У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2025 року про повернення скарги командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2025 року відмовлено командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 у поновленні строку на подання скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення після отримання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Постановлено скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР повернути особі, що її подала.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Заявник командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та зобов`язати службових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, внести до ЄРДР відомості зазначені у заяві від 12.07.2024 р. щодо вчинення солдатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі заявник, не погоджуючись з рішенням слідчого судді зазначає, що повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2024 р. про вчинення солдатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, містило достатньо даних, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджено долученими документами, проте посадовими особами Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві відповідні відомості не внесенні до ЄРДР та досудове розслідування не розпочато.

Заявник звертає увагу на те, що положення ч. 4 ст. 214 КПК України є обов`язковими для виконання та не передбачають права слідчого, прокурора не вносити відомості до ЄРДР.

Апелянт вважає, що висновок слідчого судді про повернення скарги є передчасним, а прийняте рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки на території України оголошений воєнний стан, і, наданий час, військова частина НОМЕР_1 постійно виконує бойові завдання з оборони України від збройної агресії РФ, в тому числі, на теперішній час в Харківській області. У зв`язку з швидким темпом та інтенсивністю ходу ведення бойових дій, у військовій частині відбувається постійні переміщення та зміна персоналу, що суттєво навантажує документообіг військової частини з урахуванням її недоукомплектованості. Крім наведеного, заявник звертає увагу на суворі умови роботи військовослужбовців військової частини, що також впливає на можливість вчасного оскарження рішень.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

31.01.2025 р. командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення. У скарзі командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 просить поновити процесуальні строки на подання скарги.

Слідчий суддя встановив, що командир військової частини ОСОБА_5 12.07.2024 р. за вих. № 2340 звернувся до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві з повідомленням про вчинення солдатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

10.08.2025 р. вказане повідомлення доставлене до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, проте даних про внесення відомостей до ЄРДР не отримано.

31.01.2025 р. командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Відмовляючи у поновленні строку на оскарження бездіяльності слідчого, слідчий суддя зазначив, скаргу подано майже через пів року після звернення з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про те, що заявником пропущений процесуальний строк на оскарження бездіяльності слідчого, при цьому, у клопотанні про поновлення строку на оскарження, не наведено будь-яких переконливих підстав, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Положеннями ч. 1 ст. 21 КПК України визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на бездіяльність прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту вчинення бездіяльності.

За змістом ч. 2 ст. 304 КПК України скарга на бездіяльність прокурора, передбачена ч. 1 ст. 303 КПК України, повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і якщо слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин, після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, визнається, згідно зі ст. 303 КПК України, як один з видів бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Тобто, можливість поновлення вищезазначеного строку кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим, чи були причини його пропуску поважними.

Поновлення процесуального строку за своєю правовою природою передбачає встановлення учасникам кримінального провадження додаткового проміжку часу для вчинення процесуальної дії за умови пропуску строку з поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами необхідно розуміти ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

При цьому про поважність причин для поновлення процесуального строку може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом установленого законом строку, виникли раптово, мали несподіваний характер і не могли бути контрольовані особою, яка звернулася зі скаргою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 30.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України», правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому особа, яка бажає подати скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Тобто окрім принципу правової визначеності важливим також є і принцип добросовісності, як загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що до Заводського районного суду м. Миколаєва 31.01.2025р., представником військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 подано скаргу на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, в якій ставилось питання про поновлення процесуального строку на подання скарги, оскільки військова частина НОМЕР_1 виконувала та продовжує виконувати бойові завдання з відсічі збройної агресії РФ на різних ділянках лінії зіткнення з противником, в тому числі в різних областях України.

Слідчий суддя повернув зазначену скаргу пославшись на те, що заявником не наведено обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку.

На переконання апеляційного суду, повертаючи скаргу на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, слідчий суддя належним чином не врахував та не оцінив доводи командира військової частини щодо причин пропуску строку на оскарження дій слідчого та не врахував, що військова частина НОМЕР_1 , на даний час перебуває в зоні ведення бойових дій. Не враховано слідчим суддею, що з моменту ініціювання кримінального провадження 12.07.2024р. (дата подання заяви про внесення відомостей до ЄРДР) командиром військової частини першочергово вживались відповідні заходи в умовах воєнного стану та виконання особовим складом військової частини обов`язків по захисту Держави. Скарга слідчому судді щодо невнесення відомостей до ЄРДР щодо самовільного залишення розташування військової частини військовослужбовцем ОСОБА_6 подана з метою правового реагування поданої заяви до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, і, звернувшись з повідомленням про вчинення злочину, заявник передбачав виконання вимог ст. 214 КПК України та внесення відомостей до ЄРДР, проте фактично військову частину не повідомлено про результати розгляду повідомлення про вчинення злочину.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку слідчим суддею безпідставно повернуто апеляційну скаргу військовій частині, оскільки пропущений строк на оскарження бездіяльності слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві є поважним та підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку обґрунтованості самої скарги, про що просить апелянт, оскільки слідчим суддею скарга командира військової частини не розглядалась та по суті доводи скарги не досліджувались, тому прийняте слідчим суддею рішення підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 задовольнити частково.

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2024 року про повернення скарги командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 скасувати та постановити нову ухвалу.

Скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст. ст. 304-306 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3