В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000144 від 06.06.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації, гранатометника військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента

України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України №271/2024 від 06.05.2024).

Солдата ОСОБА_4 відповідно наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 18 березня 2023 року № 77 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Так, 05 червня 2024 року близько 13 год. 00 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити, ОСОБА_4 прийшов до місця мешкання своєї матері ОСОБА_6 , яка проживає в АДРЕСА_2 з метою попрохати в останньої гроші для придбання алкогольних напоїв. ОСОБА_6 на прохання сина надати йому гроші відмовила. Після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на крадіжку майна з будинку ОСОБА_6 . Скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволіклася по господарським справах, ОСОБА_4 через незамкнені двері зайшов до житлового будинку ОСОБА_6 . Перебуваючи в будинку, ОСОБА_4 помітив на дивані мобільний телефон «Redmi 12 Sky Blue», 2023 року випуску, 4 GBRAM 128 GBROM.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, взяв у руки вказаний мобільний телефон та поклав телефон до своєї кишені та направився до свого місця проживання, тим самим місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим мобільним телефоном на власний розсуд в корисливих для себе цілях.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 4 639 грн. 30 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 185 ч. 4 КК України визнав частково та суду пояснив, що потерпіла ОСОБА_6 є його матір`ю. Він 05 червня 2024 року близько 13 год. 00 хв. прийшов до місця мешкання своєї матері ОСОБА_6 , яка проживає в АДРЕСА_2 з метою попрохати у неї гроші для придбання алкогольних напоїв. Однак, мати йому відмовила. Коли його мати відволіклася по господарським справах, він у будинку почав шукати гроші, однак не знайшов. Він помітив на дивані мобільний телефон матері та вирішив його взяти. Він не бажав викрадати телефон. Він бажав закласти телефон, отримати кошти за нього, а в подальшому заробити кошти та викупити назад телефон та повернути телефон матері. Телефон він заклав за 100 гривень. Він розумів, що телефон належить його матері, не отримував дозвіл у матері на те, щоб забрати телефон. Розуміє, що зробив невірно. Йому соромно. У скоєному розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просила призначити мінімальне покарання.

Прокурор, захисник та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілої. Тому, суд на підставі ст.325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілої.

Крім показань обвинуваченого, провина ОСОБА_4 в скоєні описаного кримінального правопорушення підтверджується і іншими перевіреними судом доказами.

Згідно протоколу огляду місця події від 06.06.2024 в присутності понятих було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_1 . Під час огляду потерпіла ОСОБА_6 показала, де знаходився її телефон у домоволодінні.

Згідно протоколу огляду від 10.06.2024 у присутності понятих за участю ОСОБА_7 було оглянуто мобільний телефон марки «Redmi 12 Sky Blue», 2023 року випуску, 4 GBRAM 128 GBROM, який добровільно видав ОСОБА_7 та повідомив, що вказаний телефон йому передав ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 2120 від 12.06.2024 ринкова вартість бувшого у використанні, в справному стані, мобільного телефону марки «Redmi 12 Sky Blue», 2023 року випуску, 4 GBRAM 128 GBROM, становить 4 639,30 грн.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29.07.2024 за участю ОСОБА_4 , останній детально розповів про обставини вчинення ним правопорушення 05.06.2024 у будинку АДРЕСА_1 .

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував, що саме він 05.06.2024 взяв мобільний телефон марки «Redmi 12 Sky Blue», 2023 року випуску, 4 GBRAM 128 GBROM з будинку потерпілої ОСОБА_6 , але при цьому зазначив, що у нього не було умислу на таємне викрадення чужого майна, оскільки він бажав потім повернути телефон своїй матері.

До доводів обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не мав умислу на таємне викрадення чужого майна, суд відноситься критично і розцінює такі пояснення як спосіб захисту, з метою уникнути відповідальності за фактичне вчинене ним діяння, оскільки вказане спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами.

Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29.07.2024 вбачається, що ОСОБА_4 детально розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення 05.06.2024. При цьому зазначив, що коли він пішов з будинку з телефоном, то по дорозі вийняв з телефону сім картку та виключив телефон. Тобто після викрадення мобільного телефону ОСОБА_4 відразу його вимкнув.

Обвинувачений ОСОБА_4 , забравши у потерпілої мобільний телефон, добровільно не повідомив потерпілу, яка є його матір`ю, про те, що мобільний телефон знаходиться у нього та не звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про те, що мобільний телефон знаходиться у нього. Фактично обвинувачений обернув майно потерпілої ОСОБА_6 на свою користь проти волі останньої.

Таким чином, аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про спростовування ними таких доводів обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не мав наміру на вчиненні крадіжки.

Так, за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ніякого права.

У разі відсутності умислу на таємне викрадення майна, ОСОБА_4 мав можливість звернутись до власника мобільного телефона яка є його матір`ю, однак, ОСОБА_4 , забравши мобільний телефон собі, покинув територію будинку матері, витягнув сім карту та виключив телефон, та в подальшому за кошти віддав телефон ОСОБА_7 .

Крім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину частково узгоджується із його показами під час судового розгляду, оскільки з них вбачається, що він дійсно заволодів чужим мобільним телефоном за обставин згідно обвинувачення. Тобто факти і події, які йому інкримінуються обвинуваченням, самим обвинуваченим підтверджуються і не оспорюються, однак він надає їм іншого суб`єктивного значення.

Більш того, суд звертає увагу на те, що подальші ймовірні плани обвинуваченого щодо можливого викупу у ОСОБА_7 мобільного телефону, не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, адже крадіжка є закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли обвинувачений фактично отримав реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним. Доводи ОСОБА_4 про плани заробити кошти та викупити мобільний телефон у ОСОБА_7 не спростовують правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, а є лише намаганням ОСОБА_4 уникнути відповідальності за вчинене.

На підставі викладеного доводи обвинуваченого, що він не мав умислу на крадіжку, є нелогічними, суперечливими та такими, що не заслуговують на увагу та розцінюються судом як лінія захисту, продиктована намаганням обвинуваченого уникнути покарання.

В подальшому обвинувачений змінив своє ставлення до вчиненого та зазначив, що розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_4 діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, оскільки таємно викрав телефон.

Практикою Європейського суду з прав людини закріплено позицію, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Визнавши досліджені докази достовірними, належними та допустимими та, оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними та обставинами скоєння кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення знайшло підтвердження під час судового розгляду.

При цьому, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ст. 185 ч. 4 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді гранатометника військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», самовільно залишав район виконання бойового завдання з 16.06.2023 згідно витягу з наказу (по стройовій частині) № 167, на теперішній час військову службу не проходить, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця служби характеризується посередньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності,дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи думку прокурора, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 ,його відношення до скоєного правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Іспитовий строк це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Значення іспитового строку полягає і в тому, що тільки протягом цього строку особа визнається судимою і за нею здійснюється контроль та соціально-виховна робота.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводились судово товарознавча експертиза № 2120 від 12.06.2024 вартістю 200 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, залученою стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ, у розмірі 200 гривень на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: мобільний телефон марки«Redmi 12 Sky Blue», 2023 року випуску, 4 GBRAM 128 GBROM, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - вважати повернутим потерпілій; оптичний диск із відеозаписом ходу проведення слідчого експерименту та оптичний диск із відеозаписом огляду місця події, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000144, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 2 (двох) років він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи № 2120 від 12.06.2024 у розмірі 200 гривень.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: мобільний телефон марки «Redmi 12 Sky Blue», 2023 року випуску, 4 GBRAM 128 GBROM, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - вважати повернутим потерпілій; оптичний диск із відеозаписом ходу проведення слідчого експерименту та оптичний диск із відеозаписом огляду місця події, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000144, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1