Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/372/25
Категорія ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2024 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000544 щодо обвинувачених ОСОБА_6 за ст.ст.28 ч.2,369-2 ч.3,368 ч.1, 366 ч.1 КК України та ОСОБА_9 за ст.ст.28 ч.2, 369-2 ч.3 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2024 року було повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000544 щодо обвинувачених ОСОБА_6 за ст.ст.28 ч.2,369-2 ч.3,368 ч.1, 366 ч.1 КК України та ОСОБА_9 за ст.ст.28 ч.2, 369-2 ч.3 КК України.

Підставами прийняття такого рішення суд вказав у ухвалі те, що формулювання обвинувачення не містить обставин, що відповідно до вимог ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме не містить місце вчинення кримінального правопорушення, яке має значення для кримінального провадження.

Крім того, вказав, що відображення в обвинувальному акті лише найменування адміністративно-територіальної одиниці (місто Житомир) позбавляє суд можливості перевірити дотримання стороною обвинувачення правил підсудності, в порядку ст. 32 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено, який чином відсутність в обвинувальному акті посилання на конкретну вулицю, будинок тощо при відображенні найменування населеного пункту, де трапилась подія, порушено право на захист, тобто позбавило сторону захисту можливості ефективно спростовувати висунуте обвинувачення в рамках визначених законом процедур.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 03.03.2020 у справі № 569/6966/16, від 19.05.2020 у справі №490/10025/17.

Посилається на те, що у судових засіданнях, проведених 30.08.2024, 18.12.2024 в рамках підготовчого провадження судом не акцентувалась увага на питанні підсудності (не ставились конкретні питання учасникам про підсудність справи Богунському районному суду міста Житомира; не з`ясовувалось у прокурора питання щодо можливості детального встановлення місця вчинення кримінального правопорушення тощо). Жоден з учасників судового провадження не висловлював думки про непідсудність справи Богунському районному суду міста Житомира.

Вважає, що наявні в матеріалах судової справи матеріали, зокрема, протокол затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України від 19.03.2024 дозволяв суду переконатися в підсудності справи Богунському районному суду м. Житомира (обвинуваченого ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення по вул. М. Грушевського в м. Житомирі, яка знаходиться в Богунському районі міста Житомира).

Стверджує, що судом першої інстанції не враховано норми, передбаченої ч. 1 ст. 32 КПК України, відповідно до якої якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, в межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Зазначає, що у такому випадку суд першої інстанції, володів процесуальними повноваженнями направити обвинувальний акт до Житомирського апеляційного суду для визначення підсудності за Корольовським районним судом м. Житомира (територіальна юрисдикція органу, яким закінчено досудове розслідування) в порядку п. 4 ч. 3 ст. 291 КПК України, а не приймати рішення про повернення обвинувального акта прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 291 КПК України.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не конкретизує, що вкладає в поняття «місце» у фразі «орган досудового розслідування мав можливість встановити місце вчинення кримінального правопорушення» (район в місті, вулиця, будинок, квартира, кімната в будинку тощо). Відповідна фраза не містить обґрунтування на підставі яких даних суд першої інстанції дійшов до такого переконання, враховуючи, що окремо питання підсудності судом на розгляд та обговорення учасників підготовчого провадження не виносилось.

Вважає, що кримінальний процесуальний закон не уповноважує суд на стадії підготовчого провадження надавати процесуальну оцінку обсягу обвинувачення (повноти зазначення в обвинувальному акті інформації про час, місце, спосіб, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого. Перевірка зазначених відомостей відбувається під час дослідження доказів на стадії судового розгляду, під час якої прокурор справі приймати процесуальні рішення про зміну обвинувачення, в тому числі деталізацію викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Зазначає, що неврахування та ненадання належної оцінки протоколу затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України від 19.03.2024 (пункти 5, 29 апеляційної скарги) привели суд до хибного висновку про невизначеність в питанні підсудності кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та захисника на апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить зазначення у ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.

Виходячи з наведених вимог кримінального процесуального закону, ключовим є те, що обвинувальний акт повинен містити саме ті обставини, які прокурор вважає встановленими, та які з позиції сторони обвинувачення у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню під час судового розгляду.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що зазначення місця вчинення злочину в обвинувальному акті, якщо воно відоме, є важливим та необхідним, разом з тим формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є прерогативою сторони обвинувачення, а не суду, який на даній стадії лише вправі перевірити чи зазначено у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення та не може надавати оцінку правильності та повноті відомостей при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, що належить до компетенції прокурора.

На переконання колегії суддів, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, як процесуальний документ, та суттєвих протиріч, які б перешкоджали судовому розгляду, не містить, а з врахуванням інших документів, які є у справі, а саме протоколу затримання ОСОБА_9 , безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення по вул. М.Грушевського в м. Житомирі, яка знаходиться на території Богунського районного суду м. Житомира сумнівів щодо правильності визначення підсудності не викликає. ( а.п.72-76).

Апеляційний суд, також враховує право прокурора, передбачене ст. 338 КПК України щодо можливості зміни обвинувачення.

За таких обставин, визнати обґрунтованими наведені мотиви суду, в даній конкретній справі, колегія суддів не може, а тому приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, зважаючи і на необхідність дотримання розумних строків розгляду, обов`язку суду уникати надмірного формалізму.

Керуючись ст.ст. 376, 110, 291, 314 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2024 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000544 щодо обвинувачених ОСОБА_6 за ст.ст.28 ч.2,369-2 ч.3,368 ч.1, 366 ч.1 КК України та ОСОБА_9 за ст.ст.28 ч.2, 369-2 ч.3 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: