Справа №:755/4028/25
Провадження №: 1-кс/755/855/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого в ОВС - криміналіста 3 відділу СУ ГУ СБ України ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 07.03.2025 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Музиківка, Херсонського району, Херсонської області, громадянину України, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді юриста фермерського господарства «Сапфір-Агро», який є депутатом Херсонської обласної ради VIII скликання, знятого з військового обліку, інваліда 3 групи, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України,

за участі учасників провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий в ОВС - криміналіст 3 відділу СУ ГУ СБ України ОСОБА_3 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді з зазначеним клопотанням відносно підозрюваного ОСОБА_4 , враховуючи наявність у провадженні обставин передбачених ст.ст. 177, 178, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що громадянин України ОСОБА_4 , підтримуючи рішення та дії держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, всупереч вимогам ст.ст. 52, 54, 147 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, п п. g ст. 23, ст. ст. 46, 47 та 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, ст. 8(2)(а)(іv) Римського статуту Міжнародного Кримінального суду, без наявності військової необхідності, виступаючи пособником сприяв представникам країни-агресора Російської Федерації у здійсненні незаконного привласнення та вивезення сільськогосподарської продукції українського походження з ТОТ України до РФ, ТОТ АР Крим та, у подальшому, до іноземних держав відповідно до алгоритму, чим сприяв у забезпеченні широкомасштабного привласнення майна та заволодіння запасами продуктів харчування, які не можуть бути використані для військових дій, тобто вчинив пособництво у порушенні законів та звичаїв війни за таких обставин.

Женевська конвенція про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікована Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954 «Про ратифікацію Женевської Конвенції від 12.08.1949 про захист жертв війни».

Згідно зі ст. 2 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Частиною 2 ст. 33 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 визначено, що пограбування забороняється.

Статтею 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 зазначено, що серйозними порушеннями є такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Відповідно до ст. ст. 52, 54 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 18.08.1989, цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Заборонено піддавати нападу або знищувати, виводити або доводити до непридатності об`єкти, необхідні для виживання цивільного населення, такі як запаси продуктів харчування, сільськогосподарські райони, що виробляють продовольство, посіви, худобу, споруди для забезпечення питною водою й запаси останньої, а також іригаційні споруди спеціально з метою не допустити використання їх цивільним населенням або супротивною стороною як засобу підтримання існування, незалежно від мотивів, ніби з метою викликати голод серед цивільних осіб, примусити їх до виїзду або з якої-небудь іншої причини. Ці об`єкти не повинні ставати об`єктами репресалій.

IV Гаазька Конвенція про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї - Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 набули чинності для України 24.08.1991.

Відповідно до п п. g ст. 23 Положення про закони і звичаї війни на суходолі крім заборон, передбачених спеціальними конвенціями, особливо забороняється знищувати або захоплювати власність ворога, крім випадків, коли таке знищення або захоплення настійно вимагається військовою необхідністю.

Згідно із ст.ст. 46, 47 Положення про закони і звичаї війни на суходолі приватна власність повинні поважатися; приватна власність не підлягає конфіскації; мародерство офіційно забороняється.

Статтею 53 вказаного Положення передбачено, що окупаційна армія може заволодіти лише грошима, фондами та цінними паперами, які виключно є власністю держави, складами зброї, транспортними засобами, виробничими запасами та, загалом, всією рухомою власністю держави, що може бути використана для військових дій.

Відповідно до ст. 8(2)(а)(іv) Римського статуту Міжнародного Кримінального суду, суд має юрисдикцію стосовно воєнних злочинів, зокрема у випадках, коли їх вчинено в рамках плану чи політики або рамках широкомасштабного вчинення таких злочинів: широкомасштабне знищення і привласнення майна, що не викликане військовою необхідністю і вчинене незаконно і безглуздо.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація рф, це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупованою рф територією України, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою створення видимості законності дій щодо нападу на Україну 22.02.2022 направив до Ради Федерації російської федерації звернення про використання Збройних Сил російської федерації (далі - ЗС рф) за межами російської федерації, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

Того самого дня 24.02.2022 військовослужбовці ЗС рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та фактично застосовуючи її, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській та інших областях, де здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та окупували частину вказаної території, у тому числі частину Херсонської області.

У зв`язку з цим на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України, дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжено, востаннє - Указом Президента України від 14.01.2025 № 26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 15.01.2025 № 4220-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 строком на 90 діб.

З метою забезпечення окупаційного режиму на території Херсонської області, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 26.04.2022, ОСОБА_9 , добровільно зайняв за попередньою змовою та згодою представників держави-агресора, за підтримки її збройних формувань посаду керівника окупаційної адміністрації держави-агресора - так званої тимчасової військово-цивільної адміністрації Херсонської області (тимчасово окупованої території).

В подальшому, ОСОБА_9 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.04.2022, діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , якого відповідно до розпоряджень представників окупаційної влади держави-агресора, було призначено першим заступником голови так званої військово-цивільної адміністрації Херсонської області та, надалі, доручено врегулювання питань пов`язаних з економікою, фінансово-бюджетною політикою, сільським господарством, доходами та зборами на тимчасово-окупованих територіях Херсонської області, а також так званим військовим комендантом Херсонської області ОСОБА_11 та іншими невстановленими на даний час громадянами України, які вступили у злочинну змову та представниками ЗС рф, всупереч вимогам ст. ст. 52, 54, 147 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, п п. g ст. 23, ст. ст. 46, 47 та 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, ст. 8(2)(а)(іv) РС МКС, з метою завдання шкоди Україні умисно організував реалізацію рішення держави-агресора про широкомасштабне заволодіння матеріальними активами суб`єктів господарювання у сфері агропромислового комплексу України, зокрема сільськогосподарською продукцією українського походження, які не можуть бути використані для військових дій та їх передання представникам держави-агресора.

З метою реалізації вказаного злочинного плану, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.04.2022, представниками так званої військово-цивільної адміністрації Херсонської області було розроблено «схему введення зовнішнього управління над активами підприємств», власники яких виїхали з ТОТ Херсонської області та відмовились співпрацювати з окупаційною владою країни-агресора, сплачувати податки в дохід окупаційних адміністрацій та перереєстровувати підприємства на умовах, визначених окупаційними адміністраціями (далі - алгоритм).

Зокрема, з метою організації реалізації зазначеного протиправного алгоритму, а також документального оформлення та легалізації протиправного привласнення активів підприємств, які залишились на ТОТ України, представниками уряду рф проведено зустрічі з так званими керівниками окупаційних адміністрацій, сформованих на ТОТ України, зокрема з так званим головою військово-цивільної адміністрації Херсонської області ОСОБА_9 , під час якої представники країни-агресора рф наголосили на необхідності реалізації алгоритму та терміновій організації процесу з метою встановлення активів суб`єктів господарської діяльності на ТОТ Херсонської області, зокрема сфери агропромислового комплексу, власники яких добровільно вирішили співпрацювати з окупаційною владою країни-агресора, сплачувати податки в дохід окупаційних адміністрацій та перереєстровувати підприємства на умовах, визначених окупаційними адміністраціями, їх документального оформлення та легалізації протиправного привласнення активів підприємств шляхом укладання зовнішньоекономічних договорів та протиправного вивезення сільськогосподарської продукції українського походження з ТОТ України до рф, ТОТ АР Крим та, у подальшому, до іноземних держав.

Так, депутат Херсонської обласної ради VIII скликання від політичної партії «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_4 , будучи кінцевим бенефіціарним власником та фактичним керівником Фермерського господарства «Сапфір-Агро», ТОВ «Сапфір ЛТД», ТОВ «Самсонові Лани», основними видами діяльності яких є вирощування та оптова торгівля сільгосппродукцією, у невстановлений досудовим розслідуванням період часу, але не пізніше 20.04.2022, перебуваючи на ТОТ Херсонської області, підтримуючи рішення та дії держави-агресора рф та окупаційної адміністрації держави-агресора рф, всупереч вимогам ст.ст. 52, 54, 147 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, п п. g ст. 23, ст. ст. 46, 47 та 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, ст. 8(2)(а)(іv) РС МКС, без наявності військової необхідності, вирішив виступити пособником щодо сприяння у здійсненні незаконного привласнення та вивезення сільськогосподарської продукції українського походження з ТОТ України до рф, ТОТ АР Крим та, у подальшому, до іноземних держав відповідно до алгоритму, чим сприяти у забезпеченні широкомасштабного привласнення майна та заволодіння запасами продуктів харчування, які не можуть бути використані для військових дій, тобто вчинити пособництво у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виконуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням день липня 2022 року, перебуваючи у невстановленому місці на ТОТ Херсонської області, достовірно знаючи про наміри окупаційної адміністрації рф спрямовані на порушення вимог ст. ст. 52, 54, 147 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, п п. g ст. 23, ст. ст. 46, 47 та 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, ст. 8(2)(а)(іv) РС МКС, без наявності військової необхідності, а саме на незаконне привласнення та вивезення сільськогосподарської продукції українського походження з ТОТ України до рф, ТОТ АР Крим та, у подальшому, до іноземних держав, виступив пособником, з метою сприяння вказаним злочинним діям, надавши вказівку ОСОБА_12 вирушити спільно із невстановленим досудовим розслідуванням представником окупаційної адміністрації у однострої військовослужбовця ЗС рф із автоматичної зброєю до села Східне Херсонської області та змусити фермера ОСОБА_13 надати їм комбайни для збору врожаю зернових культур з полів, які не належали та не оброблялись підконтрольними ОСОБА_4 підприємствами. Виконуючи наказ ОСОБА_4 і розуміючи настання для себе негативних наслідків у разі відмови його виконання, ОСОБА_12 вирушив із вищевказаною особою до ОСОБА_13 де шляхом погроз автоматичною зброєю, що виразилось в її демонстрації, змусили останнього надати комбайни для збору зернових культур.

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи на ТОТ Херсонської області, реалізуючи свій злочинний намір направлений на пособництво у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме на незаконне привласнення без наявності військової необхідності та вивезення сільськогосподарської продукції українського походження з ТОТ України до рф, ТОТ АР Крим та, у подальшому, до іноземних держав, у порушення вимог ст. ст. 52, 54, 147 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, п п. g ст. 23, ст. ст. 46, 47 та 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, ст. 8(2)(а)(іv) РС МКС, виступаючи пособником, з метою сприяння вказаним злочинним діям, організував та забезпечив вивіз 06.07.2022, 12.07.2022 та 15.07.2022 насіння соняшника до Сільськогосподарського споживчого кооперативу «ДЖАНКОЙ-АГРО», що знаходиться за адресою: ТОТ АР Крим, м. Джанкой, вул. Леніна, 8, приміщення 36А.

Систематичний характер, тривалість та послідовність протиправних дій громадянина України ОСОБА_4 свідчать про їх добровільність та наявність прямого умислу на пособництво у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу наявного життєвого досвіду ОСОБА_4 виступаючи пособником, достеменно розумів протиправність своїх дій та мав на меті сприяти представникам країни-агресора рф у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 52, 54, 147 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, п п. g ст. 23, ст. ст. 46, 47 та 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, ст. 8(2)(а)(іv) РС МКС, а саме сприяв здійсненню незаконного привласнення без наявності військової необхідності та вивезенню сільськогосподарської продукції українського походження з ТОТ України до рф, ТОТ АР Крим та, у подальшому, до іноземних держав.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України - пособництво у порушенні інших законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

07.03.2025, ОСОБА_4 , в порядку ст. 615 КПК України, затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України.

Вказав, що підозра ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обґрунтовується зібраними доказами, а саме: повідомленням про виявлене кримінальне правопорушення; протоколом огляду від 07.03.2025 з додатками: протоколами оглядів; висновком експертизи; протоколом обшуку; протоколами допитів свідків; іншими матеріалами кримінального провадження, у своїй сукупності.

Зазначив, що орган досудового розслідування за погодженням з прокурором, повідомивши ОСОБА_4 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам останнього переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказав, що підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стала обґрунтована підозра останнього у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що йому загрожує, в разі визнання винуватим у його вчиненні, може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, у т.ч. на ТОТ України та за межами території України.

Повідомив, що зазначений ризик також підтверджується тим, що ОСОБА_4 , будучи депутатом Херсонської обласної ради VIII скликання від політичної партії «ІНФОРМАЦІЯ_2», у 2022 році безперешкодно виїхав з ТОТ Херсонської області на ТОТ АР Крим, та в подальшому, через треті країни, в`їхав на материкову територію України.

Крім цього, підозрюваний ОСОБА_4 володіє значними активами, що дозволить йому безперешкодно використовувати їх у багатьох іноземних країнах, та таким чином, має об`єктивну та реальну можливість впродовж тривалого часу ухилятися від кримінальної відповідальності, перебуваючи на тимчасово окупованих територіях України, та в такий спосіб, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, орган досудового розслідування зазначає, що проведеним у кримінальному провадженні досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний з великим ступенем ймовірності вчинятиме дії щодо знищення та переховування будь-яких доказів, які можуть вказувати на його причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення. Окрім того, ОСОБА_4 , після свого допиту, який відбувся у грудні 2022 року, щодо обставин перебування останнього на ТОТ Херсонської області, давав вказівку бухгалтеру свого підконтрольного підприємства на знищення фінансово-господарської документації пов`язаної з окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Таким чином, ОСОБА_4 надавав вказівки на вжиття заходів спрямованих на знищення та спотворення відомостей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та в подальшому наявний ризик продовження вказаної діяльності.

Так, у встановленому законом порядку ОСОБА_4 повідомлено про підозру, для його захисту, відповідно до вимог КПК України, залучено захисника, та відповідно до отриманого статусу останній отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які додано до цього клопотання та вручено захиснику.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення відповідного кримінального правопорушення можуть бути причетні й інші особи, з числа громадян України.

Тобто, з урахування вказаної обставини підозрюваний матиме можливість обговорювати з іншими невстановленими особами обставини підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, та усвідомлюючи невідворотність покарання, з великим ступенем ймовірності намагатиметься вплинути на інших учасників кримінального провадження з метою повідомлення органу досудового розслідування неправдивих відомостей щодо реалізації злочинного плану, відмовитися надавати викривальні показання.

Зазначив, що у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження і у випадку незаконного впливу на них з боку підозрюваного ОСОБА_4 або через свої зв`язки з окремими топ-посадовцями України, останні можуть відмовитися давати показання.

Вказав, що зважаючи на те, що на даний час не встановлені усі можливі спільники підозрюваного у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким підозрюваний може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Також повідомив, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з корисливих мотивів, маючи у розпорядженні фактично підконтрольні йому суб`єкти господарської діяльності, які знаходяться у зоні ведення бойових дій, може продовжити вчиняти пособництво порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи суспільно небезпечний характер вказаного кримінального правопорушення та покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його судом винним, є всі підстави вважати, що підозрюваний з високим ступенем ймовірності може вчинити зазначені дії, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

Зазначив, що застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування із свідками та невстановленими співучасниками вчинення кримінального правопорушення, а також тиску на них, оскільки ОСОБА_4 є діючим депутатом Херсонської обласної ради, йому відомі персональні дані свідків, місця постійного та тимчасового проживання, засоби мобільного та Інтернет зв`язку з останніми.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_4 матиме можливість контактувати із іншими невстановленими співучасниками кримінального правопорушення, керувати віддалено, у тому числі за допомогою різного роду засобів зв`язку, які неможливо відслідкувати ні гласними ні негласними засобами контролю, діями інших осіб, таким чином забезпечуючи подальше функціонування та вчинення учасниками тяжких та особливо тяжких злочинів.

З урахуванням викладених обставин жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу - тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на даний час та повномасштабне збройне вторгнення РФ на територію України, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на протистояння Збройних Сил РФ та деокупацію окремих територій України, небезпека вчинення підозрюваним зазначених дій носить підвищений характер, а відтак такі обставини вимагають більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав вказаних у його мотивувальній частині, зокрема враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, враховуючи особу підозрюваного та його соціальний статус.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання слідчого та вказав, що 05.02.2025 року ОСОБА_4 був затриманий у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000106 від 30.04.2022 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. 06.03.2025 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням альтернативної застави, яка була внесена заставодавцем 07.03.2025 року. Проте, у період часу з 07.03.2025 року та по 11.03.2025 року підозрюваний тримався в умовах ІТТ. Так, 11.03.2025 року останнього було звільнено з умов попереднього ув`язнення, проте на проході чергової частини повторно затримано, в порядку ст. 615 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України. Зазначив, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000062 від 07.03.2025 року було зареєстроване органом досудового розслідування з надуманих підстав, а саме з метою легалізації повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про тримання ОСОБА_4 під вартою. Вказав, що наразі вищезазначені кримінальні провадження органом досудового розслідування не об`єднані, будь-яких слідчих (розшукових) дій слідчим не проведено, проте здійснено огляд матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000106 від 30.04.2022 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. Сторона захисту наголосила увагу суду, що вказана процесуальна дія проведена слідчим незаконно, оскільки належним способом збирання доказів, на переконання захисника, є тимчасовий доступ до матеріалів зазначеного кримінального провадження. Окрім того зазначив, що повідомлення про підозру у зазначених кримінальних провадженнях є ідентичними, складені за спільних фактичних обставин, проте повідомлення про підозру від 11.03.2025 року містить відмінну правову кваліфікацію, що на переконання сторони захисту, є виключно зловживанням сторони обвинувачення. Звернув увагу суду на необгрунтованість ризиків, зазначених органом досудового розслідування в клопотанні та вказав, що інформація стосовно співпраці ОСОБА_4 підлягає спростуванню, оскільки останнім було зареєстровано кримінальне провадження за фактом викрадення майна, належного фермерському господарству «Сапфір-АГРО». Крім того, за вказаним фактом Господарським судом м. Києва 23.09.2024 року було постановлено рішення про стягнення з держави російської федерації на користь ФГ «Сапфір-АГРО» упущеної вигоди та матеріальних збитків, спричинених за наслідком вторгнення рф на територію України. Окрім того зазначив, що ОСОБА_4 був взятий в полон військовослужбовцями ЗС рф та по спливу трьох діб підозрюваного відпустили, після чого ОСОБА_4 разом із сім`єю покинув м. Херсон та через тимчасово окуповану АР Крим, перетнувши територію держави-агресора, виїхав за кордон, оскільки вказаний шлях евакуації на той момент був єдиним. Проте, після того як підозрюваний дізнався про наявність щодо нього підозр у співпраці з окупаційними військами, останній повернувся на територію України та розпочав процедуру спростування вказаних відомостей, а саме звертався з відповідними заявами до органів досудового розслідування, намагався ініціювати процес його допиту співробітниками СБУ, тощо. Звернув увагу суду, що приміщення ФГ «Сапфір-Агро» використовувалося ЗС України, з метою проведення бойових завдань по відверненню вторгнення ЗС рф на територію України, що виключає факт співпраці підозрюваного з окупаційними військами. Вказав, що підозрюваний характеризується стійкими соціальними зв`язками, має інвалідність 3 групи, у останнього наявний ряд хронічних захворювань, що унеможливлює його утримання в умовах слідчого ізолятора. Окрім того, ОСОБА_4 звертався з заявою за фактом переслідування його співробітниками СБУ, які в подальшому проводили у кримінальному провадженні слідчі (розшукові) дії. Клопотав про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме у виді особистого зобов`язання.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Зазначив, що підозра у вказаному кримінальному провадженні не обгрунтована, вказані обставини були розглянуті слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва 06.03.2025 року при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наголосив увагу, що у вказаному випадку органом досудового розслідування одне діяння кваліфіковано за різними статтями Закону про кримінальну відповідальність, проте таке можливе виключно при ідеальній сукупності кримінальних правопорушень. Зазначив, що у вказаному випадку наявна конкуренція норм, а тому кваліфікувати одне діяння за різними нормами некоректно. Вказав, що подання зазначеного клопотання є виключно повторною спробою органу досудового розслідування застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Наголосив увагу суду на тому, що ризик втечі не підтверджується фактичними обставинами, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 після евакуації повернувся на територію України та намагався надати покази СБУ. У зв`язку із наведеним, просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а у разі якщо слідчий суддя прийде до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то доцільно визначити розмір альтернативної застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав клопотання захисників та підтвердив фактичні обставини, висловлені останніми.

Окрім того, в судовому засіданні слідчим суддею, з метою усунення процесуальних суперечностей було опитано слідчого в ОВС - криміналіста 3 відділу СУ ГУ СБУ в АР Крим ОСОБА_3 , який вказав, що у вказаному випадку відсутня конкуренція норм Закону про кримінальну відповідальність, оскільки злочини, вчинені ОСОБА_4 не співвідносяться між собою за родовим об`єктом. Зазначив, що наразі досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, окремі відомі органу досудового розслідування факти, не були покладені в основу підозри, у зв`язку із чим вона підлягає зміні. Вказав, що наявність двох окремих кримінальних проваджень обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 вчинено два різних кримінальних правопорушення, а в подальшому стороною обвинувачення буде вирішуватися питання стосовно їх об`єднання. Повідомив, що ОСОБА_4 з 06.03.2025 року по 12.03.2025 року утримувався в умовах ізолятора тимчасового тримання на підставі окремої постанови слідчого, у зв`язку із вчиненням підозрюваним злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Тривале утримання підозрюваного у вказаній установі після внесення застави мотивував тим, що працівники ІТТ тривалий час з`ясовували факт надходження грошових коштів на спеціальний рахунок державного бюджету України.

За таких обставин, слідчий суддя заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: 9) запобіжні заходи (ч. 2 ст. 131 КПК України).

При цьому, відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

В цьому випадку, вимоги ст. 132 КПК України, заявником дотримано, а тому слідчий суддя вважає за можливе перейти до питання оцінки обставин вказаних стороною обвинувачення, як передумовою, яка слугує для застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження з урахуванням наступного.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею в ході судового розгляду було досліджено докази, надані сторонами кримінального провадження. Зокрема стороною обвинувачення на доведення фактичних обставин, на які вона посилається у мотивувальній частині клопотання надано наступні документи: копію повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 07.03.2025 року за ознаками ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України та копію рапорту; копію протоколу огляду від 07.03.2025 року з додатками - матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000106 від 30.04.2022 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме: копію повідомлення від 28.04.2022 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та копію рапорту від 29.04.2022 року; копію постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 04.05.2023 року; копію заяви про вчинення кримінального правопорушення у вигляді співпраці з окупаційною владою та військовими депутатом Херсонської облради від ОСОБА_14 , ініційованою мешканцями Музиківської сільської територіальної громади Херсонської області; копії протоколів допитів свідків від 07.12.2022 року, 08.12.2022 року, 02.01.20223 року, 12.01.2023 року, 11.05.2023 року, 03.05.2023 року, 10.05.2025 року, 04.05.2023 року, в ході яких свідки повідомляли, що ОСОБА_4 співпрацює з окупаційними військами, які, зокрема, здійснювали охорону земельних угідь останнього, забезпечували йому безперешкодне провадження господарської діяльності щодо збору врожаю. Зазначали, що ОСОБА_4 з паїв збирав зерно, проте під час окупації не виплачував грошові кошти за користування ними, а видавав мішки з зерном, яких було недостатньо для утримання сімей в ході окупації, все інше зерно він зберігав на зернотоці та в подальшому вивозив до тимчасово окупованого АР Крим; копію протоколу обшуку та огляду від 18.04.2023 року, в ході якого було вилучено комп`ютерну техніку; копію протоколу обшуку та огляду від 18.04.2023 року; копію висновку експерта від 29.08.2023 року № СЕ-19/115-23/8667-КТ; копію протоколу огляду від 18.09.2023 року; копію протоколу огляду від 20.01.2024 року, в ході якого при дослідженні інформації, наявної на вилученій комп`ютерній техніці виявлено документацію, яка, зокрема, підтверджує факти співпраці ФГ «Сапфір-Агро» та т.зв. ООО «Самсонові Лани», а також інші документи процесуального характеру.

Слідчий суддя вважає за необхідне окремо акцентувати увагу на заяві мешканців сільської територіальної громади Херсонської області, яка містить інформацію про те, що «..Усе відібране окупантами зерно, звозилось військовими за погодженням з ОСОБА_15 до його зернотоку, що у с. Музиківка. Також на території зернотоку, постійно розміщувалась військова техніка окупантів…», «…Одразу після публікації інформації про його зрадницьку діяльність в Базі зрадників по Херсону 25.09.2022 року, виїхав через окупований Крим до Європи, а потім після звільнення Херсону 11.11.2022 року заїхав на територію України…»

Слідчим суддею також було досліджено документацію, надану стороною захисту.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України слідчий суддя, суд крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у цьому випадку, необхідність його застосування слідчий, прокурор обґрунтовують тим, що підозрюваний об`єктивно підозрюється, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, у зв`язку з чим останній, будучи обізнаним з мірою покарання за вчинені діяння, може здійснити дії передбачені ст. 177 КПК України.

В ході судового розгляду встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України за обставин викладених у підозрі.

За вказаним фактом, відомості по матеріалах було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування у ході якого 11.03.2025 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України та 11.03.2025 року подано до слідчого судді дане клопотання про застосування запобіжного заходу, аналізуючи яке на дотримання положень КПК України слідчий суддя враховує таке.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання про підозрюваного встановлено такі відомості: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Музиківка, Херсонського району, Херсонської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, працюючий на посаді юриста фермерського господарства «Сапфір-Агро», який є депутатом Херсонської обласної ради VIII скликання, знятий з військового обліку, інвалід 3 групи, зареєстрований та проживаючий до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Підозрюваний, на час вирішення даного питання, за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я.

А тому, слідчий суддя аналізуючи питання наявності обставин визначених ст. 132, ст. 177, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, приходить до наступних висновків у цій справі.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Так, щодо обгрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Оцінюючи доводи сторони захисту стосовно недопустимості доказової бази, зібраної слідчим у вказаному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування не було отримано дозволу суду на тимчасовий доступ до речей і документів, суд вважає їх неспроможними.

Так, за своєю суттю документ - це засіб закріплення різними способами на відповідному матеріалі інформації про факти, події, явища об`єктивної дійсності та розумову діяльність людини.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; до документів, за умови наявності в них зазначених відомостей, можуть належати, зокрема, матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу (ч.3 ст.99 КПК).

При цьому, згідно з ч.5 цієї статті, для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо, зокрема, оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур.

Отже, законодавець не встановив безвиняткової заборони подання сторонами до суду копій документів замість оригіналів та допускає таку обставину за умови неможливості отримання таких оригіналів.

Як визначено в ч. 1 ст. 237 КПК, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При цьому, ч.7 цієї статті передбачено право слідчого, прокурора або за їх дорученням залученого спеціаліста при огляді проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Обраний слідчим спосіб отримання матеріалів іншого кримінального провадження, які на думку прокурора, мають значення для даного кримінального провадження, не визначений діючим процесуальним законодавством, але і чіткої заборони використання копій таких матеріалів з іншого провадження немає, а тому належність та допустимість таких копій, а тим більше копій з копій необхідно вирішувати в кожному конкретному випадку, з урахуванням положень ч. 5 ст. 99 КПК, перевірки неможливості надання їх слідчим/прокурором в оригіналах та в сукупності з іншими матеріалами справи.

У вказаному випадку слід окремо закцентувати увагу, що кримінальне провадження за № 0000106 від 30.04.2022 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, за наслідками огляду якого до вказаного кримінального провадження долучався документальний базис, перебувало у провадженні у того ж слідчого ОСОБА_3 .

Так, у вказаному випадку доцільно було здійснити тимчасовий доступ до матеріалів зазначеного кримінального провадження, незважаючи на той факт, що вказані кримінальні провадження перебували у провадженні одного слідчого. Проте, слідчий суддя наголошує увагу сторони захисту, що кримінальним процесуальним законодавством надано можливість органу досудового розслідування проводити огляд документів, а обрання саме такого засобу доказування слідчим не може впливати на визнання зазначених доказів недопустимими. При цьому, слід окремо наголосити увагу, що вказане твердження сторони захисту є виключно надмірним юридичним формалізмом, а з огляду на суспільний інтерес та суть кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , зазначене не може бути єдиною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо тверджень сторони захисту про незаконне затримання ОСОБА_4 та подальше тримання останнього в умовах ізолятора тимчасового тримання після внесення заставодавцем визначеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2025 року розміру застави, то пояснення щодо зазначених обставин надавалися слідчим ОСОБА_3 під час судового засідання. При цьому, сторона захисту погодилася, що вказані обставини могли виникнути внаслідок з`ясування співробітниками ІТТ дійсності факту надходження на спеціальний рахунок Державного бюджету України грошових коштів у вигляді застави, внесеної за підозрюваного ОСОБА_4 , перед неробочими вихідними днями.

Варто зазначити, що у зазначеному випадку сторона захисту не позбавлена можливості оскаржити зазначені дії працівників правоохоронного органу, а також звернутися зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України, з метою з`ясування реальності існування обставин, які були повідомлені слідчим.

Щодо доводів сторони захисту про необгрунтованість та надуманість підозри за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України, то суд зауважує наступне.

В ході проведення досудового розслідування 07.03.2025 року старшим оперуповноваженим 1 сектору 3 відділу УЗНД ГУ СБУ в АР Крим було виявлено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України, за фактом вивезення сільськогосподарської продукції українського походження до ТОТ АР Крим, рф та, у подальшому, до іноземних держав. На підставі зазначеного рапорту, 07.03.2025 року вказані відомості були внесені до ЄРДР.

Сам факт застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у іншому кримінальному провадженні, не може бути доказом упередженості органу досудового розслідування при реєстрації іншого кримінального провадження.

