Справа № 161/4131/24 Провадження №11-кп/802/99/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000003 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Луцька Волинської області, громадянин України, непрацюючий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий в порядку ст.89 КК України,

засуджений за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 02 січня 2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна, судових витрат та цивільних позовів.

ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 02 січня 2024 року, близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи у спальній кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту між ним та власником помешкання ОСОБА_11 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин у зв`язку з неповерненням останнім грошової позики, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс чотири удари ножем, який тримав у правій руці, по тілу ОСОБА_11 , а саме: в потиличну ділянку, ліве стегно, ліву гомілку та праву стопу, тим самим заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в потиличній ділянці зліва в нижній її третині з переходом на верхню третину шиї зліва і подряпини від лівого кінця рани в напрямку передньої поверхні шиї, колото-різаної рани у верхній третині лівого стегна по задній поверхні, колото-різаної рани в середній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, що продовжується в раневий канал на всю товщу гомілки і вихідної рани по внутрішній поверхні лівої гомілки в середній її третині, різаної рани по внутрішній поверхні правої стопи в ділянці п`яти, які супроводжувались множинними пошкодженнями м`яких тканин, м`язів і судин, масивною крововтратою та призвели до смерті ОСОБА_11 ..

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого необґрунтованим. Посилається на те, що було встановлено, що перший фізичний контакт в ході конфлікту виходив саме зі сторони ОСОБА_11 .. Вказує на те, що ОСОБА_9 захищав своє життя та здоров`я, не бажав настання смерті ОСОБА_11 , як і не передбачав наслідків заподіяння ножем тілесних ушкоджень. Зазначає, що обвинувачений має на утриманні дружину особу з інвалідністю 2 групи та двох малолітніх дітей, не судимий, не бажав настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 .. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, а саме перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій даної статті.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду в частині кваліфікації його дій необґрунтованим. Вказує на те, що він з ОСОБА_11 були лише вдвох в кімнаті при сварці, і саме ОСОБА_11 натягнув йому капюшон і почав йому наносити удари по тілу і голові, тому він почав бити ножем лише з метою самозахисту, всі удари ножем ним були нанесені хаотично, тобто він не мав будь-якого наміру вбивати людину. Посилається на те, що на його утриманні двоє дітей та дружина, яка є особою з інвалідністю 2-ї групи. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати його дії на ст.118 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримували подані апеляційні скарги, просили скасувати вирок суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій даної статті, представника потерпілих та думку прокурора, які заперечували апеляційні скарги і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із положеннями ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме: умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Зокрема, у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник стверджували, що обвинувачений ОСОБА_12 не мав умислу вбивати потерпілого, а тому дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України.

Апеляційний суд вважає наведені твердження такими, що не заслуговують на увагу з таких мотивів.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції зазначив, що 02 січня 2024 року де в них виник конфлікт, під час якого потерпілий почав завдавати йому удари, і він, з метою захисту, взяв свого ножа, якого завжди носив при собі та якого він перед подіями поклав на стілець, і наніс йому цим ножем тілесні ушкодження;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який в суді першої інстанції повідомив, що 02.01.2024 він разом з ОСОБА_14 піднімалися по сходах, де зустріли ОСОБА_9 , який сказав ОСОБА_15 іти додому, оскільки його батько в крові та може померти. Коли вони піднялися до квартири, то побачили, що батько ОСОБА_15 був у ванній кімнаті весь в крові, а його сестра ОСОБА_16 знаходилась в іншій кімнаті. Після чого він викликав швидку медичну допомогу;

- показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_17 , яка під час судового розгляду показала, що 2.01.2024 вона гуляла на вулиці та зламала руку, тому раніше повернулася додому, де знаходився її батько і вона повідомила йому про травму, на що той сказав лягти спати і їй стане краще, що вона і зробила. В подальшому вона прокинулася та побачила, що ОСОБА_9 наносив ушкодження її батькові, в тому числі удар ножем в область голови та шиї, після того, як припинилась шарпанина було дуже багато крові, тому батько пішов у ванну кімнату, де він сперся головою об ванну і біля нього знаходився обвинувачений, який сказав, що якщо завтра не буде грошей, то татові буде кінець. Після цього наніс декілька ударів батькові, а потім ОСОБА_9 сказав їй, що все буде добре і пішов, а вона зайшла в ванну, де побачила дуже багато крові і запитала в тата чи все добре, на що він сказав викликати швидку медичну допомогу і в цей момент до квартири зайшов брат ОСОБА_18 з товаришем та викликали швидку.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, які були досліджені місцевим судом:

- протоколом огляду місця події від 03.01.2024 з доданими до нього фото таблицями та відеозаписом, відповідно до яких у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , на підлозі виявлено труп ОСОБА_11 , також було виявлено та вилучено змиви, речі зі слідами крові (т.1 а.к.п.131-164);

- довідкою про причину смерті від 04.01.2024, згідно з якої вбачається , причиною смерті ОСОБА_11 , 1981 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є масивна крововтрата, множинні різані та колото-різані рани тіла (т.1 а.к.п.181);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2024 з доданим до нього відеозаписом цієї слідчої дії, у якому зафіксовано відтворення ОСОБА_9 обстановки та обставин події, яка відбулась 02 січня 2024 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а саме спосіб та механізм нанесення ним ударів ножем ОСОБА_11 (т.1 а.к.п.193-197);

