Справа №463/2635/25
Провадження №1-кс/463/2813/25
УХВАЛА

слідчого судді

02 квітня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересех ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою від 14.03.2025,

встановила:

адвокат ОСОБА_3 в інтересех ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про злочин від 14.03.2025.

Скаргу мотивує тим, що, 14.03.2024 адвокатом ОСОБА_3 в інтересех ОСОБА_4 подано до Державного бюро розслідувань заяву про кримінальне правопорушення, вчинене слідчою суддею Львівського апеляційного суду ОСОБА_5 . Згідно поданої заяви про злочин слідує, що слідчий суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_5 неналежним чином виконав свої службові обов`язки при винесенні ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) заходів із застосуванням технічних засобів №03136т., що суперечить вимогам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України. Вказана заява була подана та зареєстрована в Державному бюро розслідувань 14.03.2025, відомості про кримінальне правопорушення не внесено. Станом на день подання скарги, слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою не внесені, відповіді не надано. Тому змушена звертатися до суду із відповідною скаргою на таку бездіяльність та просить зобов`язати посадову особу ТУ ДБР внести відомості до ЄРДР за заявою про злочин від 14.03.2025.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 24.03.2025 визначено слідчу суддю ОСОБА_1 для розгляду скарги.

Ухвалою слідчої судді від 24.03.2025 відкрито провадження за скаргою та скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.03.2025. Зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, надати суду до початку судового засідання інформацію про те: 1) чи надходила на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові заява адвоката ОСОБА_3 в інтересех ОСОБА_4 від 14.03.2025 про вчинення кримінального правопорушення; 2) чи розглянута така заява та яке рішення, за результатами її розгляду прийнято (внесено відомості до ЄРДР чи відмовлено у їх внесенні шляхом скерування скаржнику відповідного інформаційного листа). 27.03.2025 розгляд справи відкладено на 02.04.2025 у зв`язку із подачею клопотання адвоката ОСОБА_3 про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконфееренції та неявкою учаснників по справі.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні подану скаргу підтримала, просила таку задовольнити.

Суб`єкт оскарження за викликом не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив. Скерував до суду письмові заперечення на скаргу, просив у задоволенні скарги відмовити.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження.

Заслухавши думку скаржника, дослідивши та проаналізувавши матеріали скарги приходжу до такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведеного потерпілим, заявником чи виявленого з іншого джерела.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

Як вбачається із заяви про вчинення кримінального правопорушення від 14.03.2025 адвокат ОСОБА_3 в інтересех ОСОБА_4 , вважає, що слідчим суддею Львівського апеляційного суду ОСОБА_5 неналежним чином виконано свої службові обов`язки при винесенні ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) заходів із застосуванням технічних засобів №03136т., що суперечить вимогам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, що свідчить про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Окрім цього, як вбачається з доданих до матеріалів скарги документів, слідчим ТУ ДБР у м.Львові, вказана заява розглянута, за результатами розгляду надано відповідь, згідно, якої слідує, що відсутні обставини, які вказують на ознаки складу злочину, у зв`язку із чим відсутні підстави для внесення відомостей ЄРДР.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Виключно законами України визначаються судоустрій та судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий (рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року у справі № 6-рп/2001).

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й керуються верховенством права.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій. КРЄС вказує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Окрім того, як зазначено у пункті 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки (від 17 листопада 2010 року), тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.

В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Слідчою суддею встановлено, що уповноважені особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, отримавши заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересех ОСОБА_4 від 14.03.2025, дотрималися вимог чинного законодавства України, перевірили її та встановили факт відсутності обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, зазначених заявником.

Отже, така заява не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідча суддя,

постановила:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою від 14.03.2025, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10 год. 30 хв. 03.04.2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1