Так, застава - це альтернативний запобіжний захід, який визначається з урахуванням майнового стану підозрюваного/обвинуваченого та не може бути призначений у розмірі, завідомо фінансово обтяжливому для такої особи. При цьому, зазначені факти слідчий суддя сприймає безпосередньо, оцінюючи тяжкість кримінального правопорушення, участь підозрюваного в його вчиненні, тощо. Питання фінансової спроможності внесення застави не підлягає підтвердженню. При цьому, при провадженні сучасної судової практики, про орієнтовну та бажану суму застави заявляє сторона захисту в ході судового розгляду. Тобто, слідчий суддя та орган досудового розслідування, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді альтернативної застави не знали та не могли знати в який момент вказана застава буде внесена заставодавцем, а твердження сторони захисту стосовно умисної реєстрації вказаного кримінального провадження є голослівними та не підтверджені жодними допустимими доказами.

Окрім того, слід окремо зазначити, що відповідно до квитанцій, наданих стороною захисту застава була внесена заставодавцем на спеціальний рахунок Державного бюджету України 07.03.2025 року, у період часу з 11 годині 38 хвилин, в той час як реєстрація кримінального провадження відбулася 07.03.2025 року о 08 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя наголошує увагу, що окрема реєстрація нового кримінального провадження у вказаному випадку також була з`ясована слідчим суддею, шляхом отримання від слідчого пояснень в судовому засіданні.

Так, статтею 214 КПК України, що слідчий/дізнавач/прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення (…) зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Слідчий суддя констатує, що у вказаному випадку слідчим було дотримано вказану правову норму та здійснено внесення відомостей до ЄРДР після отримання вищезазначеного рапорту.

Так, в ході судового розгляду, слідчий ОСОБА_3 доповів, що порушення законів та звичаїв війни не охоплюється диспозицією статті 111-2 КК України, у зв`язку із чим орган досудового розслідування був зобов`язаний внести до ЄРДР відомості про нове кримінальне провадження за фактом виявлення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 438 КК України.

При цьому, слід окремо зазначити, що присвоєння правової кваліфікації кримінальному правопорушенню за ст. 438 КК України вимагає виняткового процесу документування фабули кримінального правопорушення, а саме зазначення посилання на міжнародні правові акти, які порушувалися чи могли бути порушені при вчиненні кримінального правопорушення. Без зазначення вказаних відомостей, об`єктивна сторона кримінального правопорушення буде відсутньою, а тому й не утворюватиметься склад кримінального правопорушення. Тобто, у вказаному випадку від органу досудового розслідування вимагалося дослідження норм міжнародного гуманітарного/кримінального права, що й зумовило, за твердженням прокурора, досить тривалий час для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину, передбаченого статтею 438 КК України.

Крім того, слідчий суддя наголошує увагу, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 438 КК України, в умовах воєнного стану, вимагає особливої уваги, оскільки зібрані матеріали за вказаними злочинами, в подальшому можуть бути використані державою, для пред`явлення обвинувачення в міжнародних судових органах.

Так, судом, серед іншого було досліджено копію повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000106 від 30.04.2022 року, якому слідчий суддя у вказаному випадку не надає оцінку, проте досліджує схожість фактичних обставин, винесених на розгляд у даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею встановлено, що фактично зазначені обставини ідентичні, проте у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000106 від 30.04.2022 року вони стосувалися питання пособництва державі-агресору.

Одночасна кваліфікація дій особи за ст. 438 КК та загальними нормами матиме наслідком створення штучної сукупності злочинів, якої не може бути при конкуренції загальної та спеціальної кримінально-правових норм; вказане положення порушує правила кваліфікації, адже одночасно загальна і спеціальна норма не застосовуються, а також порушує принцип "Non bis in idem", застосовуючи подвійне ставлення у провину (інкримінування).

Тобто, у вказаному випадку присутня конкуренція кримінально-правових норм, що підлягає доопрацюванню. Слідчий в ході судового засідання пояснив, що в подальшому підлягають вирішенню питання про об`єднання кримінальних проваджень. У зв`язку із наведеним, слідчий суддя, акцентує увагу органу досудового розслідування на необхідності усунення вищенаведених порушень правил правової кваліфікації кримінальних правопорушень, шляхом ретельного опрацювання повідомлення про підозру.

При цьому, слідчий суддя також звертає увагу органу досудового розслідування на необхідності грунтовного доопрацювання в частині посилань на порушення ОСОБА_4 міжнародно-правових актів.

Відповідно до ст. 55 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, окупаційна держава зобов`язана за допомогою усіх наявних засобів забезпечувати населення продуктами харчування та медичним матеріалами; зокрема, постачати необхідні продукти харчування, медичні матеріали та інші припаси, якщо ресурсів окупованої території виявиться недостатньо.

Окупаційна держава може реквізувати харчові та інші припаси, а також медичні матеріали, що знаходяться на окупованій території виключно для потреб окупаційних сил та співробітників адміністрації і лише враховуючи потреби громадянського населення. За умов дотримання положень інших міжнародних конвенцій, окупаційна держава повинна вжити заходів для забезпечення справедливої компенсації будь-якої реквізиції.

Так, слідчим суддею встановлено, що наявність фактів надання вказівок ОСОБА_4 про змушування ОСОБА_13 надати комбайни для збору врожаю зернових культур з полів, подальші погрози останньому (за вказівками підозрюваного), із застосуванням автоматичної зброї, а також вивезення продукції харчування на тимчасово окуповану територію АР Крим, з порушенням правил реквізування такої продукції, безумовно вказує на обгрунтованість підозри у вказаному кримінальному провадженні, що є очевидним не тільки для суду, але й для стороннього спостерігача.

За таких умов, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного, оскільки надані докази об`єктивно зв`язують їх з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Також, слідчий суддя сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків передбачених ст. 177 КПК України, у цьому провадженні, адже враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)) вважає, у даному конкретному випадку, обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, у тому числі в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, аналізуючи твердження сторони захисту про відсутність ризиків, наведених слідчим в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Сторона захисту вказує на недоведеність ризику переховування від досудового слідства та суду, проте слідчий суддя знаходить переконливими доводи слідчого, наведені органом досудового розслідування в клопотанні. До ініціювання питання про пред`явлення підозр в рамках вищенаведених кримінальних проваджень, не встановлені відомості про наявність реального факту переслідування ОСОБА_4 національними правоохоронними органами, останніми дійсно здійснювалася перевірка фактичних обставин, викладених в заяві мешканців Музиківської ОТГ про потенційні кримінальні правопорушення вчинені підозрюваним. Проте, слід зазначити, що проведення слідчих (розшукових) дій, без ініціювання повідомлення про підозру, не може свідчити про безальтернативне кримінальне переслідування особи, оскільки існує можливість закриття ініційованого кримінального провадження. При цьому, реальність кримінального переслідування розпочинається з моменту пред`явлення підозри, оскільки правоохоронними органами з настання вказаного юридичного факту розпочинається реальне здійснення процесуальних дій, спрямованих на притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності, що й впливає на виникнення ризику переховування від національних правоохоронних органів. У вказаному випадку, суд вважає дійсним ризик переховування підозрюваного, враховуючи той факт, що за мотивуванням слідчого, ОСОБА_4 після невдалих спроб спростування відомостей, отриманих органом досудового розслідування, може вдатися до спроб перетнути лінію розмежування та здійснити виїзд через непідконтрольну Україні територію, з метою уникнення кримінального переслідування та, маючи у своєму розпорядженні значні фінансові активи, здійснити тривале переховування від національних правоохоронних органів, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що негативно відобразиться на кримінальному провадженні та не забезпечить виконання завдань досудового розслідування.

Крім того, оцінюючи твердження сторони обвинувачення стосовно реальності ризику знищення потенційних доказів підозрюваним ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає його належним чином встановленим та доведеним, оскільки як було вище зазначено, повідомлення про підозру підлягає уточненню, що вплине на необхідність проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, а підозрюваний може вдатися до знищення окремих, не віднайдених на даний час слідчими органами, доказів, що також буде негативно відображено на результатах кримінального провадження. При цьому, зважаючи на значний соціальний статус підозрюваного, останній погрозами, підмовлянням та/або підкупом може впливати на інших осіб, з метою знищення доказів, а також може вдатися до реальних спроб впливу на свідків, які, здебільшого, є його підлеглими та односельцями, що також не буде спрямоване на досягнення завдань кримінального провадження.

Оцінюючи твердження сторони захисту про наявність у підозрюваного ряду хронічних захворювань, слідчий суддя наголошує увагу на тому, що зазначені обставини не можуть бути єдиною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , зважаючи на значний суспільний інтерес, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, наявність обгрунтованої підозри та ряду ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, установи попереднього ув`язнення забезпечені належним медичним супроводом осіб, які перебувають під вартою, а тому підозрюваний не позбавлений можливості реалізовувати власне право на медичну допомогу при наявності скарг на стан здоров`я.

У зв`язку із вищевикладеним, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає, що вони у своїй сукупності, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків, репутація; майновий стан, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, вказують на те, що обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними, в цей період, що, у світлі норм кримінального процесуального законодавства України, свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі перевіряти докази з точки зору їх належності та допустимості, а лише встановлює наскільки їх сукупність є достатньою вважати про ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.

Дані визначені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України є дійсними так, як було встановлено наявність передумов регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 194 того ж Кодексу.

Таке обмеження права ОСОБА_4 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя, дослідивши надані докази у порядку ст. 94 КПК України, з огляду на встановленість факту наявності у провадженні обставин визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, вважає, що клопотання заявника підлягає задоволенню, як обґрунтоване.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав для визначення підозрюваному застави, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Клопотання сторони захисту щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є безпідставним, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, оскільки даний запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України, які є доведеними.

Враховуючи вище викладене та керуючись вимогами ст.ст. 1-29, 131, 132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого в ОВС - криміналіста 3 відділу СУ ГУ СБ України ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 07.03.2025 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 438 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з моменту його фактичного затримання, тобто до 09.05.2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручити прокурору, підозрюваному та захисникам негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17.03.2025 року о 13 год. 00 хв.

Слідчий суддя: