Справа № 646/2275/23
№ провадження 1-кп/646/110/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000878 від 31.03.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уразово Валуйського району Бєлгородської області РФ, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

сторони захисту - захисника ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

30.03.2023 близько 15:00, більш точний час в ході досудового розслідування так і в ході судового засідання не встановлено, обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись в тамбурі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , біля квартири АДРЕСА_3 за місцем свого мешкання, під час конфлікту, з ОСОБА_13 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з особистих мотивів, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення смерті іншій особі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого злочинного діяння та бажаючи заподіяння смерті ОСОБА_13 , передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого, схопивши кухонний ніж з кімнати кухні, вибіг до ОСОБА_13 до тамбуру, де завдав ножом один удар в область лівого підребер`я потерпілого ОСОБА_13 , внаслідок чого, згідно висновку експерта № 12-14-63-4/23 від 19.04.2023 спричинив тілесні ушкодження: тулубу - одне проникаюче колото-різане поранення живота в область лівого підребер`я, з ушкодженням чепця, які утворилися від кратної ударної дії тупого предмета, що володіє колюче-ріжучою властивістю, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як у конфлікт втрутився знайомий ОСОБА_13 - ОСОБА_15 та зупинив насильницькі дії ОСОБА_9 . Після вчинення даного правопорушення ОСОБА_9 залишив місце події.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме незакінчений замах на вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, які зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, незакінчений замах на вбивство, тобто замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що визнає вину у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 і не мав наміру спричиняти смерть останньому, пояснив, що 30.03.2023 близько 15:00 год. перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_4 . До нього прийшов знайомий ОСОБА_13 , щоб повернути DVD-диск, які брав у нього раніше. ОСОБА_13 прийшов разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_13 вів себе агресивно, ОСОБА_15 робив йому зауваження. ОСОБА_9 попросив ОСОБА_13 прийти до нього завтра зранку, але той наполягав, щоб він віддав йому диски сьогодні. ОСОБА_9 пояснив ОСОБА_13 , що його співмешканка ОСОБА_16 хворіє з температурою та попросив його піти, але ОСОБА_13 знову наполягав на своєму, спробував зайти у кімнату, але його зупинив ОСОБА_15 . Обвинувачений пояснив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_15 були у тамбурі біля входу в квартиру за крок від дверей понад стінкою. ОСОБА_9 повернувся до квартири та взяв зі столу на кухні ніж, щоб злякати ОСОБА_13 . Обвинувачений вийшов до ОСОБА_13 , взяв його за куртку та намагався його налякати ножем 3-4 рази, коли ОСОБА_17 доторкнувся ножем до ОСОБА_13 , побачивши реакцію потерпілого, злякався та кинув ніж. Слідів крові ОСОБА_9 на ножі не побачив, не зрозумів чи був удар ножем проникаючим. ОСОБА_13 все одно не заспокоївся, тому обвинувачений вивів ОСОБА_13 з ОСОБА_15 з під`їзду та пішов додому. Приблизно через 40 хвилин ОСОБА_13 знову стукав до ОСОБА_9 у двері, вийшовши, обвинувачений побачив, що ОСОБА_13 сидів на сходах під`їзду та запропонував йому випити, але ОСОБА_9 зачинив двері. Біля 19:00 год. до ОСОБА_9 приїхала поліція, співмешканка ОСОБА_16 прокинулася та побачила вже ОСОБА_9 у кайданках. ОСОБА_9 визнав, що була можливість уникнути конфлікту, але швидку допомогу не викликав, оскільки був у шокованому стані, на ножі сліди крові він не бачив. Під час звернення з останнім словом обвинувачений зазначив, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було, у скоєному щиро кається. Просив перекваліфікувати його діяння з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ст.121 КК України.

Захисник обвинуваченого просив суд також перекваліфікувати дії обвинуваченого, обґрунтовуючи це тим, що умислу на вбивство у його підзахисного не було, тому просив перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити мінімальну міру покарання.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України, його винуватість підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: показаннями потерпілого та свідків, які були допитані під час судового розгляду, сукупністю досліджених письмових доказів, а також висновками експертів за результатами проведення судових експертиз.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 , будучи приведеним судом до присяги, зазначив, що приходився ОСОБА_9 сусідом по гуртожитку, 30 березня 2023 року ОСОБА_13 прийшов до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_5 разом зі своїм товаришем ОСОБА_15 віддати DVD-диски і забрати свої DVD-диски. Потерпілий ОСОБА_13 постукав у двері, йому відчинив ОСОБА_9 , який перебував у агресивному настрої. ОСОБА_9 сказав ОСОБА_13 , що йому не дають побути наодинці зі своєю дівчиною ОСОБА_16 . ОСОБА_13 віддав ОСОБА_9 диски і чекав на останнього в тамбурі. ОСОБА_9 пішов у кімнату, сховавши під куртку кухонний ніж, вийшов до ОСОБА_13 з ним та вдарив ножом ОСОБА_13 у живіт у ділянку підребер`я. Після цих ударів ОСОБА_13 впав, втративши свідомість. ОСОБА_15 після події довів ОСОБА_13 додому. Як повідомили ОСОБА_13 «швидку» викликала мати його дружини, останній втратив свідомість і отямився у лікарні у м. Чугуїв. При призначенні міри покарання ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_13 поклався на розсуд суду, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , будучи приведеним судом до присяги, зазначив, що 30.03.2023, у день його народження, він прийшов до ОСОБА_13 , побув у нього пару годин. ОСОБА_13 запропонував сходити з ним за компанію до ОСОБА_9 поміняти DVD-диски. ОСОБА_15 залишився чекати на ОСОБА_13 на сходах сходової клітки. Прийшовши до ОСОБА_9 , останній повідомив, що немає часу з ним спілкуватися, його співмешканка хворіє, тому ОСОБА_9 забрав диски у ОСОБА_13 ОСОБА_13 наполегливо просив у ОСОБА_9 віддати йому щось замість наданих ним дисків, але ОСОБА_9 наполегливо сказав ОСОБА_13 , щоб він прийшов завтра. Незважаючи на це, ОСОБА_13 продовжував вимагати від ОСОБА_9 віддати йому інші диски. ОСОБА_9 розлютився, відійшов до своєї квартири і вибіг з неї з ножем. ОСОБА_15 стояв збоку, відвернувся та не бачив подій, оскільки ОСОБА_9 був спиною до нього, потім побачив рукоятку ножа, ОСОБА_9 притиснув ОСОБА_13 рукою до стінки та почав наносити швидко йому декілька ударів в ділянку тулубу, саме який з них удар відбувся ножем, ОСОБА_15 не бачив. Побачивши ніж, ОСОБА_15 підбіг та намагався розмірити ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , схопивши ОСОБА_9 за рукав тієї руки, в якій був ніж, припинивши дії на кілька хвилин. ОСОБА_13 впав від ударів, але ОСОБА_9 продовжував йому наносити удари ногою у ділянку голови. Тоді він схопив ОСОБА_9 за ногу, щоб припинити його дії, і тільки після того ОСОБА_9 зайшов додому та зачинив двері. Кількість ударів, ОСОБА_15 не може сказати, оскільки події розгорталися дуже швидко. ОСОБА_13 не спричиняв ударів ОСОБА_9 , а тільки захищався. ОСОБА_9 був агресивним. ОСОБА_15 підвів з підлоги ОСОБА_13 , кров була, та витягнув на вулицю, та запропонував йому провести його додому. ОСОБА_13 пожалівся ОСОБА_15 , що ОСОБА_9 вдарив його ножом. Врешті решт ОСОБА_15 провів ОСОБА_13 до нього додому .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , будучи приведеною судом до присяги, зазначила, що була співмешканкою ОСОБА_9 протягом 6 років. Пояснила, що про факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 вона дізналася після звернення потерпілого до органів поліції, оскільки 30.03.2023 та декілька днів до цього погано себе почувала та лежала з температурою. Пояснила, що в той день хтось сильно стукав у двері, ОСОБА_9 потім сказав, що він віддавав диски. Сам конфлікт ОСОБА_13 та ОСОБА_9 свідок не бачила. Ніж, яким спричинялися тілесні ушкодження ОСОБА_13 свідок ОСОБА_16 побачила тільки тоді, коли прийшли працівники поліції, ОСОБА_9 казав працівникам поліції, що брав з кухні ніж.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , будучи приведеною судом до присяги, зазначила, що ОСОБА_13 є співмешканцем її доньки, 30.03.2023 ОСОБА_13 був вдома, а потім під вечір пішов до свого знайомого у гуртожиток у смт. Куп`янськ-Вузловий міняти DVD-диски, через півтори-дві години ОСОБА_13 повернувся додому з пораненнями, схожими на ножові, під його животом стікала кров. ОСОБА_18 викликала швидку допомогу, ОСОБА_13 сказав, що його знайомий, якому він віддавав диски, наніс йому поранення.

На підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України свідчать також інші докази, надані стороною обвинувачення та дослідженні судом під час судового розгляду справи в порядку ст. 94 КПК України.

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 30.03.2023 та ілюстративного матеріалу до нього проведено з 20:00 год. по 20:30 год. огляд квартири АДРЕСА_6 , де виявлено на столі у кухні та вилучено кухонний чорний ніж зі слідом РБК, змив РБК з третьої сходинки в третьому під`їзді на першому поверсі, змив РБК з четвертої сходинки на першому поверсі третього під`їзду (т.2, а.с.137-145).

Згідно з даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.05.2023 та доданим до нього ілюстративним матеріалом був проведений слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_13 , який показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (т.3, а.с.29-31).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14-85-Ч/23 від 15.05.2023 характер та локалізація одного колото-різаного ушкодження у ОСОБА_13 взагалі не виключає можливість їх виникнення за механізмом та умовами, на що вказує потерпілий ОСОБА_13 в ході слідчих дій (т.2, а.с.68).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 30.03.2023 та ілюстративного матеріалу до нього проведено з 19:10 год. по 19:40 год. огляд квартири АДРЕСА_7 , де виявлено та вилучено футболку блакитного кольору зі слідами РБК та прорізом (т.2, а.с.128-134).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №14-905-Дм/23 від 15.05.2023 на футболці ОСОБА_13 знайдена кров людини групи В з ізогемаглютиніном, властивій йому самому, оскільки згідно з даними отриманими з ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого за №1832 від 30.03.2023, виданої КНП «Чугуївської ЦРК ім. М.І. Кононенка» група крові його В (ІІІ) (т.2, а.с.70-71).

Згідно з відповіддю на запит слідчого КНП «Чугуївська ЦЛ ім. М.І. Кононенка» повідомляє, що ОСОБА_13 був доставлений до відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги бригадою швидкої медичної допомоги 30.03.2023 о 22 год. 06 хв. Після огляду чергових лікарів-терапевта, хірурга та рентгенологічного дослідження був встановлений діагноз: відкрита рана черевної стінки. Проникаюче колото-різане поранення лівого підребер`я. Гемоперитонеум. Алкогольне сп`яніння (т.2, а.с.147, 241).

Постановою про визнання і приєднання до справи речових доказів від 31.03.2023 вилучені під час огляду від 30.03.2023 футболку блакитного кольору з нашаруванням РБК в розрізом, РБК, яку вилучено на два марлевих тампона та кухонний ніж з чорною ручкою визнані речовими доказами у кримінальному провадження (т.2, а.с.159).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.03.2023 ОСОБА_9 був фактично затриманий у порядку ст. 208 КПК України 31.03.2023 о 18:00 год. (т.2, а.с.162-165).

Згідно з постановами прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області від 31.03.2023 у ОСОБА_9 постановлено відібрати експериментальні зразки букальних епітеліїв, зразки нігтьових пластин та змивів з рук, у ОСОБА_13 зразки букальних епітеліїв для проведення експертного дослідження (т.2, а.с. 184-191; т.3, а.с.23-24).

Процес отримання зразків для експертизи від ОСОБА_13 оформлений протоколом слідчого від 12.04.2023 (т.3, а.с.26).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/121-23/8207-БД від 15.05.2023 за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи з доданим пакетом, опечатаною пластиковою індикаторною пломбою з об`єктами дослідження встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_13 та зразка букального епітелію ОСОБА_9 . На наданому на дослідження ножі з металу сірого кольору, з руків «ям з полімерного матеріалу чорного кольору, розміри виробу: загальна довжина-335мм, розміри руків`я 139х23х17мм, довжина клинка-196мм, ширина клинка біля руків`я 43мм, ширина клинка біля вістря 2мм, а саме на клинку ножа виявлено кров людини та клітини з ядрами, на руків`ї ножа виявлено клітини з ядрами, кров людини не виявлено. На наданих на дослідження змивах виявлено кров людини. Генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові, виявлених на клинку ножа, збігаються між собою та з генетичними ознаками ножа збігаються між собою та з генетичними ознаками зразку букального епітелію потерпілого ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками зразку букального епітелію ОСОБА_9 (т.2, а.с. 197-219).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1832 від 11.04.2023 (т.2, а.с.239) та копії медичної карти стаціонарного хворого №1832 з КНП «Чугуївської ЦРК ім. М.І. Кононенка» ОСОБА_13 госпіталізований з діагнозом проникаючим колото-різаного поранення лівого підребер`я. Гемоперитонеум. Постгеморагічна анемія (т.3, а.с.1-20).

Відповідно до висновку експерта за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_13 №12-14-63-Ч/23 від 19.04.2023 встановлено, що під час подій, котрі мали місце 30.03.2023, у ОСОБА_13 встановлено такі пошкодження: тулубу: одне проникаюче колото-різане поранення живота в області лівого підребер`я з ушкодження чепця. Ушкодження утворилися від кратної ударної дії предмета володіючого колюче-ріжучою властивістю, можливо в умовах, вказаних в матеріалах справи. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане пошкодження кваліфікується за критерієм тривалості розладу здоров`я як тяжкі тілесні ушкодження (т.3, а.с.21-22).

Крім вищевказаних письмових доказів, в судовому засіданні було досліджено висновок експерта судово-медичної експертизи речових доказів №15-12/№253-С/2023 від 05.05.2023 з доданим до нього зразками досліджень у паперовому конверті, проведеної з тампонів-змивів з обох рук ОСОБА_9 (т.2, а.с.223-228) та висновок експерта судово-медичної експертизи речових доказів №15-12/№252-С/2023 від 05.05.2023 з доданим до нього зразками досліджень у паперовому конверті, проведеної з піднігтьового вмісту з обох рук ОСОБА_9 (т.2, а.с.232-235), однак дані докази не містять даних про доведення чи спростування вини обвинуваченого.

