/год., відстань переднього правого та лівого колеса до краю проїзної частини складала 0,8 м., назустріч йому рухався вантажний автомобіль «КАМАЗ», в момент, коли розминувся із вантажним автомобілем а саме із задньою частиною автомобіля, відбувся наїзд на пішохода; в зв`язку з наданими даними на вказане місце, яке вказує ОСОБА_31 було поставлено статиста, а автомобіль ВАЗ 2104 відтягнуто на 53 м., а також автомобіля «КАМАЗ», як зазначено в ухвалі Теплицького райсуду від 02.02.2018 видимість пішохода необхідно зробити з увімкненим світлом ближнього та дальнього світла фар; при зближені двох автомобілів видимість пішохода склала 12,4м., при дальньому світлі фар автомобіль «КАМАЗ» видимість елементів дороги склала 12.8м.; також перед цим було зроблено видимість елементів дороги із двома автомобілями із увімкненим ближнім світлом фар, відстань яких склала 59,1м. пішохід перебував в стоячому стані, без руху; два автомобілі працювали на середніх оборотах; також водій ОСОБА_31 розповів, що автомобіль «КАМАЗ» назустріч рухався зі швидкістю біля 50 км/год з увімкненим ближнім світлом фар. (а.с.48-50 т.2).

-Висновками повторної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи №454а від 31.07.2018, відповідно до яких в даній дорожній обстановці, при умові розвитку події ДТП вказаного в ухвалі суду про призначення експертизи, дії водія автомобіля «ВАЗ-21043» держ.номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п.12.2,12.3 ПДР, зміст яких викладено в дослідницькій частині; в ситуації, що склалася, при технічних параметрах, вказаних в ухвалі суду про призначення експертизи, зокрема і те, що відстань видимості дороги водію ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки для руху становила 59,1 м, при умові відстані видимості пішохода 53,0 м(рух зустрічного автомобіля «КамАЗ» з ближнім світлом фар) водій автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, із зупинкою автомобіля «ВАЗ-21043» до місця знаходження пішохода, а при умові відстані видимості пішохода 12.4 м (рух зустрічного автомобіля «КамАЗ» з ближнім світлом фар) водій автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом із зупинкою автомобіля «ВАЗ-21043» до місця знаходження пішохода; в ситуації, яка склалася, при технічних параметрах, вказаних в ухвалі суду про призначення експертизи, зокрема і те, що відстань видимості дороги водію ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки для руху становила 59,1 м, в діях водія автомобіля «ВАЗ-21043» держ.номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.2 ПДР України, та якщо відстань видимості пішохода 53,0 м (рух зустрічного автомобіля «КамАЗ» з ближнім світлом фар) в діях водія автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 буде вбачатися невідповідність вимогам п.12.3 ПДР або ж якщо відстань видимості пішохода 12,0 м (рух зустрічного автомобіля «КамАЗ» з ближнім світлом фар) в діях водія автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_7 буде не вбачатися невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР, тобто в категоричній формі дати відповідь не видається можливим; наїзд на пішохода ОСОБА_12 автомобілем «ВАЗ-21043» держ.номер НОМЕР_1 стався на проїзній частині вул.Незалежності смт. Теплик; в ситуації яка склалася, при умові розвитку події ДТП вказаної в ухвалі про призначення експертизи , а саме пішоход в момент появи в полі зору водія ОСОБА_7 перебував на смузі руху автомобіля «ВАЗ-21043», з технічної иточки зору дії пішохода (перебування в темний час доби на смузі руху автомобіля без можливості своєчасного його виявлення водіями транспортних засобів) створювали небезпеку для руху (перешкоду) водію ОСОБА_7 (а.с.97-105 т.2).

