Справа № 569/3788/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління СБ України в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000012 від 10.03.2022 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27.01.2015 № 129-VIII, російську федерацію визнано державою агресором, яка проводить агресію на території України з кінця лютого 2014 року.

Також, факт тимчасової окупації російською федерацією території України та здійснення збройної агресії проти України підтверджено у преамбулі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII. У вказаній преамбулі зазначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24.02.2022 переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України.

Наслідком такої збройної агресії російської федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України.

Планування, фінансування та реалізація російською федерацією військової агресії на території України організовується, спрямовується, здійснюється вищим політичним керівництвом рф, співробітниками федеральної служби безпеки російської федерації (далі - ФСБ рф), збройними силами рф, головним управлінням генерального штабу збройних сил російської федерації, збройними силами російської федерації (далі - ЗС рф), найманцями, а також силовими відомствами російської федерації.

З 24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України та розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого на даний час продовжена шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних нормативно-правових актів.

Для ведення воєнних дій на території України збройними силами Російської Федерації залучаються особи з числа місцевих жителів з метою коригування вогню, наведення цілей, збору інформації щодо дислокації підрозділів Збройних Сил України, проведення інформаційно-диверсійних операцій з метою дестабілізації ситуації в Україні, в тому числі пов`язаних з виправданням збройної агресії російської федерації, створення окупаційних та незаконних альтернативних фейкових органів влади, вчинення інших дій, що сприяють веденню агресивної війни та диверсійно-розвідувальних операцій.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у точно невстановлений досудовим слідством місці та час, але до 08.01.2025, ОСОБА_4 під час приватного спілкування у групі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » соціальної мережі «Telegram» з невстановленою особою із нік-неймом ОСОБА_8 (ймовірно адміністратор телеграм-каналу) домовився про те, що здійснить закладку вибухового пристрою на залізничній колії в Рівненській області за грошову винагороду у розмірі 10 000 доларів США. У подальшому, в невстановлені досудовим слідством час та місці, через можливості поштового зв`язку ОСОБА_4 надіслали складові елементи вибухового пристрою.

Надалі, до виконання зазначеного завдання, у невстановлений досудовим слідством час, але до 08.01.2025, ОСОБА_4 залучив свого знайомого - ОСОБА_7 , якому повідомив про необхідність встановлення вибухового пристрою у визначеному місці на залізниці за грошову винагороду в розмірі 10 000 доларів США, на що ОСОБА_7 надав згоду. Після цього, ОСОБА_4 передав ОСОБА_7 вказані вище елементи вибухового пристрою, які останній зберігав за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання поставленого завдання, 08.01.2025 приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 , спакували у рюкзак наявні у них елементи вибухового пристрою: тротилову шашку, пластид, підривник та мобільний телефон, після чого вирушили до м. Рівне.

Надалі, приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, розуміючи протиправність своїх дій, прибули на місцевість, що знаходиться в м. Рівне поблизу озера Басів Кут, біля якого проходить залізнична колія. На виконання свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення диверсії, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підійшли до місця, де проходить залізнична колія, а саме з географічними координатами НОМЕР_2, та склали між собою наявні елементи вибухового пристрою, після чого, з метою зруйнування або пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, заклали вибуховий пристрій під залізничну колію 227 км пікету 10 дільниці «Здолбунів-Ковель», що знаходиться на перегоні «Здолбунів-Рівне».

Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відійшли на безпечну для себе дистанцію та, на виконання поставленого завдання, ОСОБА_4 надіслав повідомлення особі із нік-неймом ОСОБА_8 в месенджері «Telegram», в якому зазначив номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який було під`єднано до вибухового пристрою.

У подальшому, 08.01.2025 приблизно о 19 год. 28 хв. на залізничній колії 227 км пікету 10 дільниці «Здолбунів-Ковель», що знаходиться на перегоні «Здолбунів-Рівне» відбувся вибух.

Відповідно до листа регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 09.01.2025 № 29/ДРС, залізнична колія 227 км пікету 10 дільниці «Здолбунів - Ковель» перегону «Здолбунів - Рівне» входить до міжнародних транспортних коридорів залізничного трансєвропейського сполучення, відіграє важливу роль регулюванні руху поїздів та має важливе народногосподарське значення, пошкодження та/або зруйнування якої призведе за собою катастрофічні наслідки, пов`язані із загрозою життю людей та завданням значних матеріальних збитків.

Того ж дня ОСОБА_4 затримано, а 09.01.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності: протоколом огляду місця події від 08.01.2025, протоколом затримання ОСОБА_4 від 09.01.2025, листом до регіональної філії Львівська залізниця АТ «Укрзалізниця» від 09.01.2025 № 67/6-143, листом регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 09.01.2025 № 29/ДРС, іншими матеріалами в їх сукупності.

Слідчий у своєму клопотанні просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою, покликаючись на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання вищевказаним ризикам, а тому підозрюваному ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задоволити з викладених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні просили застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, вказавши на необґрунтованість ризиків наведених у клопотанні слідчого. Окрім того вказали, що ОСОБА_4 повністю визнає свою провину, щиро розкаюється у скоєному, та тісно співпрацює з органом досудового розслідування.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Управління Служби безпеки України в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000012 від 10.03.2022 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

За вищевикладених обставин, 09.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу являється наявність ризиків, які передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний при обранні іншого запобіжного заходу може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та інших осіб, причетних до вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке характеризується латентністю його організації та подальшої реалізації, із залученням до вказаної протиправної діяльності інших на даний час невстановлених органом досудового розслідування осіб, у зв`язку з чим необхідний тривалий період часу для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду та притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, які причетні до його вчинення, а перебування підозрюваного на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин.

Зокрема, ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , будучи обізнаним про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, останній, перебуваючи на свободі, зможе вчинити дії, спрямовані на цілеспрямоване переховування від органу досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне ним злочинне діяння.

Ризик незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні диверсії, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, в сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що на даному етапі досудового розслідування не встановлені всі учасники вказаної групи, зокрема особа за завданням якої останній спільно з ОСОБА_7 вчиняли злочинні дії, і тому ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, зможе повідомити вказану особу або осіб про обставини досудового розслідування, які вже стали йому відомі, з метою унеможливлення дотримання вимог ст. 2 КПК України в частині, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Окрім того, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: оскільки основними мотивами ОСОБА_4 під час вчинення злочинної діяльності, яка йому інкримінується, являлись корисливі мотиви, є достатні підстави вважати, що з метою швидкого заробітку грошових коштів останній продовжить здійснювати протиправні дії, в тому числі, спрямовані на шкоду державні безпеці України, що, в свою чергу, може призвести до продовження вчинення ОСОБА_4 даного та/або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями не хворіє, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, під час розгляду клопотання повідомив, що повністю визнає свою вину, щиро розкаюється у скоєному та тісно співпрацює з органому досудового розслідування, з метою повного та об`єктивного досудового розслідування для встановлення істини у справі.

Таким чином, вище наведені докази у їх сукупності, вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними, з огляду на докази, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у вигляді 15 років позбавлення волі та або довічне позбавлення волі, відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, відсутність осіб, як перебувають на його утриманні, а отже стороною обвинувачення доведено існування вказаних ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки не є достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України, людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст. ст. 3, 7 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від злочинів проти життя та здоров`я особи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти заявленим ризикам, та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Однак, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 367, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів, без визначення розміру застави, тобто до 08.03.2025.

Утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя -