КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7631/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 рокузадоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту з метою забезпечення кримінального провадження №0001303 внесеного до ЄРДР від 06.03.2024 за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України, та накладено арешт на мобільний телефон марки «iPhone 15», білого кольору в силіконовому чохлі фіолетового кольору; документацію з приводу реєстрації актів цивільного стану та блокнот коричневого кольору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого і прокурора про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone 15» модель А3090, серії № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з мобільним номером: НОМЕР_3 , та eSim НОМЕР_4 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що вилучений слідчими телефон, був придбаний ОСОБА_6 , в кредит, що підтверджується копіями додатків до апеляційної скарги та має значення для останньої, оскільки на час звернення із цією скаргою зазначений телефон містить усі контактні номери пов`язані з життєдіяльністю, роботою, навчанням неповнолітнього сина, повідомлення вчителів, лікарів, родичів та ін.

Апелянт вказує на те, що клопотання в частині надання дозволу на обшук з метою відшукання та вилучення мобільних телефонів, задоволенню не підлягає, оскільки слідчим у клопотанні не доведено, що їх вилучення обумовлене проведенням експертного дослідження у кримінальному провадженні, або вказані предмети отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Також апелянт зауважує на тому, що слідчий не надав ОСОБА_6 копію протоколу вилучення телефону в ході обшуку, при тому, що навіть зробити знімок цього протоколу після вилучення телефону можливості не було фізично.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 слідчий жодного разу не викликав, підозра їй не вручена, допитів з нею та інших слідчих дій не проводилось навіть за неодноразової ініціативи самої ОСОБА_6 , що свідчить про ряд процесуальних порушень з боку слідчого та порушень Конституції України, щодо приватного життя та обмеження в користуванні та володінні особистим, приватним майном.

Разом з цим, на час звернення із апеляційною скаргою, інформації від слідчого, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, щодо вилучених речей отримано не було та відповідь на вимогу ОСОБА_6 про статус вилученого в ході обшуку майна надано не було.

На думку апелянта, відсутні обґрунтовані підстави зберігання та утримання вказаного у цьому клопотанні майна (телефону), яке є власністю ОСОБА_6 який було вилучено в ході обшуку.

Апелянт також зазначає, що суд обмежив орган досудового розслідування чіткими та конкретизованими діями, щодо відшукання та вилучення телефону, натомість, в порушення вимог ухвали слідчого судді працівниками поліції фактичного вилучалось майно, телефони, що суперечить самій ухвалі і відповідно закону.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Зазначені обставини дають суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у відсутність прокурора, з урахуванням думки представника власника майна, який вважав за можливе проводити судовий розгляд за відсутності прокурора, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405, ст. 422 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001303, внесеному до ЄРДР 06.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України.

01.10.2024 проведено обшук у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2024, під час якого було вилучено мобільний телефон, марки «iPhone 15», білого кольору в силіконовому чохлі фіолетового кольору; документація з приводу реєстрації актів цивільного стану та блокнот коричневого кольору.

02.10.2024 прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні №0001303 від 06.03.2024, з метою їх збереження.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор зазначив, що під час досудового розслідування виникла необхідність у детальному огляді вилученого телефону та документації, оскільки це має важливе значення для встановлення істини у кримінальному провадженні і мобільний телефон та зазначені документи постановою слідчого від 01.10.2024 визнано речовими доказами, у зв`язку з чим є необхідність у його збереженні.

10.10.2024 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту з метою забезпечення кримінального провадження №0001303 внесеного до ЄРДР від 06.03.2024 за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України та накладено арешт на мобільний телефон марки «iPhone 15», білого кольору в силіконовому чохлі фіолетового кольору; документацію з приводу реєстрації актів цивільного стану та блокнот коричневого кольору.

Оскільки ухвалу слідчого судді оскаржено лише в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone 15», білого кольору в силіконовому чохлі фіолетового кольору, тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0001303, внесеному до ЄРДР 06.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України, слідчий суддя виходив з того, що мобільний телефон, який був вилучений під час проведення обшуку у квартирі та визнаний речовим доказом, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме може бути знаряддям вчинення злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зважаючи на обставини розслідуваного злочину, а тому його вилучення було обґрунтованим.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважав доцільним, з метою забезпечення збереження речових доказів накласти арешт на вилучене майно, зокрема на мобільний телефон.

Таким чином, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається із матеріалів клопотання прокурора майно, вилучене 01.10.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема мобільний телефон марки «iPhone 15», білого кольору в силіконовому чохлі фіолетового кольору, може бути знаряддям вчинення злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку із чим постановою старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 01.10.2024 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні /а.с.96-100/.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що клопотання в частині надання дозволу на обшук з метою відшукання та вилучення мобільних телефонів, задоволенню не підлягає, оскільки слідчим у клопотанні не доведено, колегія суддів не бере до уваги, оскільки предметом даного апеляційного розгляду є ухвала про накладення арешту на майно, а не ухвала про надання дозволу на обшук.

Твердження апелянта, щодо ненадання ОСОБА_6 копії протоколу вилучення телефону в ході обшуку, колегія суддів також не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, так як дані обставини можуть бути оскаржені окремо в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, а також можуть бути вивчені під час дослідження доказів безпосередньо під час судового розгляду.

Разом з цим, слід зауважити, що постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовує своє рішення, враховуючи надані стороною обвинувачення доводи та докази, а процесуальні порушення під час вилучення такого майна можуть бути підставою для визнання дій слідчого незаконними, проте не скасовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно.

Щодо зауважень апелянта, що ОСОБА_6 слідчий жодного разу не викликав, підозра їй не вручена, допитів з нею та інших слідчих дій не проводилось навіть за неодноразової ініціативи самої ОСОБА_6 , то колегія суддів вказує, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Також колегія суддів не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи апелянта, що суд обмежив орган досудового розслідування чіткими та конкретизованими діями, щодо відшукання та вилучення телефону, натомість, в порушення вимог ухвали слідчого судді працівниками поліції фактичного вилучалось майно, телефони, що суперечить самій ухвалі і відповідно закону.

Так, згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

А тому, як вбачається із вищевказаних положень КПК України, чинне законодавство не містить заборони на вилучення майна без ухвали слідчого судді.

Відтак, згідно матеріалів клопотання, мобільний телефон був вилучений в ході проведення обшуку 01.10.2024, а з клопотанням про накладення на нього арешту прокурор звернувся 02.10.2024, тобто протягом 48 годин після вилучення майна.

Отже, зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, в частині задоволення клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна та накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone 15», білого кольору в силіконовому чохлі фіолетового кольору, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4