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами не подано.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, такі матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: рапорт про реєстрації події в журналі ЄО за №2612 від 17.04.2023, рапорт від 16.04.2023 о/у ВКП Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 , супровідний лист про направлення висновку експерта №14-905-Дм/23 від 15.05.2023, постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 22.05.2023, повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри від 22.05.2023, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, протокол роз`яснення права на захист, супровідний лист про направлення ухвали слідчого судді від 24.05.2023, ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.05.2023 у справі №646/2057/23, № провадження 1-кс/646/688/2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , доручення щодо повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.05.2023, запит про надання доступу до матеріалів, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 24.05.2023 стороні захисту та потерпілим, повідомлення про завершення досудового розслідування від 24.05.2023, розписками про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України, протоколи про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 24.05.2023, 25.05.2023, постанову про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 31.03.2023, повідомлення про початок досудового розслідування від 31.03.2023, постанову про визначення групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні від 31.03.2023, рапорт про реєстрацію події в журналі ЄО за №2201 від 30.03.2023, заяви ОСОБА_16 від 30.03.2023, заяву ОСОБА_13 , клопотання про арешт тимчасово вилученого майна від 31.03.2023, повідомлення про підозру від 31.03.2023, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 01.04.2023, ухвалу (вступну та резолютивну частину) та повний текст ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2023 у справі №183/3983/23 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , постанову про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи від 12.04.2023, супровідний лист про направлення висновку експерта №СЕ-19/121-23/8207-БД від 15.05.2023 за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи, постанову про призначення судово-імунологічної експертизи від 12.04.2023, постанову про призначення судово-цитологічної експертизи від 12.04.2023, супровідний лист про направлення судово-медичної експертизи речових доказів №15-12/№253-С/2023 від 05.05.2023, постанову про призначення судово-цитологічної експертизи від 12.04.2023, ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі №183/3983/23, № провадження 1-кс/183/1412/23 про арешт майна, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 17.04.2023, супровідний лист вих.№ 01-16/849 від 20.04.2023, клопотання про поновлення строку на подання клопотання про арешт майна, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 15.05.2023, клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 17.05.2023, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та їх вчинення належними процесуальними особами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК України.

Так, під час судового розгляду сторона обвинувачення наполягала, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України - як незакінчений замах на вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, яке не було доведено до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки він не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Сторона захисту, в свою чергу, заперечувала проти вищезазначеного твердження прокурора та наполягала на тому, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України - як умисне тяжке тілесне ушкодження.

Перевіряючи вірність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України та п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованим на вчинення злочину, діяння, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2020 року в справі №164/1826/17 (провадження №51-6292км19).

Верховний Суд роз`яснив, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Суд не погоджується із твердженням захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів, які б вказували на наявність у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлював правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Також слід враховувати, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів особа обирає відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

При цьому, якщо винна особа не вчинила усіх дій, які вважала за необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від її волі, то діяння належить кваліфікувати відповідно до частини третьої статті 15 КК, як незакінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Питання про умисел суд вирішує, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховує спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранення, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Надаючи оцінку показам потерпілого та обвинуваченого у сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з особистих мотивів, які виникли у нього, під час конфлікту з потерпілим, оскільки такий стан підвищує емоційність сприйняття та імпульсивність реагування, знижує самоконтроль, поглиблює наявні в особистості риси збудливо-нестійкого кола, що сприяє проявам агресії.

Також, суд враховує спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення, причини припинення злочинних дій.

Обвинувачений для нанесення ударів обрав знаряддям вчинення злочину -ніж, тобто знаряддя, з властивостями гостро-ріжучого предмету відповідно до висновку експерта за результатами судово-медичної експертизи №12-14-63-Ч/23 від 19.04.2023, і під час подій, котрі мали місце 30.03.2023, у ОСОБА_13 ушкодження утворилися від ударної дії, можливо в умовах, вказаних в матеріалах справи, а тому вочевидь була велика ймовірність того, що при його застосуванні, при нанесенні удару у життєва важливий орган, може настати смерть потерпілого.

Тобто, про умисел ОСОБА_9 саме на вбивство потерпілого свідчить і локалізація нанесення тілесного ушкодження, тобто заподіяння поранення ножем, за яким він побіг під час конфлікту до кухні і повернувшись до тамбуру, де стояв потерпілий, спричинив останньому удар в життєва важливий орган, тобто завдав тілесне ушкодження в ділянку живота в область лівого підребер`я з ушкодженням чепця.

Щодо причини зупинення злочинних дій, то свідок ОСОБА_15 з метою не доведення обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину) втрутився в конфлікт та зупинив насильницькі дії ОСОБА_9 , схватив за руку, в якій був ніж, а потім за ногу, щоб не наносились удари по голові потерпілого, тобто до кінця своїми активними діями відвернув загрозу для життя потерпілого.

Оцінивши викладені у вироку докази - з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, показань потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_9 щодо фактичних обставин події злочину, умисності дій обвинуваченого, способу, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення, спрямованість удару, поведінку винного і потерпілого, яка передувала злочину, поведінку після злочину, причини припинення злочинних дій, не вжиття заходів для надання допомоги постраждалому, які в сукупності мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_9 і характеризують його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, суд дійшов висновку, що факт спричинення саме удару ножем проникаюче колото-різане поранення живота в область лівого підребер`я( висновок судово-медичної експертизи № 12-14-63-Ч/23 від 19.04.2023), у життєва важливий орган, під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з особистих мотивів, є достовірно встановленим дослідженими в судовому засіданні доказами, в сукупності свідчить про те, що обвинувачений у цьому випадку діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Встановлені судом обставини підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , яким суд не вбачає підстав не довіряти, їх покази доповнюють один одного та які частково підтверджуються показами обвинуваченого ОСОБА_9 та не спростовуються ним в частині встановленого судом умислу, а також письмовими доказами.

Крім того, для з`ясування істини по справі, суд звертає увагу на характер заподіяного тілесного ушкодження ОСОБА_13 , пояснення обвинуваченого, щодо обставин його виникнення, а також подальшу поведінку обвинуваченого, яка може свідчити про його особисте ставлення до того, що сталося з потерпілим.

Проте версія сторони обвинувачення та версія захисту щодо обставин події та характеру завдання тілесних ушкоджень відрізняється. Так, сторона обвинувачення наполягала, що ОСОБА_20 , знаходячись в тамбурі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , біля квартири АДРЕСА_3 за місцем свого мешкання, під час конфлікту, з ОСОБА_13 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з особистих мотивів, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення смерті іншій особі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого злочинного діяння та бажаючи заподіяння смерті ОСОБА_13 , передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого, схопивши кухонний ніж з кімнати кухні, вибіг до ОСОБА_13 до тамбуру, де завдав ножем один удар в область лівого підребер`я потерпілого ОСОБА_13 , внаслідок чого, спричинив тілесні ушкодження: тулубу - одне проникаюче колото-різане поранення живота в область лівого підребер`я, з ушкодженням чепця, які утворилися від кратної ударної дії тупого предмета, що володіє колюче-ріжучою властивістю, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як у конфлікт втрутився знайомий ОСОБА_13 - ОСОБА_15 та зупинив насильницькі дії ОСОБА_9 , щодо потерпілого, а тому ОСОБА_9 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі. Тоді як ОСОБА_9 в судовому засіданні стверджує, що він хотів налякати потерпілого ОСОБА_13 і завдав останньому випадково тілесне ушкодження кухонним ножем, побачивши реакцію потерпілого, злякався та кинув ніж, вивів потерпілого з під`їзду та пішов до своєї кімнати. Будь-яких дій на сходовому майданчику відносно потерпілого після ножевого поранення не вчиняв та свідок ОСОБА_15 його дії не зупиняв.

