Дата документу 11.12.2024Справа № 554/1006/13-к
Провадження № 1-в/554/323/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«11» грудня 2024 рокуОктябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

заявника ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна, який накладено у кримінальній справі постановами старшого слідчого ВОВС СУ УМВС ОСОБА_5 від 19.08.2006 року на нежитлове приміщення (офіс), площею 48,3 кв.м. в будинку літ. «Б-2», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Клопотання обґрунтоване тим, що постановами старшого слідчого ВОВС СУ УМВС ОСОБА_5 від 19.08.2006 року на вказане майно накладено арешти. В подальшому, в кримінальній справі, в межах якої накладено арешти, постановлено вирок Октябрським районним судом міста Полтави від 21 червня 2013 року, відповідно до якого, його засудженого за ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, 69, 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини всього майна. За ч.2 ст. 190 КК України засуджено до 3 років обмеження воді, звільнено від відбування покарання, на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності. За ч.2 ст. 364 КК України виправдано за відсутністю складу злочину. Проте, ухваливши вирок, в порушення вимог закону, не було вирішено питання про скасування арешту майна.

В судовому засіданні заявник повністю підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити. Також зазначив, що відомості до ЄДР речових прав на нерухоме майно про те, що він є власником вказаного арештованого майна внесені помилково. Він не є власником нежитлового приміщення (офіс), площею 48,3 кв.м. в будинку літ. «Б-2», за адресою: АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . Власниками вказаних об?єктів є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Оскільки, в реєстрі містяться відомості, що саме він є власником арештованого майна, вказане порушує його права, оскільки перешкоджає реалізації його прав на набуття прав власності на іншу нерухомість в майбутньому. Крім того, вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2013 року він повністю відбув.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.11.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовлено. ОСОБА_3 мав право оскаржити ухвалу до апеляційної інстанції, у разі незгоди з нею, але він цього не зробив, звернувшись до суду з аналогічним клопотанням, що є неприпустимим.

Суд, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього документи, вислухавши думку заявника та прокурора, матеріали кримінальної справи ЄУН 554/1006/13-к, приходить до наступних висновків.

У кримінальному провадженні №06236060 постановами слідчого ВОВС СУ УМВС ОСОБА_5 від 19.08.2006 року з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_3 накладено арешт на нежитлове приміщення (офіс) пл.48,3 кв.м. в будинку літ. «Б-2», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Підставою для накладення арешту на майно слідчим зазначено те, що згідно довідок БТІ вказане майно перебуває у власності підозрюваного.

22.08.2006 року реєстратором Першої Полтавської державної нотаріальної контори внесено записи №3639180 та №3639270 про арешт майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Державного реєстру обтяжень.

В подальшому, вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 21 червня 2013 року у кримінальній справі №554/1006/13-к ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього належного йому майна. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від відбування покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. За ч.2 ст. 364 КК України виправдано за відсутністю складу злочину.

Судом видано виконавчий лист про конфіскацію майна №1/554/83/2013. Відкрито відповідне виконавче провадження ВП 41664712.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2014 року у кримінальній справі № 554/5502/13-к, ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього особистого майна. На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 звільнено від покарання за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 388 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави, від 21.06.2013 року, визначено остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього особистого майна, що є власністю засудженого.

Судом видано виконавчий лист про конфіскацію майна №1/554/2/2014. Відкрито відповідне виконавче провадження ВП 47399981.

Згідно з п.9 Перехідних положень КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Таким чином, суд, розглядаючи клопотання, з урахуванням вимог п.9 Перехідних положень КПК України та ст. 5 КПК України (в редакції 2012 року), застосовує норми КПК України (в редакції 1960 року).

Згідно матеріалів кримінальної справи, ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави у справі № 554/5502/13-к від 17 грудня 2015 року роз`яснено, що за двома вироками суду підлягає остаточному виконанню конфіскація в розмірі 1/2 частини майна засудженого.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави суду від 16 лютого 2016 року у справі №554/5502/13-к виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави №1/554/83/2013 від 14.01.2013 року (ВП41664712) про конфіскацію майна визнано таким, що не підлягає виконанню. На підставі вищевказаної ухвали державним виконавцем виконавче провадження ВП№41664712 закінчено, а в подальшому знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Крім того, на виконання у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління МЮУ перебувало виконавче провадження №47399981 з примусового виконання виконавчого листа №1/554/2/2014, виданого Октябрським районним судом міста Полтави 24.04.2015 року про конфіскацію частини особистого майна засудженого на користь держави. Вказане виконавче провадження завершено 28.09.2022 року у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 12.11.2024 року вказаний виконавчий документ повторно на виконання до відділу не пред?являвся, що підтверджується відповіддю начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління МЮУ від 12.11.2024 року, який долучено заявником до клопотання,

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, в судовому засіданні заявником повідомлено, що на сьогодні він не є власником нежитлового приміщення (офіс), площею 48,3 кв.м. в будинку літ. «Б-2», за адресою: АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . Власниками вказаних об?єктів є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно. В своєму клопотанні ОСОБА_3 також зазначив, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 .

Згідно, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка надана заявником, арештоване майно не належить ОСОБА_3 на праві власності. У розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться лише застереження щодо арештів майна ОСОБА_3 як власника вищевказаних об`єктів.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що відомості про нього як власника вказаних об?єктів внесені помилково.

Таким чином, станом на час розгляду вказаного клопотання ОСОБА_3 не є власником арештованого майна, не має інших речових прав на вказане майно.

Суд зазначає, що питання про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, неодноразово розглядалося Верховним Судом, який висловлював певні правові позиції щодо юрисдикції такого питання та порядку його розгляду.

Так, з аналізу постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №727/2878/19 вбачається, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного у кримінальному проваджені, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року, залежно від суб?єктного складу учасників цього спору слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Отже, з урахуванням наведеного вище, вирішення вимог про скасування арешту майна, в даному випадку, за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Крім того, постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 25.11.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту вищевказаного майна було відмовлено та роз?яснено право оскаржити постанову до апеляційної інстанції, але заявник повторно звернувся до суду першої інстанції з аналогічним клопотанням.

Керуючись п. 9 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року), ст. ст. 126, 273, 404, 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року),

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 15 /п?ятнадяти/ днів з дня її проголошення.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1