Номер провадження: 11-сс/813/1611/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001031 від 12.07.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 та накладений арешт на майно, вилучене 10.09.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон марки «Iphone» моделі «15 Pro», в корпусі срібного кольору; мобільний телефон марки «Iphone» моделі «14», у корпусі фіолетового кольору, які поміщено та упаковано до спец-пакету НПУ №ICR 0160968;

-копію довідки ВЛК ОСОБА_7 ; копію мед карти амбулаторного хворого №1/2185; тимчасове посвідчення військово зобов`язаного, які поміщено та упаковано до спец-пакету НПУ WAR №1929165;

-транспортний засіб марки «Audi» моделі «A6», д.н.з. « НОМЕР_1 », Vin: НОМЕР_2 , який в подальшому було поміщено на штраф-майданчик, із забороною відчуження та розпорядження, передавши на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на вказані в клопотанні документи, речі та інше майно, яке вилучено під час проведення обшуку 10.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши транспортний засіб на штрафмайданчику, із забороною відчуження та розпорядження, без права передачі на відповідальне зберігання.

Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що вилучений транспортний засіб був визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки є предметом злочину. Разом з тим, слідчий суддя відмовивши залишити арештований автомобіль на штрафмайданчику, своє рішення в цій частині жодним чином не мотивував.

Прокурор вважає, що арешт необхідно накласти з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і їх арешт потрібен для позбавлення власника можливості відчужувати вилучене майно.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення не подавали.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, 422 КПК України (далі - КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

На теперішній час слідчим відділенням ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001031 від 12.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку червня 2024 року, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_9 познайомився з потерпілим ОСОБА_10 , після чого, в ході їх спілкування ОСОБА_9 шляхом обману залучив ОСОБА_10 до онлайн ігри в «покер», наголосивши при цьому, що під час гри використовуються віртуальні кошти. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на вимагання грошових коштів в сумі 150000 гривень у потерпілого ОСОБА_10 .

У подальшому, 23.08.2024 року, у не встановлений під час досудового розслідування час та у невстановленому місці у ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виник спільний злочинний умисел на вимагання грошових коштів у ОСОБА_10

23.08.2024 року, приблизно о 16 год 00 хв, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, прибули на автомобілі марки « Audi A6» чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_9 , автомобілі марки «Volkswagen» модель «Jetta», чорного кольору, державний номер НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_11 та на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ», GLK, білого кольору, державний номер НОМЕР_5 , яким користується ОСОБА_12 поряд із місцем перебування потерпілого, біля кафе «Хінкальна» розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, користуючись значною фізичною перевагою над потерпілим, використовуючи фактор раптовості, висунули останньому незаконну, безпідставну вимогу передачі їм грошових коштів у сумі 3500 доларів США, під приводом вигаданого боргу.

Незважаючи на позицію ОСОБА_10 про відсутність боргу, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 продовжили вимагати у потерпілого грошові кошти в сумі 3500 доларів США, при цьому, погрожували у грубій формі з використанням нецензурної лайки та образливих слів, що у випадку невиконання їх вимог, до нього буде застосовано фізичне насильство.

Під час спілкування із потерпілим, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 дізналися, що у ОСОБА_10 знаходяться грошові кошти у розмірі 6000 гривень та продовжили висловлювати погрози застосування фізичного насильства з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 з вимогою передати їм 6000 гривень, як частину боргу.

У подальшому, 10.09.2024 близько 14 годині 00 хвилини діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 прибули до біля кафе «Цукіні» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побачивши потерпілого ОСОБА_10 підійшли до нього.

Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, користуючись значною фізичною перевагою над потерпілим, використовуючи фактор раптовості, висунули останньому незаконну, безпідставну вимогу передачі їм грошових коштів в рахунок частини залишку боргу у сумі 3500 доларів США, під приводом вигаданого боргу.

ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , продовжуючи вимагати у потерпілого грошові кошти, використовуючи при цьому психологічний тиск, погрозу застосування тяжких тілесних пошкоджень, пригнічення волі до опору, того ж дня, близько 14 год 30 хв. забрали 1000 гривень та 500 доларів США з рук ОСОБА_10 , які ОСОБА_11 поклав до себе в кишеню.

Після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 було затримано співробітниками СБУ із отриманими ними в результаті вимагання у потерпілого ОСОБА_10 грошовими коштами у розмірі 1000 гривень та 500 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 10.09.2024 становить 20 650 гривень), чим завдали потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на зазначену суму.

Після затримання вищевказаних осіб, на підставі ст.ст. 233, 234 КПК України 10.09.2024 року за адресою АДРЕСА_1 , проведено невідкладний обшук транспортного засобу марки «Audi» моделі «A6», державний номер « НОМЕР_1 », Vin: НОМЕР_2 , в кузові чорного кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_8 .

В ході проведення невідкладного обшуку у вищевказаному транспортному засобі було виявлено та вилучено майно, на яке в подальшому оскарженою ухвалою слідчого судді накладено арешт.

Слідчий суддя наклав арешт на транспортний засіб із забороною його відчуження, передавши автомобіль на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується зі способом арешту на автомобіль та вважає, що слідчий суддя мав накласти арешт з забороною відчуження, розпорядження та користування автомобілем, без права передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання власниці

Апеляційний суд визнає вимоги апеляційної скарги прокурора необґрунтованими, з огляду на таке.

Частиною 4 ст.173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів враховує, що згідно матеріалів клопотання, власниця арештованого автомобілю ОСОБА_8 не має відношення до даного кримінального провадження, про підозру їй повідомлено не було.

Належним ОСОБА_8 автомобілем користувався підозрюваний провадженні ОСОБА_9 , однак при вчинені злочину автомобіль безпосередньо не використовувався.

Оскільки автомобіль марки «Audi» моделі «A6» підозрюваному ОСОБА_9 на праві власності не належить, в подальшому він не може бути предметом конфіскації майна як виду покарання за ч.4 ст.189 КК України.

Крім того, прокурором не доведено, що автомобіль може бути предметом спеціальної конфіскації, або використаний з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Також варто звернути увагу на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001031 від 12.07.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4