ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала

про вирішення питання про арешт тимчасово вилученого майна

11 лютого 2025 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт майна, подане прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000344, внесеному до ЄРДР від 06.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,-

Встановив:

На розгляд слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що 05.02.2025 до ЧЧ Фастівського РУП ГУНП в Київській області, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.02.2025 близько 16 год. 41 хв., за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Транспортна, поблизу буд. 2, нарядом поліції «Котляр 10» було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував транспортним засобом (моторолер) чорного кольору марки «FADA», моделі YB125T-3, з VIN КОД НОМЕР_1 , в ході перевірки документів працівниками ГРПП було встановлено, що останній був позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 28.11.2024 терміном на 3 місяці, та рішенням Фастівського міськрайонного суду від 05.12.2024 терміном на 1 рік.

У період часу з 18 год. 00 хв. по 18 год. 45 хв. 05.02.2025 проведено огляд місця події, а саме транспортного засобу (моторолер) марки Fada моделі YB125T-3 чорного кольору VIN НОМЕР_2 , який припаркований на узбіччі дороги поблизу буд. № 2 по вул. Транспортній в м. Фастів Київської області. В ході проведення огляду, було вилучено транспортний засіб (моторолер) марки Fada моделі YB125T-3 чорного кольору VIN НОМЕР_2 , який поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Ломоносова, буд. 36.

З урахуванням викладеного, прокурор просить накласти арешт на транспортний засіб (моторолер) марки Fada моделі YB125T-3 чорного кольору VIN НОМЕР_2 , який поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Ломоносова, буд. 36, який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (моб. тел. НОМЕР_3 ), виявлений та вилучений у період часу з 18 год. 00 хв. по 18 год. 45 хв. 05.02.2025 за місцем вчинення злочину. А також, заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися вищевказаним рухомим майном.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, додатково пояснила, що не знала про те, що ОСОБА_5 був позбавленим права керування транспортним засобом.

Вивчивши доводи клопотання та зміст долучених до нього документів, вважаю, що вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Зокрема, згідно приписів частини 1 статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно приписів п. 5 частини 2 статті 40 КПК України, слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно приписів частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно приписів частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

- обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

- обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу 2 частини 1 цієї статті, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як слідує зі змісту частини 3 цієї статті, у випадку, коли арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, він може бути накладеним на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно приписів частини 5 статті 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

правову підставу для арешту майна;

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

можливість спеціальної конфіскації майна;

розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно приписів частини 4 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів частини 5 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

З урахуванням вказаних вище правових норм, арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, може бути застосованим, в тому числі й у випадку, якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення і метою його застосування є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження доказів.

Зі змісту клопотання про застосування арешту майна та доданих документів слідує, що було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував транспортним засобом (моторолер) чорного кольору марки «FADA», моделі YB125T-3, з VIN КОД НОМЕР_1 , в ході перевірки документів працівниками ГРПП було встановлено, що останній був позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 28.11.2024 терміном на 3 місяці, та рішенням Фастівського міськрайонного суду від 05.12.2024 терміном на 1 рік, тому 06.02.2025 року постановою слідчого зазначене майно визнано речовим доказом.

Перевіряючи наявність правових підстав для застосування арешту майна, слідчий суддя враховує, що є обґрунтовані підстав стверджувати, що було вчиненим кримінальне правопорушення, а транспортний засіб є речовим доказом у розумінні статті 98 КПК України.

Однак, з урахуванням попередньої кримінальної кваліфікації діяння, об`єктом якого є правовідносини у сфері забезпечення авторитету правосуддя, та враховуючи конкретні обставини справи, слідчий суддя вважає, що не доведена можливість чи потенційний ризик приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу, щодо арешту якого подано клопотання.

Зокрема, прокурором не наведено переконливих відомостей, що можуть свідчити про існування зазначеного вище ризику.

Далі, згідно приписів статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно приписів частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Вказані правові норми встановлюють гарантії непорушності права власності, однак при цьому передбачають можливість його обмеження у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно позиції, висловленої в Рішенні ЄСПЛ по справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», ступінь втручання у право на володіння майном фізичної або юридичної особи, має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй.

В даному випадку слідчий суддя вважає, що накладення арешту на транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_4 , буде непропорційним втручанням в право власності останньої, з огляду, по-перше, на недоведеність ризиків знищення, приховування та розпорядження цим майном, по-друге, з огляду на відсутність об`єктивної потреби у застосуванні цього захожу забезпечення кримінального провадження, враховуючи в тому числі й те, що прокурором не зазначено про потребу проведення експертиз, предметом дослідження в яких буде цей транспортний засіб.

Отже, в даному випадку ініціатором клопотання не доведено існування достатніх підстав для накладення арешту на транспортний засіб.

Враховуючи вище викладене, керуючись приписами статті 170-174 КПК України, -

Постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000344, внесеному до ЄРДР від 06.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Копію ухвали негайно після оголошення вручити прокурору Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1