ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3586/24 Справа № 209/3049/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком до 18-00 годин 08 січня 2025 року включно. Визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), у разі внесення застави на обвинуваченого покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення у цій частині, суд вказав, що продовжують існувати ризики переховування від суду і незаконного впливу на свідків. Зазначив, що наведені ризики є триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, окрім застави у визначеному розмірі, яка відповідає тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та майновому стану обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, або визначити розмір застави, еквівалентний 35 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 грн.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків. Вважає пред`явлене обвинувачення необґрунтованими, а докази у справі - недопустимими.

Вказує, що прокурором у клопотанні не зазначено номер кримінального провадження та не долучено копію витягу з ЄРДР щодо провадження, в рамках якого подається таке клопотання.

Зауважує, що заявлені прокурором ризики є нівельованими через дію на території України режиму воєнного стану та, відповідно, заборони перетину кордону чоловікам до 60 років, а ризик незаконного впливу на свідків, може бути мінімізований шляхом застосування домашнього арешту.

Зазначає про провокацію злочину, оскільки оперативним закупником по справі був давній знайомий ОСОБА_9 , який незадового до події просив йому підіграти, крім того, поняті ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , перебувають під постійним процесуальним тиском та залежністю сторони обвинувачення, оскільки неодноразово притягувались до кримінальної та адміністративної відповідальності та приймали участь в аналогічних слідчих діях.

Звертає увагу, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є штучно створеним, оскільки відомості до ЄРДР було внесено 07.09.2023 року на підставі неналежного звернення, втім лише 19.02.2024 року була проведена одна оперативна закупка.

Вказує на тривалість утримання обвинуваченого під вартою.

Вважає, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує батька похилого віку, який є онкохворим та потребує постійного стороннього догляду. Зазначає, що визначений розмір застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є завідомо непомірним для обвинуваченого та не відповідає його майновому стану.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід; прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 судом були в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків переховування обвинуваченого, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Окрім того, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроб уникнення покарання шляхом переховування від суду та здійснення незаконного впливу на останніх.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, а тому, перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання, останній може переховуватись від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Твердження захисника щодо нівельованості вказаного ризику через дію правового режиму воєнного стану та заборону виїзду чоловіків віком до 60 років є неспроможними, оскільки способи переховування є різноманітними, та не всі вони пов`язані із перетином державного кордону у встановленому законом порядку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами може збільшувати ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника щодо наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, соціальних зв`язків, утриманців були предметом оцінки суду, який грунтовно встановив, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

При цьому враховується, що обвинувачений є особою, раніше судимою за однотипний злочин, та вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення в період іспитового строку, що дозволяє грунтовно припускати стійкість його протиправної поведінки, антисоціальну спрямованість особи, та свідчить про існування щодо нього ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, а також про особливу вагомість решти встановлених щодо нього ризиків.

Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, дані про те, що він є опікуном чи доглядає свого батька, матеріалами справи не підтверджуються.

Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу на свідків, так як останні у суді ще не допитані, а з огляду на те, що ОСОБА_8 має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх. Крім того, серед свідків є особи, раніше йому знайомі, в тому числі особа, що здійснювала контрольну закупку, а тому обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них.

Доводи захисника щодо недоведеності вини обвинуваченогоу скоєному, провокації злочину, недопустимості частини доказів є неприйнятними, оскільки на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

Твердження захисника щодо ненадання прокурором копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та відсутності даних щодо номеру кримінального провадження, у якому воно заявлене, є непереконливими, оскільки таке клопотання прокурором було заявлене під час судового розгляду, з наведенням відповідних мотивів та обгрунтуванням існування вказаних ризиків.

Посилання захисника на встановлення завідомо непомірного для ОСОБА_8 розміру застави колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності, вчинення злочинів у сфері незаконного обігу та збуту наркотичних речовин, колегія суддів вважає, що застава у визначеному розміру у даному випадку буде цілком достатньою для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, із встановленням альтернативної застави у визначеному розмірі, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Одночасно колегія суддів, враховуючи положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог кримінального процесуального закону та вжиття необхідних заходів щодо розгляду справи по суті протягом розумного строку.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не містять нових істотних для справи відомостей, а полягають у тенденцій переоцінці на користь сторони захисту обставин, які були відомі суду першої інстанції та дістали належну оцінку.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4