Проте, доводи ОСОБА_9 спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 12-14-63-Ч/23 від 19.04.2023, проведеної по даному кримінальному провадженню, про характер, механізм та локалізацію заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, де вказано, що саме від ударної дії предмета, володіючого колюче-ріжучою властивістю-кухонним ножем, і це не спростовується обвинуваченим, було заподіяно тілесне ушкодження потерпілому у життєва важливий орган і при обставинахта умовах, вказаних в матеріалах справи. Також як пояснив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , в ході конфлікту с ОСОБА_13 він з тамбуру повернувся до кухні за ножом, який лежав на столі і взявши його вибіг до потерпілого. Завданий ним удар ножом за ступенем тяжкості проникаюче колото-різане пошкодження кваліфікується за критерієм тривалості розладу здоров`я як тяжке тілесне ушкодження. Щодо характеру та механізму спричинення тілесного ушкодження спростовуються доводи обвинуваченого також даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.05.2023 за участю потерпілого ОСОБА_13 , який показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень кухонним ножем ОСОБА_9 , вказуючи на те, що йому було заподіяно саме удар ножом, і відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14-85-Ч/23 від 15.05.2023 характер та локалізація одного колото-різаного ушкодження взагалі не виключає можливість їх виникнення за механізмом та умовами, на що вказує потерпілий ОСОБА_13 в ході слідчих дій. І до дій, безпосередньо спрямованих на позбавлення життя, суд відносить, завдання удару ножом в життєва важливий орган.

Крім того, обставини події та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і поведінка обвинуваченого до, під час та після події також підтверджуються показаннями, даними в ході судового розгляду, свідком ОСОБА_15 , які викладені у вироку суду та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження. В судовому засіданні ОСОБА_15 дійсно підтвердив, що бачив ніж в руках, коли обвинувачений повернувся з квартири та нанесення ОСОБА_17 ударів в ділянку тулуба потерпілого, притиснувши останнього до стіни, і дії ОСОБА_9 були припинені тільки після втручання свідка в конфлікт.ОСОБА_13 не спричиняв ударів ОСОБА_9 , який був агресивним, а захищався від його дій. Саме ОСОБА_15 підвів з підлоги ОСОБА_13 , у якого була кров, та витягнув на вулицю, запропонувавши провести його додому. При цьому, ОСОБА_13 жалівся ОСОБА_15 , що ОСОБА_9 вдарив його ножом.

Крім того, доводи обвинуваченого щодо того, що він не бачив у потерпілого крові і тому не викликав медичну допомогу, також спростовується даними з огляду місця події від 30.03.2023, проведеного з 20:00 год. по 20:30 год. квартири АДРЕСА_6 , під час якого було виявлено і вилучено кухонний ніж зі слідом РБК на кухні з столу в квартирі, де проживав обвинувачений та змив РБК з третьої сходинки та з четвертої сходинки на першому поверсі третього під`їзду. Тобто, вказані факти спростовують покази обвинуваченого щодо вказаних ним обставин події.

Більше того, подальша поведінка обвинуваченого (який не надав медичної допомоги і не викликав швидку, не поцікавився станом потерпілого), при цьому обвинувачений не міг не розуміти серйозність завданого поранення, побачивши реакцію потерпілого, і його злочинні дії припинені були після втручання свідка ОСОБА_15 , свідчить про те, що ОСОБА_9 усвідомлював свою вину. Особа, яка була б упевнена в своїй правоті та невинуватості, в першу чергу викликала швидку допомогу людині, яка зазнала поранення, навіть, якщо б у неї були певні вагання щодо того, як ця подія виглядає зі сторони.

Суд також відноситься критично до твердження обвинуваченого в частині, що він хотів налякати у такий спосіб потерпілого, оскільки судом не було встановлено, що характер небезпеки для обвинуваченого був на той момент, або досяг критичної межи та викликав в нього невідкладну необхідність в заподіянні шкоди потерпілому для негайного відвернення саме ним в такий спосіб, або припинення будь-якого суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого. Окрім того, як пояснив свідок ОСОБА_15 , що ОСОБА_9 застосував силу до ОСОБА_13 притиснувши його рукою до стіни та наносив останньому удари в ділянку тулубу.

