490/5877/24 18.12.2024
н/п 1-кп/490/801/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5877/24
У Х В А Л А

18 грудня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання у режимі відеоконференції по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000285 від 01 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

18 грудня 2024 року до Центрального районного суду м.Миколаєва подано клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .. В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила, що на час розгляду вказаного кримінального провадження, ризики, які послугували підставою для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та продовжують мати місце. Зокрема, продовжують мати місце ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала та просила задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та просив змінити обраний запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, суд приходить до наступного.

Відповідно ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 квітня 2024 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 червня 2024 року із визначенням розміру застави 121 120 гривень, що становить 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 8 ч.5 ст.194 КПК України, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.10.2024 року до 28 грудня 2024 року включно.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі "Мамедова проти Росії", визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (див. рішення Суду у справі "Вемгофф проти Німеччини").

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує те, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від органів досудового розслідування та суду, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, були підставами для винесення ухвали слідчим суддею про обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження такого запобіжного заходу. У подальшому, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях та посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу.

Разом з тим, прокурор, звертаючись з клопотанням про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не навела достатніх даних про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, а фактично ґрунтується на тяжкості вчиненого злочину та неможливість застосування іншого більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою протягом тривалого часу, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав разом із батьком, цивільною дружиною та дитиною 2017 року народження, до затримання працював та в силу ст.89 КК України є раніше не судимим.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики, що враховані при застосуванні та продовженні запобіжного заходу тримання під вартою, передбачені ст.177 КПК України, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

За таких обставин, суд, з урахуванням того, що судове слідство по кримінальному провадженню перебуває на стадії дослідження письмових доказів, а також при наявності ризику можливого ухилення від суду, приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: на нічний домашній арешт.

Частиною 1 та 2 ст.181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за можливе змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 2 місяці з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 181, 194, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, а саме до 15 лютого 2025 року включно, з забороною обвинуваченому у період часу з 20:00 години до 06:00 години наступного дня, полишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладенням наступних обов`язків:

прибувати за кожною вимогою до суду;

повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) зі свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;

здати (у разі наявності) документи, що надають право на виїзд з України.

Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали направити до відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1