У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника цивільного

відповідача адвоката ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000201

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_9 , та начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6

на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2024 року ОСОБА_7 засуджений:

- за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з дня його фактичного затримання з 11.07.2020.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.07.2020 по день ухвалення вироку 27.01.2024 (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Ухвалено стягнути з ТОВ «Транс Компані» на користь ОСОБА_10 800 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_9 , просить вирок скасувати в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_10 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_6 просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 3 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначив, що обвинувачений винним себе не визнав, а суд першої інстанції у вироку не надав оцінку показанням ОСОБА_7 та жодного обґрунтування прийняття чи відхилення позиції сторони захисту, яка спростовує висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, суд у вироку не навів. В порушення вимог законодавства, суд частково перерахував докази, які досліджувались. Жодної оцінки доказів на їх допустимість, належність, аналіз узгодженості між собою, суд не надав.

Посилається на те, що під час судового розгляду не враховано дії потерпілого ОСОБА_11 під час ДТП, які, на його думку, знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Зазначив, що під досудового розслідування не проведено слідчий експеримент з ОСОБА_7 , але після його проведення на підставі ухвали суду, результати цієї слідчої дії судом не враховані при постановленні оскаржуваного вироку, та безпідставно з урахуванням цих даних відмовлено стороні захисту у призначення судової автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП.

Зазначив, що сторона обвинувачення підтвердити або спростувати показання ОСОБА_7 щодо дій потерпілого ОСОБА_11 , які на думку апелянта, знаходяться в причинному зв`язку із настанням ДТП, належними та допустимими доказами не змогла. Вважає, що висновок експерта № 20-1020 від 15.09.2020 за результатами проведення комплексної судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП та транспортно-трасологічної експертизи, є недопустимим доказом та не може бути використаний при прийнятті рішення.

Пояснює, що зазначений висновок експерта неповно дає відповіді на поставлені на дослідження питання, а допитати експерта в судовому засіданні для уточнення його висновків не було можливості. Пояснив, що в основу цього висновку експерта покладені показання свідків, які вони давали на досудовому розслідуванні та які при допиті безпосередньо судом були частково змінені.

Зазначив, що під час судового розгляду було заявлено клопотання про допит експерта, який задоволено судом, однак під час судового розгляду встановлено про неможливість допиту експерта, внаслідок чого було подано клопотання про повторне проведення експертизи, враховуючи також слідчий експеримент з ОСОБА_7 , в чому судом було відмовлено.

Також захисник вказує, що жоден свідок не бачив момент контакту автомобіля «Daf xf 105.460», ані з автомобілем марки «Skoda Kodiaq», ані з потерпілим. Свідки не здійснювали впізнання обвинуваченого ОСОБА_7 . Зазначив, що з показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вони надавали безпосередньо в суді, вбачається, що вантажний автомобіль, який вони бачили під час ймовірного зіткнення з потерпілим, та в подальшому зупинили, під їх тиском почав рух назад до місця ДТП. Однак, з показань GPS трекінга, який встановлений на автомобілі «Daf xf 105.460», яким керував ОСОБА_7 вбачається, що останній не здійснював руху назад. На думку апелянта, зазначене спростовує твердження сторони обвинувачення, що саме ОСОБА_7 був на місці ДТП та вчинив інкримінований йому злочин.

Просить звернути увагу, що свідок ОСОБА_12 вказав, що автомобіль марки «Skoda Kodiaq» стояв не паралельно до обочини, а ліва задня частина була занесена вліво (до проїзної частини) на приблизно 10-20 см. Тому апелянт вважає, що висновок експерта № 20-1020, в основу якого покладено відомості, що автомобіль марки «Skoda Kodiaq» стояв паралельно проїзній частині, є нікчемними.

Вказав, що під час дослідження фотознімків встановлено, що дзеркало на автомобілі марки «Skoda Kodiaq» складено в іншому напрямку руху, ніж прямувала вантажівка.

Також зазначив, що під час експертизи визначались пошкодження автомобіля марки «Skoda Kodiaq» на штраф-майданчику (коли було встановлено колесо), в той час як згідно висунутого обвинувачення, потерпілий здійснював заміну колеса. При цьому на фото, які додані до протоколу огляду місця ДТП, автомобіль марки «Skoda Kodiaq» лежить на «докатці», що не узгоджується з показаннями свідків, які стверджують, що потерпілий тримав колесо в руках.

Тому вважає, що висновок експерта від 26.08.2020 № 450 є недопустимим доказом, так як в основу покладено дані з огляду автомобіля марки «Skoda Kodiaq», на якому вже встановлено колесо, чого при зіткненні не було, що ставить під сумнів такий висновок.

Також просить звернути увагу, що відповідно до показань свідків Кожемякіна та Усатої, потерпілий перебував в сидячому положенні, однак в основу експертизи № 20-1020 від 15.09.2020 покладено дані, що потерпілий стояв.

Також сторона захисту вважає, що 11.07.2020 була відсутня постанова про призначення групи прокурорів в даному кримінальному провадженні. Тому, на думку захисника, огляд місця ДТП (під час якого було вилучено автомобіль марки «Skoda Kodiaq», огляд місця події (під час якого було виявлено та вилучено автомобіль «Daf xf 105.460», відібрання зразків від 11.07.2020 та інші докази до 13.07.2020), є недопустимими доказами.

Також додає, що відповідно до протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_7 затримання відбулось о 17:00 год., однак відповідно до показань ОСОБА_15 (співробітник поліції) він повідомив, що фактично затримали ОСОБА_7 об 11:00. При цьому, огляд автомобіля «Daf xf 105.460» було проведено незаконно, заява обвинуваченого була написана під тиском співробітників правоохоронних органів, без залучення захисника. Таким чином, вилучені матеріали апелянт вважає недопустимими.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_9 вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову помилково застосував ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, замість правильної ч. 3 ст. 1187 ЦК України, що в свою чергу спричинило покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди на власника транспортного засобу, а не на особу, яка на момент ДТП неправомірно володіла (використовувала) транспортний засіб.

Просить звернути увагу, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_7 не виконував свої трудові обов`язки, перебував у стані наркотичного сп`яніння та неправомірно володів закріпленим роботодавцем транспортним засобом, а, отже, спричинена ним шкода під час ДТП третім особам, має бути відшкодована на загальних підставах, відповідно до норм ч. 3 ст. 1187 ЦК України. Також зазначає, що директор підприємства TOB "Транс Компані" не давав ОСОБА_7 розпорядження і не видавав наказу про потребу виконання ОСОБА_7 свої трудових обов`язків у вихідний день 11.07.2020. Вказав, що даний факт підтверджується відсутністю такого наказу в матеріалах справи, а також складеним Актом 30.10.2020 за результатами проведеного службового розслідування ДТП, яка мала місце 11.07.2020 за участю ОСОБА_7 .

Також просить звернути увагу, що згідно відомостей, що містяться у табелі обліку робочого часу ТОВ «Транс Компані» за звітний період з 01.07.2020 по 31.07.2020, ОСОБА_7 протягом календарного тижня 06.07.2020-12.07.2020 в період з 06.07.2020 по 10.07.2020 відпрацював 40 робочих годин, що відповідає кількості робочих годин, яка визначена правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Транс Компані» та КЗпП, що свідчить, що підстав для виходу на роботу в неробочий день не було.

Зазначив, що суд першої інстанції у вироку зробив висновки, що обставини, на які посилається представник цивільного відповідача у відзиві, не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Вважає ці висновки суду безпідставними, оскільки суд першої інстанції фактично проігнорував докази, надані представником цивільного відповідача, не дослідивши та не оцінивши їх належним чином, чим порушив ст. ст. 89, 228 ЦПК України.

На думку апелянта, не дослідивши та не оцінивши належним чином докази цивільного відповідача, про існування яких суду було відомо, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що саме TOB «Транс Компані» відповідальне за відшкодування завданої ДТП шкоди.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що цивільно-правова відповідальність водія на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ГРАВЕ УКРАЇНА" (далі - ПрАТ "CK "ГРАВЕ УКРАЇНА"), згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №А04903149. А отже, на думку апелянта, обов`язок виплачувати відшкодування моральної шкоди в певній мірі покладений на страховика. Однак, суд першої інстанції протягом судового розгляду не дослідив цю обставину та не залучив ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна» співвідповідачем по справі, що в свою чергу призвело до прийняття неправильного рішення по суті спору.

Прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та фактичних обставин справи, встановлених судом, вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначив, що судом не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_7 будучи неодноразово засудженим за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, маючи не зняту та не погашену судимість, через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі, будь-яких висновків не зробив та знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, вчинив злочин, в результаті якого особу позбавлено життя потерпілого.

Вважає, що посилання суду на дані, що позитивно характеризують обвинуваченого, не знижують суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та не зменшують тяжкості заподіяних наслідків. Зазначає, що під час досудового розслідування та судового провадження обвинувачений ОСОБА_7 не висловив щирого каяття, не висловив жалю з приводу вчиненого, та бажання виправити те, що сталося.

Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є таким, що явно не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого та не сприятиме його виправленню, не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2020, приблизно о 09:15 годині, за відсутності опадів, водій ОСОБА_7 , у порушення п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), перебуваючи під впливом наркотичних засобів, керував технічно справним автомобілем марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом-самоскидом-Е марки «STAS 039-3FAK», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався зі швидкістю близько 55 км/год по сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги М-14 сполученням "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ", яка має дві смуги, призначені для руху в обох напрямках (по одній смузі руху у кожному напрямку), поблизу с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області, на 124 км + 500 м, зі сторони м. Миколаєва в напрямку до м. Одеси. В цей час на правому краю проїжджої частини вищевказаної автодороги та одночасно на правому узбіччі (у попутному з ОСОБА_7 напрямку руху), у нерухомому стані перебував автомобіль марки «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_3 , біля якого ОСОБА_11 здійснював заміну переднього лівого колеса свого автомобіля.

В цей час водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виникненні небезпеки у вигляді автомобіля марки «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та пішохода ОСОБА_11 , яких він об`єктивно спроможний був виявити та мав таку технічну можливість, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до його зупинки, а напроти, продовжив рух в обраному напрямку, внаслідок чого при об`їзді даного легкового автомобіля з лівої сторони, з урахуванням дорожньої обстановки та особливості вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, в результаті чого допустив контактування своєю правою частиною напівпричепу-самоскиду-Е марки «STAS 039-3FAK», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з лівою частиною автомобіля марки «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та наїзд автомобілем марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_11 , який здійснював заміну переднього лівого колеса даного легкового автомобіля, перебуваючи у нерухомому вертикальному положенні, обернений правою стороною тіла до даного вантажного автомобіля.

Здійснивши контактування з автомобілем марки «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та достовірно знаючи, що ОСОБА_11 його діями поставлений у небезпечний для життя стан і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, ОСОБА_7 не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, а в порушення п. 2.10 «а», «г», «д» ПДР України, зник з місця події, залишивши потерпілого ОСОБА_11 в небезпеці.

Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до Миколаївської лікарні, де того ж дня об 11:30 годині помер у реанімаційному відділенні. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним:

- у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України;

-у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду змінив вимоги апеляційної скарги та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень. Заперечував проти апеляційної скарги прокурора та представника цивільного відповідача.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи захисника. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та представника цивільного відповідача.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду підтримав власну апеляційну скаргу, та заперечував проти апеляційної скарги захисника. Щодо апеляційної скарги прокурора - на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав власну апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та представника цивільного відповідача.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_16 , належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи до апеляційного суду не з`явились. Клопотання про бажання брати участь у судовому засіданні не подавали. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд дійшов до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, на які міститься посилання у вироку.

Відповідно вимог Правил дорожнього руху України: п. 1.3 Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 «б» Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9 «а» Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п. 13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Ці вимоги Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 порушено.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочинів не визнав та пояснив, що він працює водієм в ТОВ «Транс Компані». 11.07.2020 він керував автомобілем марки «DAF XF 105.460», у з`єднанні з напівпричепом, вантажівка була завантажена рапсом. Рух по маршруту здійснював в нічний час, оскільки вдень було дуже спекотно. Близько 03:00-04:00 години він виїхав в бік м. Одеси. Вже біля м. Миколаєва, в районі заправки «WOG», дорога мала заокруглення. У зустрічному напрямку, на зустріч його вантажівці, «лоб в лоб» рухався інший автомобіль чорного кольору, марку якого не пам`ятає, і, аби уникнути зіткнення, він викрутив кермо в лівий бік та з`їхав в поле, де росли соняшники. Через деякий час до нього під`їхав водій зерновозу і запропонував витягнути автомобіль. ОСОБА_7 погодився. Коли тягнули автомобіль, його бампер вперся в землю і права підніжка відпала, а ліва пошкодилась. Він забрав підніжку, яка відпала та кинув її в кабіну вантажівки. Після чого, продовжив свій рух.

Пояснив, що в районі с. Весняне, приблизно за 200-300 м, він помітив припаркований на дорозі автомобіль. Спочатку він подумав, що авто рухається, адже не був увімкнений сигнал аварійної зупинки та відсутній знак аварійної зупинки. Під`їхавши ближче, побачив, що автомобіль припаркований на проїзній частині, а біля нього знаходився чоловік, який був зігнутий біля машини, наче щось робив. Вказав, що за 20-30 м до задньої частини цього легковика, він почав здійснювати об`їзд. У цей час, раптово, чоловік різко встав та почав йти до середини проїзної частини. Він відразу подумав, що чоловік хоче перебігти дорогу, а тому вимушений був викрутити кермо у правий бік.

Чоловік, піднявши щось із дороги, почав повертатись назад до свого авто. У цей час, він ( ОСОБА_7 ) викрутив кермо вліво, та жодного контактування з будь-чим не відчув. Приблизно через 300 м від цього місця його вантажівку почав обганяти інший автомобіль, де на передньому сидінні сиділа жінка і показувала йому «назад». Обвинувачений подумав, що він пробив колесо і, увімкнувши правий поворот, зупинився та вийшов зі свого автомобіля. До нього підійшов водій легковика та повідомив, що позаду сталась дорожньо-транспортна пригода і треба повертатись назад. ОСОБА_7 відразу обійшов свій автомобіль та, оскільки не побачив на ньому жодних нових ушкоджень, продовжив далі свій рух, оскільки поспішав та хотів доїхати до м. Одеси, поки не так спекотно.

Доїхавши до м. Одеси до посту Централіт його зупинила поліція та попросила документи для перевірки. Після чого йому повідомили, що в Миколаївській області сталась ДТП і його вантажівка підпадає під надане орієнтування. Працівники поліції попросили його почекати слідчо-оперативну групу. Близько 12:00 години приїхали слідчий та експерт та сказали йому, що він вчинив наїзд на людину. Експерт, оглянувши вантажівку, сказав, що подряпини є, але свіжих немає. Після чого, на вимогу слідчого, почав дряпати крило та бампер. Близько 17:00 години слідчий повідомив, що його затримано та слід їхати в м. Миколаїв. ОСОБА_7 попросив захисника, однак відразу захисника не надали. Його привезли до лікарні на освідування. Після здачі аналізу, повідомили, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння, що він заперечує. Після цього, слідчий повіз його до райвідділу, де йому надали захисника.

Хоча обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що не вчиняв ДТП, і що не він здійснив наїзд на потерпілого, але ці твердження обвинуваченого та наведені в апеляційній скарзі захисника доводи спростовані доказами, які досліджені судом першої інстанції, та покладені в основу вироку.

Так, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , надавши аналогічні пояснення, суду пояснили, що 11.07.2020 ОСОБА_13 керував автомобілем та вони разом з дітьми їхали в с. Коблеве. Попереду їхнього автомобіля рухалась вантажівка червоного кольору з причепом, який постійно «виляв». В районі с. Весняне почули удар та побачили, як вантажівка об щось стукнулась, об`їхала перешкоду та поїхала далі, а, згодом, вони побачили на дорозі тіло людини. Це був чоловік, він лежав біля переднього лівого колеса свого авто. ОСОБА_13 та інші водії наздогнали і зупинили вантажівку та сказали водію, щоб той повертався, адже він вчинив ДТП, наїхавши на людину. Проте, водій вантажівки відмовився та поїхав далі. На вантажівці були механічні пошкодження, а деякі пластикові деталі від неї знаходились біля автомобіля потерпілого.

Наведені показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що влітку 2020 року, вранці, він разом зі своєю родиною їхали з м. Миколаєва до с. Рибаківка на відпочинок. В районі с. Весняне на узбіччі він побачив припаркований легковий автомобіль, біля якого знаходився чоловік близько 40 років. Останній замінював колесо та знаходився на проїзній частині. Оминувши цей автомобіль, він подивився в дзеркало заднього виду. У цей час, побачив, що вантажівка, яка рухалась позаду, збила того чоловіка, тіло якого від удару покотилось в сторону. Від фури відірвались пластикові частини, однак водій не зупинився, а продовжив свій рух. Після чого він та ще один свідок, водій автомобілю марки «Форд», зупинили вантажівку, водій якого вийшов з машини та почав знімати декоративну накладку з підніжки, вона була пошкоджена. ОСОБА_17 та водій автомобілю «Форд» сказали водію вантажівки, що треба повернутись назад, адже він збив людину. Але водій вантажівки поїхав далі та не повернувся.

Отже, ці показання свідків спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_7 , що він пошкодив керований ним транспортний засіб ще до ДТП, у полі, та нібито ще до ДТП зняв підніжку та кинув у кабіну вантажівки. Зокрема, ця версія обвинуваченого спростовується показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що водій вантажівки, після того як вони зупинили його автомобіль, зняв декоративну накладку. Окрім того, всі свідки вказали, що частини декоративної накладки від вантажівки залишились поряд з автомобілем потерпілого після вчинення ДТП.

Також, показання цих свідків спростовують доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 нібито пояснили, що вони зупинили вантажний автомобіль, водій якого під їх тиском почав рух назад до місця ДТП, хоча згідно показань GPS трекінга, який встановлений на автомобілі «Daf xf 105.460», яким керував ОСОБА_7 , останній не здійснював руху назад, що на думку захисника, спростовує обвинувачення, що саме ОСОБА_7 був на місці ДТП та вчинив інкриміновані злочини. Разом з тим, вищевказані свідки у своїх показаннях в суді чітко вказали, що вони пропонували саме ОСОБА_7 , який керував автомобілем «Daf», повернутися на місце вчинення ДТП, однак останній проігнорував цю вимогу та продовжив рух далі в напрямку м. Одеси, після чого вони викликали поліцію.

Також є неспроможними доводи захисника, що жоден свідок не бачив момент контакту автомобіля «Daf», ані з автомобілем марки «Skoda Kodiaq», ані з потерпілим. Ці доводи спростовані показаннями свідка ОСОБА_17 , який в дзеркало заднього виду бачив сам момент наїзду вантажівки під керуванням ОСОБА_7 на потерпілого, та в суді наполягав на тому, що ДТП сталась саме з вини водія вантажівки, і що саме він здійснив наїзд на людину.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_18 (поліцейські УПП в Одеській області), надавши аналогічні показання, в суді пояснили, що 11.07.2020 було отримано повідомлення про оголошення плану-перехвату вантажівки, яка здійснила ДТП та залишила місце пригоди. Близько 11:00 години на стаціонарному посту «Централіт», розташованому на автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», патрульною поліцією був зупинений автомобіль, візуально схожий на той, що був зазначений в орієнтуванні. Водія не затримували, лише пояснили йому причину зупинки. Після цього, викликали слідчо-оперативну групу, яка приїхала приблизно через годину. На автомобілі «Daf», з лівого боку, були явні механічні пошкодження, подряпини, а також, збита пластикова частина підніжки. Під час діалогу, водій намагався зняти підніжку та приховати. Згодом, він дістав її з кабіни та віддав працівникам поліції.

Окрім показань вищевказаних свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ДТП підтверджується письмовими доказами, які узгоджуються між собою та з показаннями свідків, та яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Так, згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2020, з доданими схемою та фототаблицею, огляд проведено на 126 км + 500 м автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ. Оглядом місця ДТП встановлено, що автомобіль «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_4 , перебував на автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» у статистичному (нерухомому) положенні, частково на правому краю проїжджої частини та частково на правому узбіччі (за кінцевого розташування транспортного засобу на місці пригоди, за якого останній направлений в бік міста Одеси Миколаївської області). На момент огляду під передньою віссю з лівої сторони розташовано під автомобілем запасне колесо. Зовнішні пошкодження вказаного автомобіля: розбитий задній лівий габарит, подряпини на задній лівій частині. Напрямок руху пішохода ОСОБА_11 : перебував біля автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_4 , в статистичному (нерухомому) положенні, на автодорозі М-14. Заяви та зауваження щодо протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2020 не надходили. Під час складання протоколу вилучено: фрагменти габариту фари з автомобіля «Skoda Kodiaq» та фрагмент підніжки з вантажного автомобіля (т 3 а.с.10-33).

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2020 з фототаблицею, огляд проводився біля стаціонарного посту СП Централіт, розташованого на 21 км+ 500 м автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ. Огляд проводився в напрямку від м. Миколаєва до м. Одеса. Поза межами правого краю проїжджої частини в статичному (нерухомому) стані розташований вантажний автомобіль марки DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки Stas 039-3F AK, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Транспортний засіб має 2 осі та 4 колеса, задні колеса 2 спарені. При огляді транспортного засобу виявлені сліди пошкоджень механічного характеру та контактування (взаємодія) з навколишніми предметами, а саме: нанесене суцвіття рослин, зовні схожих на насіння соняшнику.

На правій підніжці, зі сторони правих дверей виявлено сліди її механічного пошкодження у вигляді відокремлення металевої частини та декоративної (пластикової) частини підніжки. В салоні автомобіля виявлено фрагменти підніжки, металевий фрагмент підніжки з розмірами 0,24х0,18 м, сірого кольору зі слідами нерівномірного відриву; фрагмент мав вигляд решітки з 3-ма ячеями.

Інший фрагмент представляє собою відокремлену частину декоративної накладки, з розмірами 0,63х0,30 м, з утвореними на ньому тріщинами, різними за формою та розмірами. На напівпричепі, на його ребристій поверхні, справа, розташовані сліди тертя з відокремленням покриття. На правих колесах виявлено сліди тертя, розташовані вздовж шини, різні за розмірами та формою.

Під час огляду було виявлено та вилучено: скло від заднього правого габаритного вогню напівпричепу, червоного кольору; зішкреб лакофарбового покриття червоного кольору з правого крила т/з; змив речовини біологічного походження з важеля коробки передач т/з; фрагмент металевої підшивки з правої сторони кабіни; фрагмент декоративної частини підніжки, червоного кольору з правої частини кабіни; чохол (накладка) з керма т/з (т 3 а.с.176-202).

Згідно протоколу огляду предмету від 30.08.2020 з фототаблицею, проведено огляд мобільного телефону, належного ОСОБА_15 , який добровільно надав його в розпорядження органу досудового розслідування та на якому малися фотознімки автомобіля марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом-самоскидом-Е STAS 039-3FAK, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_7 після зупинки даного транспортного засобу на підставі орієнтування на СП «Централіт» УПП в Одеській області.

При відкритті теки Галерея зазначеного мобільного телефону, у останній виявлено вісім файлів формату JPEG, в загальній кількості 8 шт., які були переглянуті за допомогою встановленого в телефоні програвача. Ці фото мають зображення автомобіля марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом-самоскидом-Е STAS 039-3FAK, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які детально описані у протоколі огляду, а також на цих фото зображені наявні на вищевказаному транспортному засобі пошкодження, зокрема: на 6-8 фотознімках зображено передню праву нижню частину правої бічної поверхні вищевказаного вантажного автомобіля.

В районі переднього правого крила та на декоративній частині кабіни, під правими дверцятами, розташовано горизонтальні подряпини, з подальшим відокремленням лакофарбового покриття кабіни даного транспортного засобу; декоративна підніжка вантажного автомобіля на фото відсутня.

На фото зафіксовано, що на металевій підніжці даного транспортного засобу відсутній один її фрагмент, про що свідчить нерівномірна лінія зламу (відриву). Інший фрагмент металевої підніжки перебуває на транспортному засобі та скріплений з іншою її частиною стяжними металевими гвинтами (том 3 а. с. 124-135).

Дані, що вказані у цьому протоколі огляду, також узгоджуються з даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2020, щодо пошкоджень, виявлених на транспортному засобі під керуванням ОСОБА_7 .

Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що 11.07.2020 була відсутня постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні. Тому на думку захисника, огляд місця ДТП (під час якого було вилучено автомобіль марки «Skoda Kodiaq», огляд місця події (під час якого було виявлено та вилучено автомобіль «Daf xf 105.460», відібрання зразків від 11.07.2020 та інші докази до 13.07.2020), є недопустимими доказами. Разом з тим, ці доводи не є слушними, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається наявність постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 11.07.2020. Тому підстав для визнання вказаних протоколів огляду місця події недопустимими доказами, колегія суддів не вбачає.

В поданій апеляційній скарзі захисник стверджує, що затримання обвинуваченого ОСОБА_7 фактично відбулося не о 17:00 (як зазначено у відповідному протоколі), а об 11:00, огляд автомобіля «Daf xf 105.460» проведено незаконно, а тому протокол огляду автомобіля є недопустимим доказом.

Однак, ці доводи апелянта не є слушними. Як вбачається з протоколу затримання від 11.07.2020, ОСОБА_7 затримано в цей день о 17:00. В своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_18 зазначили, що вони об 11 год лише зупинили водія ОСОБА_7 оскільки він підпадав під орієнтування «план-перехват», повідомили причину зупинки і запропонували водієві почекати слідчо-оперативну група.

Окрім того, доводи захисника, що заява ОСОБА_7 про дозвіл на проведення обшуку автомобіля «Daf xf 105.460» написана під тиском, є голослівними та не підтверджуються доказами.

Навпаки, під час проведення огляду місця події від 11.07.2020 ОСОБА_7 був присутній, зауважень або незгоди з протоколом від нього не надходило, та він не заявляв клопотання про залучення захисника під час проведення огляду. Тому доводи апелянта в цій частині також не знайшли свого підтвердження.

Висновком експерта №632 від 14.08.2020 підтверджено, що металевий фрагмент підніжки з розмірами 299x91x11 мм (сейф пакет № ЕХР 0247718) та металевий фрагмент підніжки з розмірами 574x14x30 мм (сейф пакет №ЕХР0266274), вилучений під час огляду автомобіля "DAF XF 105.460" р/н НОМЕР_1 , раніше складали єдине ціле один з одним співпадають за формою, розмірами та конструктивними особливостями із фрагментом декоративної підніжки з розмірами 297x230 мм (сейф пакет № ЕХР 0419342) та могли розташовуватись правому отворі декоративної підніжки.

Металевий фрагмент підніжки з розмірами 299x91x11 мм (сейф пакет ХР 0247718) та металевий фрагмент з розмірами 34x22x11 мм, скріплений підніжкою з пасажирської сторони автомобіля "DAF XF 105.460" ВС 2451 НС стяжним болтом, раніше складали єдине ціле та були конструктивними частинами підніжки досліджуваного автомобіля.

Металевий фрагмент підніжки з розмірами 574x14x30 мм (сейф пакет № ЕХР0266274) та металевий фрагмент з розмірами 20x19x11 мм, скріплений із підніжкою з пасажирської сторони автомобіля "DAF XF 105.460" ВС 2451 НС стяжним болтом, раніше складали єдине ціле та були конструктивними частинами підніжки досліджуваного автомобіля.

Фрагмент декоративної підніжки з розмірами 600x297x230 мм (сейф гг № ЕХР 0419342) співпадають за формою, розмірами, кольором барвника конструктивними особливостями із відповідними характеристиками декоративної підніжки, розташованої з пасажирської сторони досліджуваного автомобіля, однак відповісти на питання: "Чи був раніше фрагмент декоративної частини підніжки, червоного кольору (сейф пакет № ЕХР 0419342), одним цілим із підніжкою вантажного автомобіля марки "DAF XF 460", реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилученого під час огляду місця її 11.07.2020 біля СП "Централіт", не можливо у зв`язку із відсутністю спільних ідентифікаційних ознак (т. 3 а. с. 47-55).

Висновком експерта №823 від 18.08.2020 встановлено, що саме ОСОБА_7 перебував за кермом транспортного засобу «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом-самоскидом-Е STAS 039-3FAK, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки генетичні ознаки клітин з ядрами виявлених на чохлі керма (об`єкт № 3) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 (об`єкт № 1).

Висновками експертів №456 від 14.08.2020 та №453 від 17.08.2020 встановлено, що на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля «DAF XF 105.460» р.н. НОМЕР_1 з система напівпричепом «Stas 039-3FAK» р.н. НОМЕР_2 знаходились в працездатному стані. На момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля «Skoda Kodiaq» р.н. НОМЕР_3 знаходились в працездатному стані. Шини коліс не відповідають вимогам п. 31.4.5 «г» ПДР України. Невідповідність шин коліс вимогам ПДР України могла бути виявлена водієм завчасно.

Окрім того, з метою встановлення механізму дорожньо-транспортної пригод, проведено ряд експертиз.

Зокрема, згідно висновку експерта №450 від 26.08.2020, відповідно при зіткненні автомобіль «Skoda Kodiaq» р/н НОМЕР_3 розташовувався близько місця його кінцевого розташування, а автомобіль «DAF XF 105.460» р/н НОМЕР_1 з напівпричепом «Stas 039-3FAK» р/н НОМЕР_2 відповідно встановлених частин та куту взаємодії з автомобілем «Skoda Kodiaq» р/н НОМЕР_3 .

Виходячи з того, що на питання якою саме частиною автомобіля «DАF XF 105.460» р/н НОМЕР_1 з напівпричепом «Stas 039-3FAK» р/н НОМЕР_2 стався наїзд на пішохода категорична відповідь неможлива, неможливо зробити висновок про розташування місця наїзду автомобіля «DAF XF 105.460» р/н НОМЕР_1 з напівпричепом «Stas 039-3FAK» р/н НОМЕР_2 на пішохода.

Кут між подовжніми осями складав близько 5°±3° при відліку кута від подовжньої осі автомобіля «Skoda Kodiaq» р/н НОМЕР_3 проти ходу годинникової стрілки до подовжньої осі автомобіля «DAF XF 105.460» р/н НОМЕР_1 з напівпричепом «Stas 039-3FAK» р/ НОМЕР_5 , як вказано на зобр. №3 цього висновку.

Через відсутність явної відповідної слідової інформації на даному транспортному засобі, не є можливим встановити, якою саме частиною автомобіля «DAF XF 105.460» р/н НОМЕР_1 з напівпричепом «Stas 039-3FAK» р/н НОМЕР_2 стався наїзд на пішохода та в якому взаємному положенні знаходились транспортний засіб та пішохід в момент первинного контактування (т. 3 а.с.139-146)

З метою уточнення даних вищевказаного висновку, в суді першої інстанції був допитаний експерт сектору автотехнічних досліджень Миколаївського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_19 , який підтвердив наданий ним висновок та пояснив, що у своєму висновку надавав відповіді на запитання, поставлені слідчим у постанові.

На питання слідчого, якою саме частиною вантажівки стався наїзд на пішохода категоричну відповідь експерт надати не зміг. Також не зміг зробити висновок про розташування місця наїзду автомобіля «DAF XF 105.460» з напівпричепом «Stas 039-3FAK» на пішохода. Експерт повідомив, що ознаки контактування були, однак, в сукупності, їх було недостатньо, щоб категорично стверджувати про те, що вантажівка здійснила контактування з пішоходом.

В апеляційній скарзі захисник зазначив, що під час проведення цієї експертизи визначались пошкодження автомобіля марки «Skoda Kodiaq» на штраф-майданчику (коли було встановлено колесо), в той час як згідно висунутого обвинувачення, потерпілий здійснював заміну колеса. При цьому на фото, які додані до протоколу огляду місця ДТП, автомобіль марки «Skoda Kodiaq» лежить на «докатці», що не узгоджується з показаннями свідків, які стверджували, що потерпілий тримав колесо в руках. Тому захисник вважає, що висновок експерта від 26.08.2020 № 450 є недопустимим доказом, так як в основу покладено дані з огляду автомобіля марки «Skoda Kodiaq», на якому вже встановлено колесо, чого при зіткненні не було, що ставить під сумнів такий висновок.

Аналізуючи ці доводи сторони захисту, колегія суддів зазначає, що дійсно свідки повідомляли, що під час вчинення ДТП автомобіль потерпілого був припаркований на узбіччі, і що потерпілий здійснював заміну колеса у своєму транспортному засобі. А під час проведення експертизи визначались пошкодження автомобіля марки «Skoda Kodiaq» на штраф-майданчику (коли було встановлено колесо). Окрім того, експерт під час проведення експертизи визначав саме місце наїзду автомобіля «DAF XF 105.460» з напівпричепом на транспортний засіб «Skoda Kodiaq», а також на пішохода.

Згідно протоколу огляду місця ДТП від 11.07.2020, зовнішні пошкодження автомобіля «Skoda Kodiaq» були наступні: розбитий задній лівий габарит, подряпини на задній лівій частині. Тож наявність чи відсутність на автомобілі колеса під час проведеного експертом дослідження, ніяким чином не впливає на суть прийнятого експертом висновку.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи №1928 від 12.08.2020, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді чисельних переломів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів (крововиливу у діафрагму, чисельних розривів капсули та тканини правої долі печінки, забою легень, підкапсулярного крововиливу в області правої нирки), яка ускладнилася травматичним шоком, що підтверджується даними судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів. Також у цьому висновку детально описані отримані ОСОБА_11 тілесні ушкодження.

Всі тілесні пошкодження у ОСОБА_11 утворилися незадовго до смерті від дії тупих твердих предметів та є прижиттєвими на що вказують наявність крововиливів у м`які тканини в місцях їх утворення, та могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді в результаті зіткнення транспортного засобу вагонного типу з пішоходом.

Беручи до уваги локалізацію та характер тілесних ушкоджень механізм їх утворення у ОСОБА_11 , можливо уявити наступним чином: первинний удар прийшовся по зовнішній поверхні правої нижньої кінцівки, передньо-зовнішній поверхні правої верхньої кінцівки, боковій поверхні тулубу справа та лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови справа, коли потерпілий знаходився у вертикальному положенні та був повернений до рухаючого транспортного засобу вагонного типу правою боковою поверхнею тіла в результаті чого утворилися тілесні ушкодження в ділянці гомілково-ступневі до суглобу зліва, правої нижньої кінцівки, тулубу та голови справа. В подальшому виникло відкидання тіла з ударом та ковзанням об тверду поверхню землі чи дорожнього покриття з утворенням пошкоджень в ділянці лівої верхньої кінцівки та по передній поверхні в проекції лівого колінного суглобу. За ступенем тяжкості вищевказані тілесні пошкодження у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень та перебувають у прямому причинно-слідчому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Враховуючи локалізацію та морфологічні властивості тілесних пошкоджень у ОСОБА_11 , експерт дійшов висновку, що в момент зіткнення транспортного засобу з пішоходом останній стояв. Малоймовірно, що постраждалий безпосередньо після ДТП в силу отриманих тілесних ушкоджень міг вжити заходів до самозбереження (т. 3 а.с. 166-173).

Зазначений висновок експерта також узгоджується з висновком експерта № 20-1020 від 15.09.2020, щодо перебування потерпілого ОСОБА_11 в момент наїзду на нього у вертикальному положенні.

Окрім того, відповідно висновку комплексної автотехнічної експертизи №20-1020 від 15.09.2020 встановлено:

- місце наїзду автомобіля «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_6 , у з`єднанні з напівпричепом «Stas 039-3F АК», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода сталося при положенні пішохода в вертикальному положенні біля лівого борту автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_3 (поз.2 на схемі), на деякої відстані від початку розташування плями бурого кольору, ззовні схожі на кров, які перебувають на проїзної час і пні (поз.4). відраховуючи назад по ходу руху автомобіля «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом «Stas 039-3F АК», реєстрацій ний номер НОМЕР_2 ;

-водію автомобіля «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом «Stas 039-3F АК», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.п.12.3.13.1,13.3 ПДР;

-водію автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_7 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.п. 15.1. 15.14, 9.9(a) ПДР;

-дії водія автомобіля «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом «Stas 039-3F АК», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не відповідали вимогам п.п. 13.1,13.3.12.3 ПДР;

-дії водія автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_8 , передуючи ДТП, не відповідали вимогам п.п. 15.1,15.14.9.9(a) ПДР;

-належним виконанням вимог п.п. 13.1,13.3,12.3 ПДР водій автомобіля «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_9 з напівпричепом «Stas 039-3F АК», реєстраційний номер НОМЕР_2 мав би технічну можливість попередити ДТП;

-з технічної точки зору питання про те, чи мав водії автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_3 , технічну можливість попередити ДТП не має сенсу;

-з технічної точки зору, дії водія автомобіля «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Stas 039-3F АК», реєстраційний номер НОМЕР_2 , передуючи ДТП знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП;

-з технічної точки зору, дії водія автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_3 , передуючи ДТП не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП (т. 4 а.с.115-121).

Отже, цим висновком встановлено механізм вчинення ДТП та факт наїзду вантажівки під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_11 , а також надано відповідь на питання щодо дій потерпілого під час вчинення ДТП, які з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Всупереч доводам захисника ОСОБА_8 про недопустимість зазначеного висновку експертизи №20-1020, колегія суддів зазначає, що в його основу покладені вихідні дані, які встановлені під час досудового розслідування з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а саме: дані протоколу огляду місця події та схеми до нього, дані з висновків судової інженерно-транспортної експертиз № 456, №453, судово-медичної експертизи трупу № 1928.

Також в основу цих висновків покладені показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які повністю співпадають з їх показаннями, які надані суду.

В апеляційній скарзі захисник просить звернути увагу, що свідок ОСОБА_17 вказав, що автомобіль марки «Skoda Kodiaq» стояв не паралельно до обочини, а ліва задня частина була занесена вліво (до проїзної частини) на приблизно 10-20 см. Тому апелянт вважає, що висновок експерта № 20-1020, в основу якого покладено відомості, що автомобіль марки «Skoda Kodiaq» стояв паралельно проїзній частині, є нікчемними.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що свідки, як очевидці події, сприймали ці події на свій суб`єктивний розсуд та могли не чітко визначити розташування транспортного засобу «Skoda Kodiaq» на обочині проїзної частини, та вказували про обставини зі свого суб`єктивного розсуду. Окрім того, слід врахувати ту обставину, що свідки бачили події, рухаючись на власному транспортному засобі з певною швидкістю.

Визначення точних даних розташування транспортного засобу «Skoda Kodiaq» на проїзній частині відбувалось під час здійснення огляду місця події, під час якого було здійснено точні заміри та вказані дані були відображені в схемі ДТП, дані яких були надані на дослідження експерту. Тому вважати, що висновок експерта є нікчемним, спираючись на вищевказані доводи захисника, є безпідставним.

Окрім того, захисник просить звернути увагу, що відповідно до показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , потерпілий перебував в сидячому положенні, однак в основу експертизи № 20-1020 від 15.09.2020 покладено дані, що потерпілий стояв.

Разом з тим, коли ці свідки побачили припаркований на узбіччі автомобіль та сидячого чоловіка біля нього, який здійснював заміну колеса, ці події відбувались до вчинення ДТП, та свідки вказали це у своїх показаннях. Тим більше, свідок ОСОБА_21 вказав, що він наїзд на потерпілого побачив у дзеркалі заднього виду, тобто вже після того, як він об`їхав потерпілого та продовжив свій рух. В якому положенні перебував потерпілий саме у момент наїзду на нього, свідок не уточнював.

На переконання колегії суддів, висновок експерта №20-1020 від 15.09.2020 містить чіткі відповіді на всі поставлені перед експертом питання, а відсутність можливості допитати судового експерта в судовому засіданні з приводу уточнення його висновків, не є підставою для визнання висновку експерта недопустимим доказом.

З доводів захисника вбачається, що під час судового розгляду проведено слідчий експеримент з ОСОБА_7 щодо обставин події, і протокол зазначеної слідчої дії долучено судом до матеріалів судового провадження 18.04.2023. Вказав, що під час цього слідчого експерименту встановлені додаткові обставини справи, стороною захисту заявлялось клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП, в задоволенні яких судом було відмовлено.

Так, відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.03.2023 з доданою схемою дорожньо-транспортної пригоди, слідчий експеримент проведено на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.02.2023 в районі 124 км+ 500 м автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 повідомив, що він керував вантажним автомобілем «DAF XF 105.460», з напівпричепом «Stas 039-3F АК», рухаючись зі швидкістю 55 км/годину в напрямку м. Одеси. На дорозі, на проїзній частині, за 200-300 м побачив припаркований автомобіль «Skoda Kodiaq». За 35-40 м ОСОБА_7 побачив, що чоловік рухався про проїзній частині з правого боку до переднього лівого колеса свого автомобіля. ОСОБА_7 почав здійснювати об`їзд людини. Жодного зіткнення чи контактування не було ані з чоловіком, ані з його автомобілем.

Тобто, при проведенні слідчого експерименту, ОСОБА_7 стверджував, що він не вчиняв наїзд на пішохода, а безпечно здійснив об`їзд людини, тобто надав такі ж показання, як і в суді. Жодних нових обставин справи, які б стали підставою для прийняття рішення судом про проведення судової автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП, не було. Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника про призначення судової автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП, суд першої інстанції навів переконливі мотиви в обгрунтування рішення.

Суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки у кримінальному провадженні проведена комплексна автотехнічна експертиза по дослідженню обставин і механізму ДТП та транспортно-трасологічна експертизи, та відсутні підстави сумніватися в обґрунтованості цих висновків.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі докази у справі, зокрема й ті доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його невинуватості.

На переконання колегії суддів, докази, на які послався суд першої інстанції, поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Оскільки, усі обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення справи в судовому засіданні досліджені всебічно, повно та об`єктивно, то підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження (згідно уточнених вимог захисником), немає. Тому апеляційна скарга захисника в частині незгоди з висновком суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, є безпідставною.

Щодо призначеного покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, а також за ч.1 ст. 135 КК України до нетяжкого злочину.

Також враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлені.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Хоча обвинувачений заперечував зазначену обтяжуючу покарання обставину, але вона доведена висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №999, проведеним лікарем ОСОБА_22 11.07.2020 в КНП МОЦПЗ МОР, відповідно до якого ОСОБА_7 перебував у стані наркотичного сп`яніння (т. 4 а. с. 180), а також результатом токсикологічного дослідження №1688 від 13.07.2020, відповідно до якого при токсикологічному дослідженні в сечі ОСОБА_7 виявлені каннабіноїди (т. 4 а. с. 179). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка лікар КНП МОЦПЗ МОР ОСОБА_22 підтвердив наданий ним висновок.

Разом з тим, у вступній та мотивувальній частині вироку, обґрунтовуючи висновки щодо призначення покарання, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 є раніше судимий: за вироком Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2004 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років за яким звільнений умовно-достроково звільненого на 1 рік 6 місяців 18 днів; за вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2009 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого 28.07.2011 у зв`язку з відбуттям строку покарання.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає, та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості, пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Дослідивши дані про попередні судимості обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 88, ч. 1,ч.3 та ч.5 ст. 90, п. 7 та п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України, судимості ОСОБА_7 за вироком Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2004 та за вироком Галицького районного суду м. Львова погашені, а отже, в силу ст. 89 КК України, він не має судимостей.

Тому, посилання у оскаржуваному вироку при призначенні ОСОБА_7 покарання на те, що він раніше судимий, є неприпустимим. За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищевказані судимості підлягають виключенню зі вступної та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції.

Разом з тим, хоча суд першої інстанції безпідставно послався на судимості, які погашені, але враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини злочинів, невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 , за наявності обтяжуючої покарання обставини, визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор, як на одну з підстав призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання послався на те, що обвинувачений, будучи неодноразово засудженим за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, після звільнення з місць позбавлення волі, будь-яких висновків не зробив та знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, знову вчинив злочин.

Разом з тим, колегія суддів позбавлена правових підстав врахувати ці дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки попередні судимості погашені в установленому законом порядку. Всі інші дані, які прокурор просить врахувати при призначенні ОСОБА_7 більш суворого покарання, а саме: вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, наслідки вчиненого злочину, достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Судом першої інстанції визначено покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України в межах санкції статті, не є мінімальним. Розмір покарання визначено з урахуванням як даних про особу винного, так і наявності обтяжуючою покарання обставини.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки висновки, зроблені колегією суддів щодо виключення з вступної та мотивувальної частини вироку судимостей ОСОБА_7 , вирішені на користь обвинуваченого.

Щодо вирішення цивільного позову.

Розглядаючи апеляційну скаргу представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_9 , в частині вирішення цивільного позову, суд дійшов таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У ході вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 у частині відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 звернулася із цивільним позовом у межах кримінального провадження про відшкодування моральної шкоди, пред`явивши позов до ТОВ «Транс Компані», вказавши третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 1, а.к.п. 84-90).

Разом з тим, представник ТОВ «Транс Компані» ОСОБА_9 в апеляційній скарзі стверджує, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом-самоскидом-Е марки «STAS 039-3FAK», яким керував ОСОБА_7 , був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА».

В матеріалах провадження наявна копія страхового поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО4903149 та №АО4903155, за яким автомобіль марки «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом-самоскидом-Е марки «STAS 039-3FAK», на час події був застрахований у страховій компанії ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА», тобто зазначений транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП за його участю (т. 13 а.с. 75-76).

З пояснень представника цивільного відповідача вбачається, що про зазначене він повідомляв в суді першої інстанції, але ці доводи не перевірені та не враховані при вирішенні цивільного позову.

Так, згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Проте, суд першої інстанції при постановленні судового рішення, не врахував зазначені положення закону. Зокрема, під час судового розгляду не залучено в якості відповідача ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА». У зв`язку із викладеним, прийняте судом рішення в частині вирішення цивільного позову не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Оскільки цивільний позов розглянуто без залучення в якості відповідача страхової компанії, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості прийняти рішення по суті заявлених вимог, про що просить апелянт.

Тому, з огляду на вимоги представника цивільного відповідача ОСОБА_9 , його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 - скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства. Під час нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства необхідно перевірити доводи представника цивільного відповідача ТОВ «Транс Компані» ОСОБА_9 , та прийняти законне, вмотивоване рушення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2024 року посилання суду на наявність судимостей у ОСОБА_7 .

Зазначений вирок щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_23