Отже, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого, враховуючи локалізацію тілесного ушкодження у постраждалого, механізм та спосіб його спричинення, спрямованість удару колючоріжучим предметом, його поведінку до і після вчинення злочину, суд дійшов висновку, що ОСОБА_21 діяв з прямим умислом і таким чином, на переконання суду, пояснення обвинуваченого не породжують «розумний сумнів», достатній для визнання його невинуватим чи спростовування пред`явленого йому обвинувачення, а навпаки досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності доводять «поза розумним сумнівом» наявність у обвинуваченого умислу, на незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Позиція обвинуваченого та захисту про те, що обвинувачений не бажав настання смерті, і, як наслідок, не мав умислу на вбивство, не спростовує висновків суду про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з прямим умислом за обставин, що вказані в обвинувальному акті, оскільки повністю доведена матеріалами кримінального провадження і доказами, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні, які свідчать про умисний характер дій обвинуваченого, і який повинен відповідати за фактично вчинені ним дії, і з вищенаведених міркувань суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 121 КК України, а посилання на це, розцінює, як обрану обвинуваченим та його адвокатом позицію захисту від пред`явленого обвинувального акту.

Враховуючи викладене вище, і проаналізувавши викладені у даному кримінальному провадженні докази, подані стороною обвинувачення, та оцінивши їх у сукупності, суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто незакінчений замах на вбивство, тобто незакінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його покарання.

ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, в силу ст. 66 КК України, та обтяжують покарання, в силу ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено наступне.

ОСОБА_9 з середньою освітою, не одружений, третіх осіб на утриманні не має, на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, інформація про проходження ним військової служби у ЗСУ відсутня, відповідно до довідки характеристики до адміністративної відповідальністю у 2019-2020 роках не притягався, на обліках у органах поліції та органах пробації не перебуває, за медичною допомогою у КНП «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, на обліку у цих лікарів не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення та наслідки, характер діянь, форму й ступінь вини, також мотивацію вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого. При цьому, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження ним нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання, суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_9 , суд враховує тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення проти життя людини, яка посягнула на найвищу в Україні соціальну цінність, гарантовану ст. ст. 3, 27 Конституції України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а також те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, позицію потерпілого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, суд, з метою досягнення виправлення ОСОБА_9 , вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі і його відбуттям в умовах ізоляції від суспільства. На думку суду, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд при призначенні покарання враховує положення ч. 3 ст. 68 КК України, відповідно до якої за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК України.

Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1,75 КК України в даному випадку відсутні.

Термін відбуття покарання слід обчислювати з моменту затримання, тобто з 31.03.2023.

У ході досудового розслідування ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає за доцільне запобіжний захід застосований до обвинуваченого тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 слід рахувати з 24.02.2025. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 31.03.2023 по день постановлення вироку, тобто 24.02.2025, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 (справа № 183/3983/23, № провадження 1-кс/183/1412/23) на вилучене 30 березня 2023 року під час оглядів місця події майно: футболку блакитного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору з розрізом; речовину бурого кольору, яку вилучено на два марлевих тампона; кухонний ніж з чорною ручкою скасувати.

Долю речових доказів вирішити відповідно ст. 100 КПК України.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні проводилася судова молекулярно-генетична експертиза №СЕ-19/121-23/8207-БД від 15.05.2023 вартістю 9774,97 грн. Витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження на підставі ст. 118 КПК України, включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого згідно вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.368, 370, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 6 ( шість) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дати постановлення вироку, тобто з 24.02.2025.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 31.03.2023 по день постановлення вироку, тобто 24.02.2025 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 (справа № 183/3983/23, № провадження 1-кс/183/1412/23) на вилучене 30 березня 2023 року під час оглядів місця події майно: футболку блакитного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору з розрізом; речовину бурого кольору, яку вилучено на два марлевих тампона; кухонний ніж з чорною ручкою після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази: футболку блакитного кольору з нашаруванням РБК в розрізом, РБК, яку вилучено на два марлевих тампона та кухонний ніж з чорною ручкою після набрання вироком законної сили знищити;

Стягнути з ОСОБА_9 в дохід Держави витрати, пов`язані з залученням експерта за проведення експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналистічного центру МВС України судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-23/8207-БД від 15.05.2023 у розмірі 9774,97 грн.

Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_9 - у той же строк з моменту вручення йому копії.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1