справа № 235/6147/24
№ провадження 1-кп/208/1006/24
ВИРОК

Іменем України

16 грудня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому підготовчому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0006828 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Топорів, Буського району, Львівської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21.10.2024 року між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України у приміщені Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Республіканська буд. 39, укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, в Україні 24 лютого 2022 року строком введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №111 від 18.04.2024 року, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира бойової машини командира 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно Конституції України, законів України та статутів ЗСУ, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_7 призначено на посаду заступника командира НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , допущено до тимчасового виконання обов`язків за посадою командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , і таким чином по відношенню до командира бойової машини солдата ОСОБА_4 , він є прямим начальником за своїм службовим становищем.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Солдат ОСОБА_8 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, о 09.55 годині 09.07.2024 року, в умовах воєнного стану, під час шикування особового складу зведеного підрозділу у м. Родинське, Покровський район, Донецька область, майором ОСОБА_9 , до солдата ОСОБА_8 доведено для виконання бойове розпорядження капітана ОСОБА_7 та віддано усний наказ на посилання у складі зведеного підрозділу до 12.00 години 09.07.2024 року, ПВ «ЦЕЗАР» в районі н.п. КАЛИНОВЕ Покровського району Донецької області із завданням знищити та подавити піхоту, вогневі засоби та легку броньовану техніку противника в зоні враження наявного озброєння.

Наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_8 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Отримавши законний наказ, солдат ОСОБА_8 усно та відкрито відмовився його виконати, і його дії кваліфіковані за ч.4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченим та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 місяців арешту.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Петринка зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення в судовому засіданні.

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину за обставин вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинуваченні, визнав повністю. Зазначив, що в ЗСУ служить з 2022 року. Приймав участь в бойових діях. 17.07.2024 року їх роту вишикували на плацу і заступником командира військової частини віддано наказ про переміщення до населеного пункту для зайняття там бойових позицій. В його роті залишилось приблизно чверть особового складу. Він був морально та фізично виснажений і відмовився виконувати наказ командира. Щиро розкаюється у скоєному.

Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 402 КК України - відкритій відмові виконати наказ начальника (непокора), вчиненої в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд вважає повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Статус солдата-військовослужбовця, тобто особи яка захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, особи яка брала безпосередню участь в бойових діях пов`язаних з військовою агресією проти України, безперечно є обставиною яка викликає повагу в суспільстві.

Солдат ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив злочин внаслідок збігу інших тяжких особистих обставин, що викликало у нього психоемоційний стрес, і це ніким не оспорювалось.

Зазначені обставини, окремо визнаються судом як пом`якшуючи покарання ОСОБА_8 .

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.4 ст. 402 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Вирішуючи питання щодо міри покарання ОСОБА_8 , суд відзначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.4 ст. 402 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого покарання виду покарання ніж зазначене в цій санкції та передбачене угодою яка розглядається, здатне забезпечити його виправлення.

На думку суду, призначення військовослужбовцю Петринка передбаченого угодою покарання за ч.4 ст. 402 КК України, з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, у виді арешту, та який полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті, є законним, справедливим та достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд дійшов до наступного висновку:

- ОСОБА_4 дійсно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 402 КК України, та він у ньому винен;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 21.10.2024 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінального покарання, встановлених КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 21.10.2024 року на підставі ст.ст. 468,469,472 КПК України, між прокурорм Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та притягнутим в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_4 , затвердити.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 402 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту, з триманням засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_4 покарання, рахувати з 09.07.2024 року.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити раніше обраний тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1