В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 936/178/25

Провадження № 1-кп/936/61/2025

11.03.2025 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Воловець кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000151 від 20.09.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця: АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в :

20.09.2023 близько 15:45 години тодішній працівник Воловецького колективного підприємства «Агрошляхбуд», знаходячись в урочищі «Бескид» біля села Латірка Мукачівського району Закарпатської області, під час виконання земельних робіт по облаштуванню котловану під фундамент для вітрової установки та площадки-майданчика для стоянки крана на об`єкті будівництва вітрової електричної станції ВЕС «Нижні Ворота-1» на території Нижньоворітської громади Мукачівського району Закарпатської області, керуючи технічно справним транспортним засобом кар`єрним самоскидом VOLVO А-25-С реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи в супереч вимогам пунктів 1.10, 2.3 б) та 10.9 Правил дорожнього руху України, будучи самовпевненим та самонадіяним, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, при виборі безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не забезпечив безпеку дорожнього руху, під час руху заднім ходом на грунтовій дорозі задньою частиною причепа та колесами самоскида здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 згідно висновку експерта отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді синців голови, тулуба та кінцівок, садна голови, тулуба та забійних ран живота, зовнішнього статевого органа, забою легень, розриву лівої легені, лівобічного гемотораксу, перелому грудини, множинних переломів ребер справа і зліва, перелому кісток таза, закритого перелому правої стегнової кістки, що призвело до розвитку внутрішньої кровотечі та шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.10, 2.3 б) та 10.9 Правил дорожнього руху України, якими визначено:

п. 1.10 « безпечна швидкість» - «швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно готувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.9. - Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Невиконання водієм ОСОБА_5 пунктів 2.3 б) та 10.9 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків, а саме отриманням потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень від яких останній помер на місці події.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

За вказане кримінальне правопорушення передбачена кримінальна відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на спрощений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього сувору міру кримінального покарання.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також зазначила, що ОСОБА_5 свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю, щиро кається та просила суд не застосовувати до обвинуваченого сувору міру кримінального покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить міру покарання ОСОБА_5 призначити на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 , повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винуватості у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Таким чином,суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає,що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, є повністю доведеною.

Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він своїми необережними діями вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, що виразилося у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує також і те, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, його вік, стан здоров`я, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, виховує чотирьох неповнолітніх дітей, визнав свою винність у судовому засіданні, враховує обставини, які пом`якшують його покарання: щире каяття, і відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також приймаючи до уваги думку потерпілої ОСОБА_7 , яка не має до обвинуваченого претензій, суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого, вважає, що йому слід призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України не в максимальних межах, встановлених у санкції статті за якою ОСОБА_5 , притягується до відповідальності.

Окрім того, з досудової доповіді Мукачівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 10.03.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 убачається, що ризик учинення ним повторно кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства чи окремих осіб, оцінюється як низький, що, на думку органу пробації, свідчить про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», враховує не тільки наслідки, що настали, а характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення (з необережності) та на особу обвинуваченого, який веде спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що ОСОБА_5 усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК України при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, раніше не судимого, посткримінальну поведінку обвинуваченого, зокрема вину визнав повністю та щиро кається у вчиненому, позитивний висновок досудової доповіді щодо можливості виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк, позицію потерпілої та прокурора щодо виду та міри покарання, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні на загальну суму 15 602,40 гривень слід стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки передбачені п.1, п. 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 вартість витрат на залучення експертів на користь держави в розмірі 15 602 (п`ятнадцять тисяч шістсот дві) грн 40 коп.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

кар`єрний самоскид «VOLVO А-25-С» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання Воловецького Колективного підприємства "Агрошляхбуд"- повернути власнику Колективному підприємству "Агрошляхбуд";

Наручний годинник «Epos Switzerland» зі шкіряним розірваним ремінцем, мобільний телефон «iPhone 14 Pro Мах» та кепку сірого кольору з написом "Red sox", які належали померлому ОСОБА_6 , які передані на відповідальне зберігання виконавчому директору ТОВ "ТЕМ ЕНЕРГО" ОСОБА_8 - повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_9