Справа № 346/6820/24
Провадження № 1-в/346/45/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання начальника державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про звільнення від покарання та пом`якшення покарання на підставі ч.ч. 2,3 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Луги Калуського району Івано-Франківської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

20.05.2020 вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області за ч.1 ст.187, 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки

засудженого 01.07.2022 вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області за ч.4 ст.185, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

В С Т А Н О В И В:

24.12.2024 року адміністрація ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» звернулася до суду із вказаним клопотанням, у якому посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Оскільки Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року (набув чинності 09.08.2024 року), збільшені межі застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, зокрема викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрата, вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. ОСОБА_5 вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2022 засуджений за ч.4 ст.185, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі за крадіжку чужого майна на суму 1339,00 грн.

Тому, враховуючи вищенаведене, просить вирішити питання щодо приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ.

В судовому засіданні представник колонії клопотання підтримав, просить його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 просить клопотання задовольнити.

Прокурор проти задоволенні клопотання колонії не заперечувала, зазначила, що сума викраденого майна засудженим недостатня для кваліфікації його дій як крадіжка, але оскільки він вчинив викрадення з проникненням у сховище, його дії потрібно кваліфікувати за ч.1 ст.162 КК України і у зв`язку з цим вирішити питання про визначення остаточного покарання.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, дійшов наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2022.

Даним вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ст.185 ч.4 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20.05.2020 та призначено йому остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено обчислювати з 01.07.2022 року.

Відповідно до цього вироку ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням в сховище, в умовах воєнного стану. Злочин вчинено 28.04.2022 року, вартість викраденого майна становить 1339,00 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року у справі № 940/225/21 вказав, що для відмежування таємного викрадення чужого майна (крадіжки) як кримінального проступку від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, яке є адміністративним правопорушенням (ст. 51 КУпАП), вирішальною є вартість викраденого майна.

При цьому вартість чужого майна, яка вважається дрібною, встановлюється у ст. 51 КУпАП, а не в Особливій частині КК України. Тобто, без застосування норм статті 51 КУпАП неможливо визначити кримінальну протиправність діяння, яке має ознаки крадіжки, а отже норми статті 51 КУпАП є невід`ємною складовою законодавства України про кримінальну відповідальність в аспекті застосування статті 185 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України №3886-ІХ дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказане узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Так, судом встановлено, що станом на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, а саме станом на 28.04.2022р., два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2481 грн. В той час, як вартість викраденого ним майна складає 1339,00 грн., що виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Разом з цим, відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 вчинив крадіжку шляхом проникнення до сховища, тобто кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища.

Враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у сховище, на переконання суду, потребує кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 162 КК України .

Такої позиції дотримується і Верховний Суд, який в своїй постанові від 21.08.2024 року по справі №127/26638/23 з посиланням на ч. 3 ст. 337 КПК України зазначив, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162 КК України, суд виходить із фактичних обставин, установлених вироком суду, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2022 року слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, дії ОСОБА_5 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.185 КК на ч.1 ст.162 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

На підставі зазначеної норми закону ОСОБА_5 слід знизити покарання до максимальної межі, встановленої санкцією ч.1 ст.162 КК України, а саме 3 роки обмеження волі.

Отже, ОСОБА_5 слід вважати засудженим за вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2022 року за ч. 1 ст.162 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст.71 КК, з урахуванням вимог ст.72 КК України (при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі) до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20.05.2020 та визначити йому остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з 01.07.2022 року.

На підставі ст.5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2022 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2022 року за ч. 1 ст.162 КК України із призначенням покарання 3 роки обмеження волі. На підставі ст.71 КК, з урахуванням вимог ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20.05.2020 та визначити йому остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з 01.07.2022 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1