судді ОСОБА_1 щодо ухвали суду від 29.01.2025
у справі №646/2871/23, провадження 1-кп/646/126/2025
"30" січня 2025 р. м. Харків
Колегія суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова більшістю голосів постановила ухвалу про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій та про часткове задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу або про визначення розміру застави для обвинуваченої як альтернативного запобіжного заходу. Продовжено обвинуваченій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.03.2025 року включно, визначивши розмір застави у сумі 605600,00 грн. (шістсот п`ять тисяч шістсот грн. 00 коп.), що дорівнює 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у національній грошовій одиниці України), яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Своє рішення колегія суддів своєю більшістю мотивувала тим, що такого запобіжного заходу буде достатньо для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_2 процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
З прийнятим колегією суддів рішенням і його мотивацією не погоджуюсь, а тому відповідно до ч. 3 ст. 375 КПК України викладаю окрему думку.
Як вбачається з рішення колегії суддів від 29.01.2025 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у відношенні обвинуваченої ОСОБА_2 задоволено частково та змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у сумі 605600,00 грн. (шістсот п`ять тисяч шістсот грн. 00 коп.) до 29.03.2025 року. Отже, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено заставу, тобто колегією суддів змінено спосіб виконання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суддя Конституційного суду України в своїй окремій думці стосовно прийнятого висновку Конституційного Суду України у справі за зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) вимогам статей 157 і 158 Конституції України зазначає наступне: «В українській юридичній термінології термін "окрема думка" є родовим та охоплює всі нюанси цього інституту. В англомовній та франкомовній юридичній термінології separate opinion / opinion separee включає два види окремих думок: concurring opinion / opinion concordante або opinionin dividuelle, коли суддя чи декілька суддів, які погоджуються з прийнятим більшістю судовим рішенням, викладають відмінні або додаткові підстави чи обґрунтування, що визначили їхню підтримку; та dissenting opinion / opinion dissidente, коли суддя чи декілька суддів, не погоджуючись з позицією більшості, викладають обґрунтування та підстави своєї незгоди.
Користуючись даною умовною класифікацією, стверджую, що при викладені даної окремої думки керуюсь мотивами незгоди з позицією колегії суддів у питанні про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у сумі 605600,00 грн.
В той же час, чинне законодавство не встановлює вимог щодо форми та змісту окремої думки, але враховуючи той факт, що ч. 3 ст. 367 КПК України забороняє судді розголошувати таємницю наради колегії суддів, тому вважаю можливим та необхідним обґрунтувати свою незгоду із тими висновками колегії, що викладені виключно в тексті судового рішення, а саме в ухвалі від 29.01.2025 року.
Так, згідно ч. 1 ст. 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Детальний порядок та підстави обмеження особистої свободи як запобіжного заходу в межах кримінального права встановлено нормами КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно ч. 2 ст. 331 вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.155 КПК України взяття під варту як запобіжний захід застосовується у справах про злочини, за які законом передбачено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк понад три роки. При цьому, відповідно до ст.150 КПК України, п.10 згаданої постанови ПВСУ при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд повинен враховувати не тільки обставини, передбачені ст.148 КПК України, та тяжкість злочину, у вчиненні якого особа обвинувачується, а і її вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу; з`ясовувати дані про попередні судимості, соціальні зв`язки, її схильності, спосіб життя та поведінку під час провадження в цій кримінальній справі.
З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, однак, згідно рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України.
Практика застосування рішень Європейського суду з прав людини вказує, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Під час обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неодноразового продовження останній строків тримання під вартою, судами було встановлено наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена, яка на час вчинення інкримінованого злочину обіймала посаду в одному з підрозділів ГУНП в Харківській області, перебувала на тимчасово окупованій території України, не мала нерухомого майна, офіційного місця роботи та доходу, тобто не мала стійких соціальних зв`язків, була знайома з працівниками поліції та місцевими мешканцями, а також, перебуваючи на свободі, може повідомляти військових рф та передавати їм будь-яку інформацію, щоб нашкодити суверенітетові та державній цілісності України.
Ухвали суду щодо продовження запобіжного заходу неодноразово були предметом апеляційного оскарження, за результатами розгляду апеляцій захисника ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій були залишені без змін.
Так, дійсно на даному етапі судового розгляду колегією суддів вже допитано всіх свідків сторони обвинувачення. Крім того, не знайшли свого підтвердження обставини, які б свідчили про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Однак, наявність такого ризику, як переховування ОСОБА_2 від суду є досить суттєвим, оскільки місце проживання ОСОБА_2 є прифронтовою територією Куп`янський район, а у разі внесення застави остання повинна перебувати за місцем свого мешкання.
Отже, обставини, зазначені прокурором, виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Не існує передумов та ґрунтовних підстав у застосуванні обвинуваченій альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Не зменшились і ризики неналежної процесуальної поведінки з боку обвинуваченої, враховуючи зміст пред`явленого їй обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, суспільну важливість об`єкта посягання, характер та обставини протиправних дій, в яких вона обвинувачується.
ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 111 КК України (Державна зрада вчинена в умовах воєнного стану), що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, покарання за яке передбачено позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.
Також, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.
Сукупність вищезазначеного свідчить, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не досягне мети застосування запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід ніж тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не забезпечить виконання обвинуваченою ОСОБА_2 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, на мою думку, на даний час підстави за яких судом було обрано, а потім і продовжено обвинуваченій ОСОБА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави - не відпали, а тому підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у сумі 605600,00 грн. не вбачається.
Суддя Червонозаводського ОСОБА_1
районного суду м. Харкова