КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/9708/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3585/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002033 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у у вчинені кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від основного покарання у виді обмеження волі та призначено йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 24.05.2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, в умовах достатньої видимості, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по об`їзній дорозі м. Бориспіль Р-03 Бориспільського району зі сторони м. Київ у напрямку м. Переяслав, знаходячись в районі з`їзду до вул. Броварська м. Бориспіль, здійснюючи маневр обгону, проявив злочинну недбалість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, також порушуючи вимоги пунктів 10.1 та 14.2. в) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху) відповідно до яких «п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та п. 14.2. перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані», не впорався з керуванням транспортного засобу та здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ 33021 номерний знак НОМЕР_2 під керування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку руху попереду автомобіля «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 , зіткнення сталося передньою правою стороною автомобіля «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 , із задньою правою частиною автомобіля ГАЗ 33021 номерний знак НОМЕР_2 . В наслідок зіткнення транспортних засобів, автомобіль ГАЗ 33021 номерний знак НОМЕР_2 втратив керованість та його понесло в право за межі проїзної частини у кювет. В результаті пригоди водій автомобіля ГАЗ 33021 номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та проходив лікування амбулаторно.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ГАЗ 33021 номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження, у вигляді: закритого перелому човникоподібної кістки правої кисті Зазначені тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету можливо в час та за обставин дорожньо-транспортної пригоди, як водія автомобіля. Дані тілесні ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 та п. 14.2 в) Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої водію автомобіля ГАЗ 33021 номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2024 щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилдлого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування» (особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років0, а також яким до досягнення зазначеного віку залишилося не більш як півтора року. Крім того, відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я категорію 60-75 років позначено похилим віком. Зазначена позиція підтверджується Постановами Верховного Суду від 30.01.2020 (справа №490/12470/14-к) та від 02.12.2021 (справа №739/639/20).

Апелянт зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є пенсіонером, а тому відповідно до ч.3 ст. 61 КК України суд першої інстанції не мав права призначати останньому покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, апелянт вказує, що враховуючи законодавчі обмеження призначити покарання пенсіонеру у виді обмеження волі та виправних робіт через досягнення пенсійного віку, а також з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують покарання, даних про його особу, мало бути призначено покарання у виді штрафу. Проте, як зазначає апелянт, при ухваленні вироку від 23.02.2024 судом не дотримано положень ст. 61 КК України, що призвело до призначення неправильного покарання у виді обмеження волі, що є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

10.12.2024 до початку апеляційного розглядуобвинувачений ОСОБА_7 звернувся до судуз клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим та просивзакрити щодо нього кримінальне провадження на підставі ст. 46 КК України, вказавши, що наслідки такого закриття розуміє.

Заслухавши на початку апеляційного розгляду справи доводи заявленого обвинуваченим клопотання про існування підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням, думку потерпілого, який також просивзвільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням, позицію прокурора, яка проти задоволення клопотання не заперечувала та вважала, що є всі підстави для закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється, згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирок суду оскаржений прокурором, і в апеляційній скарзі ставилось питання про зміну вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання та необхідність призначення покарання у виді штрафу, однак у зв`язку з заявленим на початку апеляційного розгляду клопотання про скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України, яке підтримано прокурором та іншими учасниками кримінального провадження, через що прокурор не наполягав на розгляді поданої апеляційної скарги, то, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не вдаючись в оцінку доводів апеляційної скарги, вирішує заявлене обвинуваченим клопотання та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що висновки суду мають ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, зокрема на відомостях про кожний вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, поведінку до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, соціально-демографічні властивості та соціально-психологічну характеристику. Також слід врахувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважити на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 не має судимості в силу ст. 89 КК України.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Отже, з матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності про порушення Правил безпеки дорожнього руху України не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів та характеризується необережною виною, визнав свою вину і не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого злочину, дав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловив щирий жаль та осуд своєї поведінки,примирився з потерпілим, збитки повністю відшкодував, що підтвердив потерпілий ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції, відповідно до висунутого обвинувачення та встановлених у вироку фактичних обставин провадження, крім потерпілого,більше нікому і ніякихзбитків не заподіяно, шкоди не завдано, злочин не є корупційним, під час вчинення злочину обвинувачений керував транспортним засобом не у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та не перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , про звільнення його від кримінальноївідповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного із потерпілим, у зв`язку з чим вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2024 підлягає скасунню, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 286КК України - закриттю, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідноіз положеннями ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК Українивстановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження відносно нього - закриттю із нереабілітуючих підставах, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з останнього на користь держави понесені витрати на залучення експерта, які становлять 4779 гривень 60копійок.

Така позиція узгоджується з висновками, що містяться у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21), від 01 лютого 2024 року (справі № 930/497/23, провадження № 51-4798км23), від 08.04.2024 (справа285/784/23, провадження №51-1791 ск.24)

Долю речових доказів слід вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2024 у кримінальному провадженні № 0002033 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження № 0002033 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 286КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави - 4779 гривень 60 копійок, витрат на залучення експерта.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме медичну документацію відносно потерпілого ОСОБА_9 , які знаходяться в матеріалах досудового розслідування, повернути потерпілому.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4