Справа №485/350/25
Провадження № 1-кс/485/74/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м.Снігурівка

Слідчий суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000059 від 15 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Прокурор Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним клопотанням.

В обгрунтування клопотання зазначає, що 14.02.2025 року до чергової частини ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_4 , який просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 22.01.2025 в денний час, із приміщення будинку заявника, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила крадіжку мобільного телефону марки "Моторола ХТ2345", ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , синього кольору, в якому знаходилася сім-картка із НОМЕР_3 . Сума матеріального збитку становить 4000 грн.

Відомості про даний факт 15 лютого 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

20 лютого 2025 року свідок ОСОБА_5 добровільно видав слідчому мобільний телефон марки «Моторола», який приніс додому його син ОСОБА_6 , який слідчий оглянув та вилучив до ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.

В ході досудового розслідування встановлено, що власником вилученого майна є ОСОБА_4 .

Постановою слідчого від 20 лютого 2025 року мобільний телефон марки «MOTOROLA», МОДЕЛІ «ХТ2345-3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , темно-синього кольору, який знаходиться у прозорому силіконовому чохлі, який є у б/у та робочому вигляді, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000059.

З метою попередження втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження вилученого у свідка ОСОБА_5 майна на підставі протоколу огляду предмету від 20 лютого 2025 року, слідчий просить накласти арешт на мобільний телефон торгівельної марки «MOTOROLA», МОДЕЛІ «ХТ2345-3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , темно-синього кольору, який знаходиться у прозорому силіконовому чохлі, та є у б/у та робочому вигляд, який належить ОСОБА_4 , шляхом заборони фактичному володільцю ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлені. Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності. Розгляд клопотання проводиться за відсутності учасників розгляду та без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Встановлено, що СВ ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 від 15 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

20 лютого 2025 року ОСОБА_5 добровільно видав слідчому мобільний телефон марки «Моторола», який приніс додому його син ОСОБА_6 , що зафіксовано у протоколі огляду від 20 лютого 2025 року.

Постановою слідчого від 20 лютого 2025 року майно, видане ОСОБА_5 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000059, після чого визнано місцем його зберігання за потерпілим ОСОБА_4 , якому передано вказане майно як власнику.

У відповідності до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приписами п.1 ч.2 та ч.3 цієї статті Кодексу встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно із статтею 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

У відповідності до ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна можливе під час затримання особи у порядку, передбаченому ст.ст.207, 208 КПК України, обшуку та огляду.

Статтею 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, зокрема, шляхом отримання речей від фізичних осіб.

За вимогами ст.100 КПК України, речовий доказ, наданий добровільно, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчий у даному кримінальному провадженні отримав доказ від особи у порядку, передбаченому ст.93 КПК України, яка добровільно такий доказ йому надала, а не вилучав його. Отже, вказаний мобільний телефон марки «MOTOROLA», МОДЕЛІ «ХТ2345-3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , темно-синього кольору не є тимчасово вилученим майном, належить потерпілому ОСОБА_4 та переданий йому на зберігання слідчим.

Отже, мобільний телефон марки «MOTOROLA», МОДЕЛІ «ХТ2345-3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , темно-синього кольору не є тимчасово вилученим майном у розумінні ч.2 ст.167 КПК України, а отриманий органом досудового розслідування у порядку, передбаченому ст.93 КПК України, обґрунтовано визнаний речовим доказом по справі й не підлягає поверненню ОСОБА_5 у порядку, передбаченому ч.3 ст.173 КПК України.

Верховний Суд у справі № 461/1188/18 від 11 лютого 2020 року прийшов до висновку про те, що безпідставними є і доводи засудженої про те, що добровільно виданий нею телефон є тимчасово вилученим майном, оскільки, як правильно зазначено у вироку місцевого суду, викрадений телефон не є тимчасово вилученим у розумінні ч. 2 ст.167 КПК. Цей доказ обґрунтовано був визнаний слідчим як речовий та залучений до кримінального провадження постановою від 22 вересня 2017 року (т. 1, а.с. 144). Відповідно, немає підстав для визнання недопустимим доказом, як похідного, висновку експерта від 28 грудня 2017 року №9/695 про визначення вартості телефона.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Прокурор у клопотанні не обґрунтував, що накладення арешту на майно, яке добровільно видане ОСОБА_5 та передане на відповідальне зберігання власнику, є необхідним для виконання завдання кримінального провадження по його зберіганню як речового доказу, та що без застосування арешту таке майно буде втрачено.

Крім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а не способом узаконення дій слідчого по збиранню доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищезазначене, приходжу висновку, що відсутні підстави для арешту майна у даному кримінальному провадженні, а тому клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.132, 171-173, 309 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000059 від 15 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1