КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1003/2024 Категорія: ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0001093, внесеному до ЄРДР 24 квітня 2023 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року,яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, освіта середня спеціальна, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2012 року народження, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно з ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 13 квітня 2023 року приблизно о 13 годині, перебуваючи на робочому місці в компанії ППІ Товариства з обмеженою відповідальністю «Укршпон», за адресою: місто Київ, вулиця Деревообробна, 5, побачив на столі в цеху мобільний телефон «ZТЕ», що належить ОСОБА_10 , після чого реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв вказаний мобільний телефон та поклав його до кишені штанів, в які був одягнутий, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на суму 822,90 грн.

Він же, 13 квітня 2023 року приблизно о 14.20 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ «Райффайзен банк» та спрямований на витік інформації, діючи з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток АТ «Райффайзен банк», встановлений на раніше викрадений мобільний телефон марки «ZТЕ», який належить ОСОБА_10 , увійшов до особистого кабінету останнього в АТ «Райффайзен банк», чим здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, незаконно отримав інформацію про власника, номер картки, строк її дії та СVV-код, інформацію про поточний стан рахунку ОСОБА_11 , яка, відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є банківською таємницею, що призвело до витоку інформації.

Крім того, 13 квітня 2023 року приблизно о 14.20 год., ОСОБА_12 , заволодівши мобільним телефоном марки «ZТЕ», що належить ОСОБА_10 та увійшовши до особистого кабінету АТ «Райффайзен банк», виявив на банківському рахунку ОСОБА_10 грошові кошти. У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів із банківської картки АТ «Райффайзен банк» № НОМЕР_1 у розмірі 9300 грн. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання останніх, діючи таємно, умисно, ОСОБА_6 зателефонував своїй співмешканці ОСОБА_13 , яка не була обізнана щодо вчинення протиправних дій її цивільним чоловіком, та у телефонній розмові ОСОБА_6 попрохав у ОСОБА_13 банківську картку для переказу грошових коштів. Через декілька хвилин ОСОБА_13 вказала реквізити банківської картки АТ «Таскомбанк» № НОМЕР_1 , на яку ОСОБА_6 13 квітня 2023 року о 14.26 год. перерахував грошові кошти у розмірі 9300 гривень 00 копійок із банківської картки АТ «Райффайзен банк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 .

У зв`язку з тим, що банківська картка АТ «Таскомбанк» № НОМЕР_1 є віртуальною та з метою подальшого зняття грошових коштів в банківській установі, 13 квітня 2023 року о 15.02 год., ОСОБА_13 переказала грошові кошти із банківської картки АТ «Таскомбанк» № НОМЕР_1 на власну банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 . Надалі, ОСОБА_6 , маючи доступ до банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 13 квітня 2023 року о 20.04 годині здійснив обготівкування грошових коштів у банкоматі АТМ 6011.

Своїми умисними, протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 9300 гривень 00 копійок.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та доля речових доказів у провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині кримінальної кваліфікації діяння та призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок залишити без змін.

Прокурор зазначає, що оскаржуваним вироком суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 361 КК України. Так, на переконання прокурора, серед іншого, суд помилково кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи. Прокурор зазначає, що у мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказано, що обвинувачений за допомогою раніше викраденого телефону потерпілого увійшов до особистого кабінету останнього у АТ «Райффайзен банк», чим здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, незаконно отримав інформацію про власника, номер картки, строк її дії та СVV-код, інформацію про поточний стан рахунку ОСОБА_10 , яка, відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є банківською таємницею, що призвело до витоку інформації. Разом з тим, як наголошує апелянт, несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи - це проникнення до автоматизованої системи і вчинення дій, які змінюють режим її роботи або повністю чи частково припиняють її роботу без дозволу відповідного власника чи або уповноваженої особи.

Однак, в ході судового розгляду докази, які вказують, що ОСОБА_6 вчинив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, не досліджувалися. Такої інформації не надав суду обвинувачений під час допиту. Відповідних відомостей не містить навіть обвинувальний акт. Більш того, в тексті оскаржуваного вироку відсутня навіть вказівка на конкретну автоматизовану систему, в роботу якої, начебто, не санкціоновано втрутився обвинувачений. За таких обставин, на переконання прокурора, суд першої інстанції помилково застосував до обвинуваченого ч. 1 ст. 361 КК України, яка не підлягала застосуванню. Як наслідок, у подальшому, ОСОБА_6 помилково призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, в порядку ч. 1 ст. 70 КК України. Тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Потерпілий та обвинувачений, повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подали.

Зважаючи на позицію прокурора та захисника, те, що в апеляційній скарзі не ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, який також просив вирішити питання по епізоду обвинувачення ОСОБА_6 викрадення майна потерпілого на суму 822,90 грн. з огляду на зміни у законодавстві, захисника, який у повному обсязі підтримав позицію прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною другою цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у тому, що ОСОБА_6 13 квітня 2023 року приблизно о 14.20 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ «Райффайзен банк» та спрямований на витік інформації, діючи з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток АТ «Райффайзен банк», встановлений на раніше викрадений мобільний телефон марки «ZТЕ», який належить ОСОБА_10 , увійшов до особистого кабінету останнього в АТ «Райффайзен банк», чим здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, незаконно отримав інформацію про власника, номер картки, строк її дії та СVV-код, інформацію про поточний стан рахунку ОСОБА_11 , яка, відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є банківською таємницею, що призвело до витоку інформації.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим саме у вчиненні вказаних дій, які кваліфіковані за ч. 1 ст. 361 КК України як несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи.

Диспозиція ч. 1 ст. 361 КК України передбачає відповідальність за несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.

