ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1750/25 Справа № 186/1214/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №00000437 від 25 листопада 2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Феодосія АР Крим, зареєстрованого та за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 травня 2025 року, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, є триваючими та на час розгляду клопотання не зменшились. Зазначено про неможливість на даній стадії розгляду кримінального провадження застосувати до обвинуваченого більш м`яких запобіжний захід, оскільки останній не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому з огляду на тяжкість, характер та суспільний інтерес інкримінованого злочину, продовжено ОСОБА_5 строк тримання під вартою.

В апеляції:

- обвинувачений просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити альтернативну заставу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує про недоведеність заявлених ризиків його вини у вчиненні інкримінованого злочину, а також безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Звертає увагу, що майже 2 роки утримується під вартою, та за цей період в нього значно погіршився стан здоров`я та почали прогресувати хронічні захворювання.

Сторони кримінального провадження будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився, заяв про участь у розгляді справи не подавали, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) з урахуванням позиції учасників, колегія вважає за можливе проводити судове засідання без участі прокурора та обвинуваченої.

Перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених пунктів 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Звертається увага на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів не входить в перевірку доводів обвинуваченого щодо недоведеності винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення.

Приймається до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, усі докази по справі ще не досліджені, свідки не допитані, у зв`язку з чим ризик переховування з метою уникнення від можливої кримінальної відповідальності є ґрунтовним.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Також, приймаються до уваги встановлені фактичні обставини, а саме те, що ОСОБА_5 систематично на виконання завдання представника країни-агресора фсб рф, передавав інформацію про рух військового літака, пересування військової техніки, об`єктів авіаційної діяльності, а тому маючи певні зв`язки зі співробітниками фсб рф, останній може мати змогу незаконно перетнути кордон України з тимчасово окупованих та непідконтрольних територій, крім того, останній є уродженцем у м. Феодосія АР Крим.

Зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Про особливу вагомість ризику у виді вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить характер інкримінованого злочину, який полягає в умисній, протиправній, активні співпраці та передачі інформації під час воєнного стану та особливий період співробітниками фсб рф, а тому враховуючи, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу та соціально-стримуючих факторів не має, ризик продовження протиправних дій з метою отримання коштів на існування є вагомим, а тому в подальшому його дії також можуть бути направлені на проведення підривної діяльності проти України, заподіяння шкоди державній безпеці України.

Зважається на те, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не може утримуватись під вартою, крім того останнім не зазначено, що під час перебування в умовах установи виконання покарань у разі потреби йому не було надано належну медичну допомогу, а тому посилання про загострення хронічних захворювань самі по собі, без належного підтвердження медичними висновками, не слугують підставою для зміни запобіжного заходу.

Апеляційні доводи щодо не визначення застави є необґрунтованими, оскільки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не встановлюється щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, а тому враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, колегія суддів підстав для визначення застави не вбачає.

Звертається увага, що тривалість попереднього тримання обвинуваченого під вартою зумовлена, складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка обвинуваченого зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду та вважає, що вказані ризики є виключно вагомими і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому необхідно акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого розгляду справи по суті, а також звертає увагу суду на тривалість строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №00000437 від 25 листопада 2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4