- Висновком судово-медичного експерта № 4 від 04.01.2017, згідно якого потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закрито черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливу у м`які тканини голови, під оболонки мозку, в речовину головного мозку та шлуночки мозку, розривом лобкового, крижового та клубного з`єднання, за черевною гематомою, рваною раною промежні, пахової ділянки, прямої кишки та піхви, множинні синці в лобній ділянці з переходом на виличну ділянку з ліва, в поперековій ділянці з права, в ділянці статевих органів з права, в ділянці промежні, в ділянці правого колінного суглобу та правої гомілки, садна в ділянці нижньої кінцівки з права. Ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субрахноїдальним крововиливом, крововиливом в шлуночки головного мозку, за черевною гематомою, розривом лонного, та крижового з`єднання, рваними ранами промежні, пахової ділянки, прямої кишки та піхви мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень відносно живих осіб. Ушкодження у вигляді синців, садин мають ознаки легких тілесних ушкоджень відносно живих осіб. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок тупої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку, з крововиливами в речовину та шлуночки головного мозку. З урахуванням характеру та особливостей тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_12 , можна допустити, що потерпіла у момент травми знаходилася у положенні стоячи і основний удар було нанесено ззаду в ділянку таза справа, про що свідчить наявність тілесних ушкоджень в поперековій ділянці, в ділянці промежини та статевих органів з правого боку, після чого тіло потерпілої було закинуте назад (на виступаючі частини автомобіля) з ударом потилиці об лобове скло, потім потерпіла була відкинута вперед на тверду поверхню грунту з подальшим зісковзуванням по ньому передньою поверхнею тіла.(а.с.53-56 т.3).

- Показаннями судового експерта ОСОБА_32 в частині роз`яснення висновків судово-медичної експертизи № 4 від 04.01.2017 трупа ОСОБА_12 , який висновки експертизи повністю підтримав і надав суду їх роз`яснення, медичну карту стаціонарного хворого № 3603 від 14.11.2016 р. ОСОБА_12 йому передано разом із померлою на підставі постанови слідчого від 28.11.2016, експертиза ним розпочата 28.11.2016 і закінчена 04.01.2017.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 щодо заперечення фактичних обставин злочину непереконливими, оскільки вони спростовуються вказаними доказами, які суд першої інстанції визнав допустимими, належними і достатніми у своїй сукупності для визнання вини ОСОБА_33 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з дотриманням критерію доведеності - поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п. 29-30 рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Колегія суддів, враховуючи фактичні обставини та наслідки вчинення кримінального правопорушення, висновки Європейського суду з прав людини, погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого.

Щодо доводів захисника про неповноту судового розгляду, встановлення обставин, які не підтверджені жодним доказом сторони обвинувачення, апеляційний суд вважає такі доводи надуманими, оскільки місцевий суд ретельно дослідив усі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Твердження сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 були повністю спростовані судом першої інстанції, шляхом всебічного та послідовного дослідження доказів в судовому засіданні.

Доводи апеляційних скарг захисту про спричинення дорожньою- транспортної пригоди діями потерпілої, яка нібито порушила правила дорожнього руху, та про те що суд не провів належної оцінки доказів, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними. Суд першої інстанції при ухваленні вироку надав оцінку доказам у кримінальному провадженні відповідно до ст. 94 КПК України та дійшов висновку про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції повністю спростовано доводи захисника щодо сумнівності фактичних даних стосовно руху пішохода.

Під час досудового розслідування проведено слідчі експерименти, про що складено протоколи від 03.01.2017 та від 05.04.2028 з план-схемами до них. Дані слідчі дії проведені за участю, в тому числі, обвинуваченого та його захисників. Під час яких ОСОБА_7 повідомляв про розташування автомобіля в тому місці в якому він рухався в момент наїзду на пішохода.

Після чого було проведено судову автомеханічну експертизу (висновок № 12а від 10.01.2017) та повторну судову автомеханічну, транспортно-трасологічну експертизу (висновок №454а від 31.07.2018), згідно яких ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода.

Доводи захисту щодо не перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, спростовуються доказами, які були досліджені судом першої інстанції. Свідок ОСОБА_13 вказував на вживання ОСОБА_7 алкоголю. Підстав для сумнівів в правдивості пояснень свідка немає. З огляду на те, що ОСОБА_7 запропонував випити горілки ОСОБА_13 , можна дійти висновку про перебування останніх в дружніх відносинах.

При цьому суд обґрунтовано відкинув висновок експерта № 3032 від 29.11.2016 за результатами експертизи крові ОСОБА_7 , де вмісту алкоголю не встановлено, як доказ того, що ОСОБА_7 не перебував під час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, адже як зазначено у висновку він має відносне значення, у зв`язку з тим, що від часу скоєння ДТП до часу забору крові минуло більше 3 годин (ДТП було скоєно близько 18 год 14.11.2016, а ОСОБА_7 , який з місця ДТП поїхав і перебував за місцем свого проживання, було затримано лише наступного дня 15.11.2016 о 17-15 год, після чого здійснено забір крові для дослідження).

З огляду на перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про застосування положення Закону України «Про амністію в 2016 році», відповідно до ст. 9 якого амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Колегія судді погоджується з таким рішення суду першої інстанції та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Також апеляційний суд звертає увагу на суперечливість позиції сторони захисту, яка полягає в одночасному невизнанні фактичних обставин справи, встановлених судом, та посиланні на необхідність врахування судом визнання вини та щирого каяття обвинуваченого.

Апеляційний суд не вбачає ні повного визнання винуватості, а ні щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив встановлені судом обставини справи, перекладаючи частину провини на потерпілу, яка нібито порушила правила дорожнього руху, не примирився з родичами загиблої, завдані збитки відшкодував лише частково.

За таких обставин, оскільки в поданих апеляційних скаргах захисту не наведено об`єктивних доводів стосовно скасування вироку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи наведені прокурором в апеляційній скарзі щодо м`якості призначеного судом покарання апеляційний суд також вважає безпідставними.

Судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінальних правопорушень, характер діяння, форму і ступінь вини обвинуваченого, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , прохання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_14 обвинуваченого покарати якнайсуворіше, наслідки вчиненого злочин - смерть потерпілої. Також суд врахував пом`якшуючі обставини - позитивні характеристики з місця проживання, часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_9 заподіяної злочином матеріальної шкоди, відсутність у нього судимості. Обтяжуючою покарання обставиною суд врахував вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотних порушень вимог кримінального закону при ухваленні вироку та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через м`якість є неспроможними. Суд першої інстанції, постановляючи вирок, надав оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_7 та відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України врахував всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав задоволення апеляційних вимог прокурора в цій частині.

Суд апеляційної інстанції переконаний, що саме обране судом покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.

За таких обставин, оскільки в поданій апеляційній скарзі прокурором не наведено переконливих доводів, стосовно того чому призначене покарання ОСОБА_7 є незаконним та занадто м`яким, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку в цій частині.

При цьому апеляційний суд вважає решту доводів прокурора обґрунтованими.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою суд у резолютивній частині вироку серед іншого суд ухвалює рішення і про початок строку відбування покарання.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі зазначив, що строк відбування покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Так, згідно зі ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Звернення судового рішення до виконання це діяльність суду, яка полягає у видачі розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, для того, щоб довести до відома уповноважених органів, яке саме рішення і які його положення підлягають виконанню.

Фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання, пов`язаного з позбавленням волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду.

Стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід на момент ухвалення вироку не застосовувався.

Початок відбування строку покарання з моменту приведення вироку до виконання є неправильним. Орган поліції повинен затримати засудженого, відносно якого набрав вирок законної сили і забезпечити подальше доправлення для виконання вироку і початком строку відбування покарання засудженого є момент його фактичного затримання або фактичного виконання, якщо останній перебуває в установі попереднього ув`язнення. З огляду на викладене, початок строку відбування покарання в даному випадку необхідно визначати з моменту затримання особи на виконання вироку суду.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Під час судового розгляду кримінального провадження за клопотанням захисника обвинуваченого судом призначено повторну судову авто технічну, транспортно-трасологічну експертизу, за результатами якої експертом складено висновок від 31.07.2018 № 454 а.

Згідно довідки про витрати на проведення експертизи, витрати на її проведення складають 1001 грн.

Разом з тим, витрати за проведення вказаної експертизи з ОСОБА_7 вироком суду не стягнуто.

Таким чином, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині визначення початку строку відбування покарання та стягнення процесуальних витрат.

Враховуючи наведене, вирок суду необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.10.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання.

Вказати в резолютивній частині вироку, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 2408 (дві тисячі чотириста вісім) гривень 36 копійок.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4