- висновком експерта від 04.01.2024 №13, згідно із яким, було виявлено тілесні ушкодження: дрібна рана в ділянці 3-го пальця правої кисті, дрібне садно-подряпина в ділянці 2-го пальця правої кисті. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії гострого предмету з колюче-ріжучими властивостями, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.2 а.к.п.31);

- висновком експерта від 07.02.2024 №11, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_11 , є множинні різані та колото-різані рани тіла, що супроводжувались множинними пошкодженнями м?яких тканин, м?язів та судин та масивною крововтратою, що і є безпосередньою причиною смерті (т.2 а.к.п.34-40);

- висновком експерта від 26.02.2024 №32-МК, з якого вбачається, що на штанах ОСОБА_11 виявлено два колото-різаних пошкодження, на задній поверхні лівої штанини зверху та на передній поверхні лівої штанини знизу біля зовнішнього шва, а також різане пошкодження на правій шкарпетці в ділянці п?яти. Колото-різані ушкодження на джинсових штанах утворилися від дії плаского колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком, причому максимальна ширина клинка в межах його поринання не менше 2,2 см, обушок з добре вираженими ребрами в межах 2,0 мм, лезо досить гостре, про що свідчить не повністю пересічена кінцева нитка в пошкодженнях. Пошкодження на правій шкарпетці утворилося від дії предмета в якого наявні ріжучі властивості, не виключається леза клинка ножа. Дані характеристики наявні в ножа наданого на експертизу, що свідчить про те, що тілесні ушкодження потерпілому, а також пошкодження на його одязі були спричинені даним ножем. Пошкодження на одязі і тілі трупа ОСОБА_11 не відповідають по кількості, що пояснюється відсутністю одягу в потиличній ділянці, а також відсутністю вихідного отвору на внутрішній поверхні лівої штанини. Також колото-різане пошкодження в середній третині лівої гомілки зовні, не відповідає по висоті пошкодженню на штанині, що свідчить про те, що одяг був зміщений по висоті. А також, підтверджує, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_11 , могли бути заподіяні в такий спосіб, як це відтворено ОСОБА_9 , при проведенні слідчого експерименту за його участі (т.2 а.к.п.138-145);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати недопустимими докази, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст.94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Щодо доводів сторони захисту про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 на ст.118 КК України, апеляційний суд зазначає таке.

На відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. При цьому стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст.118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст.115 КК України.

Приписами ст.36 КК України визначено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Критеріями визначення правомірності необхідної оборони є: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Слід відмітити, якщо у поведінці особи визначальним було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), то такі дії особи за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах (постанова Верховного суду від 16.12.2020 у справі №739/1883/19).

З фактичних обставин та матеріалів провадження вбачається, що між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_11 виник конфлікт, при цьому відповідно до показань обвинуваченого, в ході якого останній схопив обвинуваченого за капюшон куртки, в яку той був одягнутий, та наносив йому удари.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 04.01.2024, у обвинуваченого ОСОБА_9 виявлено лише ушкодження в ділянці 3-го та 2-го пальців правої кисті, які утворились внаслідок нанесення ним ударів по тілу ОСОБА_11 , а наявності тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 , характерних для отримання ним під час боротьби з іншою особою, висновком судово-медичної експертизи не встановлено.

Даний факт свідчить про відсутність реального суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 , яке б обумовило з боку ОСОБА_9 необхідність в захисті та в заподіянні шкоди із застосуванням ножа, для негайного відвернення чи припинення суспільно небезпечного посягання на нього.

Більше того, зазначені показання обвинуваченого, в частині опису механізму нанесення ударів ножем, узгоджуються із протоколом проведення слідчого експерименту, оглядом трупа ОСОБА_11 та висновком експерта, доводять, що ОСОБА_9 при нанесенні ушкоджень ножем міг допустити, що його дії можуть спричинити смерть потерпілому.

Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, їх кількість, локалізація та механізм їх заподіяння, на погляд апеляційного суду, свідчать про те, що удари ОСОБА_9 ножем по тілу потерпілого в ході конфлікту з останнім, були спрямовані не на припинення нападу чи захисту від дій потерпілого, а були спрямовані на спричинення шкоди життю та здоров`ю потерпілого, а саме на заподіяння смерті ОСОБА_11 ..

Крім того, як убачається із висновку судово-психіатричного експерта №38 від 25.01.2024 ОСОБА_9 під впливом фізіологічного афекту чи іншого (природнього) емоційного стану, котрий міг бути психологічною підставою для сильного душевного хвилювання, не знаходився.

Вказаний висновок експерта спростовує доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 через сильне душевне хвилювання, яке було викликане суспільно небезпечним посяганням, не міг оцінити відповідність заподіяної ним шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

Таким чином, є суперечливими та не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що у нього не було умислу на умисне вбивство, оскільки він лише захищався від агресивних дій ОСОБА_11 , такі показання обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення чи спроба пом`якшити покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що докази винуватості ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.115 КК України перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.1 ст.115 КК України, а саме: в умисному вбивстві, тобто протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги ст.ст.50, 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та також обставину, яка обтяжує його покарання вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У сукупності наведених обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, оскільки призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: