Провадження № 11-кп/824/3085/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

Даною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із утриманням під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, із утриманням у Київському СІЗО, без визначення застави, відраховуючи з 17.01.2025, тобто по 17 березня 2025 включно.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд врахував те, що тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може обґрунтовано свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду. Так, злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , є тяжким. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він одружений, батько двох доньок, тривалий час проживає на одному місці та має стабільну роботу, володіє нерухомим майном, виключно позитивно характеризується як сусідами, так і колегами, раніше не судимий. Але, незважаючи на стійкі соціальні зв`язки, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , є ймовірність того, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений може намагатися вчинити спроби щодо переховування від суду. Крім того, ризик впливу на потерпілу, який був підставою для продовження строку тримання обвинувачено під вартою ухвалою від 07.11.2024 р., продовжує існувати, оскільки обвинувачений, будучи обізнаним про місце проживання потерпілої, шляхом шантажу, умовлянь, погроз може чинити тиск на потерпілу ОСОБА_8 з метою зміни чи відмови останньої від дачі показань. Показання останньої мають вирішальне значення для повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу у якій просить ухвалу суду скасувати, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з-під варти.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що потерпіла ОСОБА_8 була допитана в судовому засіданні 23.12.2024 року, суд безпосередньо отримав показання потерпілої, відтак ризик незаконного впливу на потерпілу припинив існувати з 23.12.2024 року.

Також, ризик можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду не доводиться жодним доказом, цей ризик є виключно припущенням, відтак ухвала суду від 13.01.2025 року є необґрунтованою та незаконною.

Разом з тим, вказує, що суд першої інстанції не обґрунтував неможливості запобігання ризику за допомогою запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією обвинуваченого від суспільства.

Окрім цього, звертає увагу, що оскаржувана ухвала від 13.01.2025 року постановлена судом першої інстанції через 8 днів після закінчення дії попередньої ухвали, оскільки при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 суд допустив помилку в обрахуванні строків утримання під вартою, що потягло за собою і надалі невірне обрахування строків. Вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 закінчився до постановлення Печерським районним судом м. Києва ухвали про продовження запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як встановлено ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків (ризиків), підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що він може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування чи продовження запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дослідив в повній мірі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, та вірно встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, про те, що стороною обвинувачення не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Обґрунтовуючи висновок щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на стадію судового провадження, суд першої інстанції врахував з достатньою повнотою та об`єктивністю усі обставини, з якими закон та судова практика Європейського суду з прав людини, пов`язують можливість продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, в тому числі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які повинні враховуватися не тільки при обранні такого запобіжного заходу, а й при його продовженні.

При цьому, судом встановлено, що звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурором, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України, в повній мірі доведено існування обставин, які свідчать не тільки про те, що заявлені ризики не зменшилися, а й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Зважаючи на встановлені судом першої інстанції конкретні обставини даного кримінального провадження, а також з урахуванням сукупності даних про особу ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, і такі ризики за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилися.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, на які посилається суд першої інстанції є безпідставними, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки жодних даних та доказів, які б спростовували існування ризиків, в суді апеляційної інстанції наведено не було.

Доводи захисника на те, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 закінчився до постановлення місцевим судом ухвали про продовження запобіжного заходу не відповідає дійсності. При цьому, строки попередніх ухвал не є предметом апеляційного розгляду, тому в цій частині доводи апеляційної скарги до уваги не беруться.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновками місцевого суду про те, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даній стадії судового провадження буде недостатнім для запобігання встановлених ризиків, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Перевіркою доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника, колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, на які посилається захисник, які б могли служити законними підставами для скасування оскаржуваної ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та задоволення вимог апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, та вмотивовано зробив висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із утриманням під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, із утриманням у Київському СІЗО, без визначення застави, відраховуючи з 17.01.2025, тобто по 17 березня 2025 включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя