Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/142/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2024 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 16 лютого 2025 року.

Визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

У разі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2024 року, щодо ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 16 лютого 2025 року.

Визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

У разі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Обвинувачений не одружений, не має на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що є умисними, на теперішній час відбуває покарання за вироком суду.

Судом встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою зміни їх показів на свою користь, оскільки останні не допитані в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 .

Постановити ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт за місцем фактичного проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обгрунтування вимог посилається на те, що відповідно до характеристики ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор від 28.03.2024 та довідки відділу по контрою за виконанням судових рішень ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», строк відбування покарання ОСОБА_7 за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.11.2017, закінчився 6 березня 2024 року.

Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_7 має дружину та матір. Окрім того, в матеріалах справі наявні докази того, що у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 у нього наявне житло, в якому він зареєстрований та проживав, а саме: АДРЕСА_1 , про що надано відповідну довідку в судове засідання 04.04.2024, що підтверджує, що він налагодив міцні соціальні зв`язки.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано довідку № 248/24 від 23.08.2024, згідно якої мати ОСОБА_7 - ОСОБА_9 знаходиться на стаціонарному лікуванні та потребує стороннього нагляду.

Також, посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що більш м 'якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Прокурор не вказав на наявність реальних ризиків для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Так, у провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 000172 від 06.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 307 КК України.

Під час судового засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обгрунтоване тим, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали.

Враховуючи тяжкість покарання, судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора та постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Вказані вимоги закону місцевим судом дотримані.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 не одружений, не має на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що є умисними.

За таких обставин, обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає характеру і тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, не надає можливості вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується останній, ризик щодо цього є дійсним та триваючим, а більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Наведені обставини свідчить про наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - відсутні.

Враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються ОСОБА_7 , суворість можливого покарання, місцевим судом правильно визнано за реальну небезпеку можливість ухилення обвинуваченого від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу - відсутні.

Враховуючи те, що строк тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 5 ст. 182, ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов правильного висновку про необхідність визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Визначаючи розмір застави, суд першої інстанції в достатній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків та обґрунтовано визначив йому заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, у разі внесення застави поклав обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що до моменту повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, обвинувачений мав 7 заохочень, що свідчить про його сумлінне ставлення до покладених на нього обов`язків і про бажання виправитися, на переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу, та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_13 на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та у нього є житло, є безпідставними, оскільки не спростовують висновок місцевого суду про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини кримінального провадження.

Будь-яких інших переконливих доводів, щодо незаконності рішення суду, в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, на переконанні колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 16 лютого 2025 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4