Згідно з Законом України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах»:

- інформаційна (автоматизована) система - організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів;

- інформаційно-комунікаційна система - сукупність інформаційних та електронних комунікаційних систем, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про електронні комунікації»:

- електронна комунікаційна мережа - комплекс технічних засобів електронних комунікацій та споруд, призначених для надання електронних комунікаційних послуг;

- електронна комунікаційна мережа загального користування - електронна комунікаційна мережа, доступ до якої відкритий для всіх кінцевих користувачів послуг.

Об`єктом посягання у ст. 361 КК України є правильна обробка інформації в автоматизованій системі, тобто належне виконання запрограмованих у ній операцій. Метою втручання є порушення алгоритму або комплексу алгоритмів функціонування системи, що призводить до наслідків, передбачених у диспозиції ст. 361 КК. Для визнання факту вчинення кримінального правопорушення, склад якого передбачено у ст. 361 КК, суд має встановити настання хоча б одного із зазначених у законі наслідків: витоку, втрати, підроблення, блокування інформації, спотворення процесу її обробки або порушення встановленого порядку її маршрутизації. Таким чином, втручання в автоматизовану систему передбачає, що певна автоматизована система вже створена і функціонує, тобто виконує певні запрограмовані операції з наявною в ній інформацією, і внаслідок такого втручання порушується порядок виконання операцій (справа N 570/2835/16-к, провадження N 51-1936кмп18).

Як обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі, ні в обвинувальному акті, ні в оскаржуваному вироку не вказано, у чому саме полягають дії обвинуваченого у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованої системи та якої саме, в роботу якої, начебто, не санкціоновано втрутився обвинувачений.

З огляду на викладене, за відсутності як у висунутому обвинуваченні, так і в оскаржуваному вироку обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за ст. 361 КК України, а саме, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, а вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винуватим за ч. 1 ст. 361 КК України підлягає скасуванню з закриттям у цій частині кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності складу вказаного кримінального правопорушення.

Окрім того, колегія суддів враховує, що згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до положень ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 51 КУпАП до внесення змін наведеним Законом передбачалась відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Диспозицією ч. 1 ст. 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

Таким чином, особа, за наявності підстав, за ст. 185 КК України, у взаємозв`язку зі ст. 51 КУпАП, пп.169.1.1 ст. 169 ПК України, у разі, якщо сума крадіжки перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, підлягала кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України.

За змістом вироку ОСОБА_6 засуджений за вчинення в умовах воєнного стану 13 травня 2023 року о 13 год. таємного викрадення телефону вартістю 822,90 грн., належного потерпілому ОСОБА_10 , та у цей же день о 14.20 год. повторного таємного викрадення грошових коштів в сумі 9300 грн., належних потерпілому ОСОБА_10 , тобто, у вчиненні двох різних епізодів крадіжок.

З 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становив 2684 грн., відповідно податкова соціальна пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян, з якого обраховувався розмір вартості викраденого майна, становили 1342 грн.

Таким чином, відповідно до статті 51 КУпАП викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто, у 2023 році - 268, 4 грн. (0,2 х (50% х 2684).

З урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, станом на 13 квітня 2023 року ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення.

Разом з тим, 9 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 20124 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведеного, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа підлягає кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів наголошує, що Закон № 3886-IX не є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Проте, зміни, внесені Законом № 3886-IX від 18 липня 2024 року у ст. 51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України.

З огляду на вимоги Закону № 3886-IX, положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає у 2023 році кримінальна відповідальність, становить 2684 грн.

Зважаючи на те, що вартість телефону, який викрав ОСОБА_6 у потерпілого ОСОБА_10 є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону 3886-IX у взаємозв`язку з нормами Податкового кодексу України з 1 січня 2023 року настає кримінальна відповідальність, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, ст. 3, 5 КК України, вважає, що станом на час апеляційного розгляду - 5 грудня 2024 року - законом усунута караність діяння, вчиненого ОСОБА_6 за даним епізодом, і таке діяння є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП (в редакції Закону 3886-IXвід 18 липня 2024 року).

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим, з урахуванням того, що епізоди таємного викрадення ОСОБА_6 майна потерпілого ОСОБА_10 кваліфіковані за однією частиною однієї статті Кримінального кодексу України, колегія суддів за встановлених під час апеляційного розгляду обставин доходить висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає зміні, а саме з з обвинувачення ОСОБА_6 підлягає виключенню епізод таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 - телефону на суму 822,90 грн.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, з обвинувачення ОСОБА_6 по епізоду таємного викрадення ОСОБА_6 грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 на суму 9300 грн. підлягає виключенню кваліфікуюча ознака - вчинене повторно, і у цій частині вирок відносно ОСОБА_6 підлягає зміні, а дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України слід кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім того, оскільки вирок суду щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 361 КК України підлягає скасуванню та закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, на переконання колегії суддів, вирок суду стосовно обвинуваченого підлягає зміні і в частині призначеного на підставі ст. 70 КК України покарання, а саме, з вироку суду підлягає виключенню рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України

При цьому колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК України призначене обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, та можливість звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і в цій частині вирок суду жодним з учасників судового розгляду на оспорюються.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України - скасувати в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 361 КК України, і в цій частині кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності складу вказаного кримінального правопорушення.

Цей же вирок в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінити:

- виключити з обвинувачення ОСОБА_6 епізод таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 - телефону на суму 822,90 грн.;

- виключити з обвинувачення ОСОБА_6 по епізоду таємного заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 на суму 9300 грн. кваліфікуючу ознаку - повторно;

- виключити з вироку суду рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4