Провадження №1-кп/127/480/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2023 за № 0000050, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Дудчино Каховського району Херсонської області, громадянки України, з середньою освітою, працюючої садівником у ФОП ОСОБА_6 , одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частиною першою статті 209 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0327, площею 2 га, яка розташована на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області (тепер територія Літинської територіальної громади) та перебувала в комунальної власності, у невстановлені спосіб, час та місці отримала підроблений офіційний документ - рішення 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області № 335 від 16 жовтня 2020 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», відповідно до якого ОСОБА_5 передано безоплатно у власність вищевказану земельну ділянку. Зазначене рішення містить недостовірні відомості, так як ОСОБА_5 з письмовою заявою про виділення їй у власність вищевказаної земельної ділянки до сільської ради не зверталась, питання виділення їй земельної ділянки на 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області не розглядалось та відповідні рішення з цього приводу сесією не приймались.

Надалі ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: пров. Некрасова, 6 у м. Немирів Вінницької області, з метою незаконного заволодіння вказаною земельною ділянкою, 11.05.2021 використала завідомо підроблений документ, а саме - рішення 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області№ 335 від

16 жовтня 2020 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», надавши його 11.05.2021 приблизно о 08:00 год. державному реєстратору Брацлавської селищної ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_7 , з метою реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0327 разом із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та доданого до неї ОСОБА_5 вищевказаного підробленого документу, державний реєстратор Брацлавської селищної ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_7 , будучи введеною в оману, не підозрюючи недостовірність наданих документів та дійсних намірів ОСОБА_5 , отримавши вищевказані документи, 11.05.2021 о 08:06 год. здійснила реєстраційні дії: внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про право приватної власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0327, яка розташована на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (колишня територія Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області).

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_5 шляхом обману заволоділа чужим майном - земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0327, площею 2 га, яка розташована на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, чим заподіяла Літинській селищній територіальній громаді в особі Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області матеріальної шкоди на загальну суму 153036 грн., що станом на момент вчинення кримінального правопорушення у 134 рази перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно пункту 2 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) становить значну шкоду.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що вона набула у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0327 у результаті вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, відчужила майно, одержане злочинним шляхом, за таких обставин.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою відчуження незаконно набутої у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0327, перебуваючи у приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_8 , яка здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , 18.05.2021, точний час не встановлено, видала довіреність № 742 від 18.05.2021, відповідно до якої ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_9 , продати будь-яку належну їй земельну ділянку, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства та (або) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вінницької області, при цьому, достовірно знаючи про те, що у її власності немає будь-яких інших земельних ділянок, окрім вищевказаної.

Надалі, на підставі зазначеної довіреності ОСОБА_9 , перебуваючи у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_10 , яка здійснює свою діяльність за адресою: просп. Коцюбинського, 78В у м. Вінниці, у денну пору доби 17.08.2021, точний час не встановлено, уклала від імені ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.08.2021, який зареєстрований в реєстрі за № 5827, із ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_9 від імені ОСОБА_5 відчужила ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0327, площею 2 га за грошові кошти в сумі 5000 гривень.

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_5 розпорядилась земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0327, площею 2 га, яка розташована на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області та перебувала на праві комунальної власності Літинської селищної територіальної громади в особі Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, шляхом вчинення правочину, достовірно знаючи, що таке майно одержано злочинним шляхом.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 04.03.2025 між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_5 (в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 ) з іншої.

Відповідно до обвинувального акта та наданої суду угоди про визнання винуватості дії ОСОБА_5 за вищевказаними фактами кваліфіковані за частиною другою статті 190 КК, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), кваліфікуючою ознакою якого є завдання потерпілому значної шкоди; частиною першою статті 209 КК, за ознаками розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Згідно з наданою суду угодою ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190 та частиною першою статті 209 КК, в обсязі згідно з обвинувальним актом, підтверджує (повторно надає) попередньо надані викривальні покази щодо ОСОБА_12 , як організатора шахрайського заволодіння земельною ділянкою комунальної власності у кримінальному провадженні № 0000054 від 03.02.2023.

При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 190 КК у виді 2 років позбавлення волі, за частиною першою статті 209 КК у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади на строк 1 рік. Відповідно до частини першої статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, сторони узгодили призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади на строк 1 рік. На підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчинені інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала та просила затвердити угоду про визнання винуватості, призначивши визначене в ній покарання. При цьому зазначила, що угоду вона уклала добровільно, наслідки її затвердження та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди їй зрозумілі.

Будучи допитаною щодо обставин вчинення інкримінованих діянь, ОСОБА_5 суду пояснила, що вчинила їх за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема, повідомила суду, що ОСОБА_12 запропонував їй оформити на неї земельну ділянку комунальної власності, площею 2 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, без дотримання встановленої Земельним кодексом України процедури безоплатної приватизації вказаної земельної ділянки. Надалі ОСОБА_12 організував державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за нею та її подальший продаж через надання довіреності на третю особу, а також надав їй за зазначені дії грошову винагороду.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 підтримав подану угоду та просив її затвердити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд дійшов до такого висновку.

Порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод регламентований статтями 486-475 глави 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Зі змісту абзаці п`ятого частини четвертої статті 469 КПК випливає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Представник потерпілого ОСОБА_13 у судове засідання не з`явилась, разом з тим в матеріалах справи наявна письмова заява останньої, згідно з якою вона просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечує.

Частиною четвертою статті 474 КПК визначено перелік питань, які суд зобов`язаний з`ясувати у обвинуваченого перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

У ході судового розгляду кримінального провадження відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачена ОСОБА_5 не розуміє приписів пунктів 1-4 частини четвертої статті 474 КПК, судом встановлено не було. Крім того, надана суду угода відповідає вимогам положень статті 472 та частині сьомої статті 474 КПК.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 розуміє, положення частини другої статті 473 КПК, відповідно до якої наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку; для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК; ОСОБА_5 також розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення складеної угоди; у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до положень статті 476 КПК прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку; ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 КК.

Вирішуючи питання щодо можливості затвердження угоди та призначення обвинуваченій покарання, узгодженого сторонами, суд враховує таке.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 16.10.2018 (справа № 439/1344/17) звернув увагу, що за загальним правилом, у випадку наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на те, що інститут угод у кримінальному провадженні, як і інститут призначення покарання у тому числі з урахуванням його особливостей у випадку затвердження угоди (частина п`ята статті 65 КК) жодним чином (як в матеріальному, так і в процесуальному аспектах) не кореспондуються з інститутом звільнення від кримінальної відповідальності, є взаємовиключними та потребують розмежування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчиненні, інкримінованих їх діянь, визнала та суду пояснила, що вчинила їх за обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у вчиненому розкаялась. Допит обвинуваченої здійснений у судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 КПК. Під час зазначеного допиту обвинувачена надала суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих їй діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Згідно з приписами статті 12 КК ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочину. Суд враховує, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Отже, застережень, які б перешкоджали затвердженню угоди, встановлені частиною сьомою статі 474 КПК, у судовому засіданні встановлені не були. Узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам кримінального закону щодо призначення кримінального покарання, визначені у статтях 50 і 65 КК, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що угода відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства, обвинуваченій та її захиснику зрозумілі наслідки затвердження угоди, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_5 (в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 ) з іншої. При цьому суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання, вид та міра якого була погоджена сторонами, тобто за частиною другою статті 190 КК у виді 2 років позбавлення волі, за частиною першою статті 209 КК у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади на строк 1 рік. Відповідно до частини першої статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, сторони узгодили призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади на строк 1 рік. На підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені статтею 76 КК

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання. При цьому частиною першою статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що ОСОБА_5 суд окрім основного покарання у виді позбавлення волі призначив і додаткове покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади.

Зі змісту пункту 4 підрозділу 1 розділу VI Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 за № 272/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.01.2019 за № 120/33091, строк покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі або позбавлення волі на певний строк поширюється на весь час відбування основного покарання і на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 КК з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідно до приписів статті 77 КК у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Отже, зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_5 судом звільнена від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд дійшов до переконання, що строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Крім того, згідно з наданою представником сторони обвинувачення ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.03.2023 на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який доцільно скасувати.

Згідно з частиною другою статті 124 КПК судові витрати необхідно покласти на обвинувачену.

Керуючись статтями 369-371, 373-374, 475 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 04.03.2025 між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_5 (в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 ) з іншої у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною другою статті 190, частиною першою статті 209 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2023 за № 0000050.

Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною другою статті 190, частиною першою статті 209 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за частиною першою статті 209 Кримінального кодексу України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади на строк 1 (один) рік.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади на строк 1 (один) рік.

Згідно з частиною першою статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю в органах державної влади необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речовий доказ, а саме оригінал договору купівлі-продажу № 5827 від 17.08.2021, оригінали документів, на підставі яких посвідчений договір на 19 арк., які приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.03.2023, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 22718 (двадцять дві тисячі сімсот вісімнадцять) гривень 40 (сорок) копійок витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: