"03" лютого 2025 р. Справа № 363/3276/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001160, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2022 солдат ОСОБА_4 був призваний на військову службу під час мобілізації до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено до військової частини НОМЕР_1 .

19.04.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 112 солдата ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації на особливий період, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, всупереч вказаному на виконання свого кримінально протиправного умислу, будучи військовослужбовцем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушенні вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 15.06.2023 року не з`явився вчасно на службу до місця розташування військової частини НОМЕР_2 , що дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, приблизно о 10 год. 00 хв. 12.06.2024 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві та заявив про себе.

Отже, ОСОБА_4 15.06.2023 року не з`явився до місця служби військової частини НОМЕР_2 , що дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза межами визначеного місця служби по 12.06.2024 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків, не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме не з`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, а також закриття кримінального провадження у зв`язку з цим.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_4 повністю та безумовно визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, не заперечує обставин та фактів, викладених в обвинувальному акті. Обвинувачений ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, добровільно з`явився до правоохоронних органів та повідомив про вчинене ним правопорушення, а також про своє бажання повернутися до військової служби. Після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 уклав контракт на проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 , неодноразово був залучений до виконання бойового завдання, а командування військової частини надало письмову згоду на проходження ОСОБА_4 військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнає у повному обсязі, щиро кається у скоєному, обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, беззаперечно підтверджує. ОСОБА_4 підтвердив, що дійсно 15.06.2023 року вчасно без поважних причин не з`явився до місця дислокації військової частини, в якій на той момент проходив військову службу. Свою поведінку ОСОБА_4 пояснив тим, що на той момент його мати сильно хворіла, у зв`язку з чим він вирішив залишитися з нею. ОСОБА_4 також підтвердив, що добровільно звернувся до ТУ ДБР у місті Києві та повідомив про вчинене ним правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 добровільно звернувся до військової частини НОМЕР_3 з метою укладення контракту на проходження військової частини. У вересні 2024 року між ним та командиром військової частини було укладено контракт, на підставі якого ОСОБА_4 був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_3 та по сьогоднішній день продовжує виконувати військові обов`язки. Командування військової частини згодне на проходження ОСОБА_4 військової служби.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримав у повному обсязі, та клопотав перед судом особисто, просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, у зв`язку з цим закрити кримінальне провадження.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та подане клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Вказаний факт не заперечувався ОСОБА_4 та був визнаний ним під час судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2, 12 ПП ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року № 1 - умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Суди повинні враховувати, що в ряді норм Особливої частини КК України (зокрема, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 212, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 258, ч. 6 ст. 260, ч. 3 ст. 263, ч. 4 ст. 289, ч. 4 ст. 307, ч. 4 ст. 309, ч. 4 ст. 311, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 401) передбачено спеціальні підстави звільнення від кримінальної відповідальності. У всіх зазначених випадках за наявності обставин, передбачених конкретною нормою закону, суд зобов`язаний звільнити відповідних осіб від кримінальної відповідальності.

У ч. 5 ст. 407 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

У ч. 5 ст. 401 КК України встановлено, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Положення ст. 401 КК України доповнено приписом ч. 5 шляхом прийняття Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану» № 3902-IX від 20.08.2024 року, який набрав законної сили 07.09.2024 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Положеннями Закону України № 3902-IX від 20.08.2024 року передбачено право суду за наявності визначених умов звільнити від кримінальної відповідальності особу, яка обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вказане свідчить про можливість відмови держави від кримінально-правового переслідування особи, що обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення, за наявності для того відповідних умов. Відповідно це кореспондує праву особи не зазнавати такого переслідування, якщо наявні умови для звільнення від кримінальної відповідальності. Наведені обставини свідчать про те, що положення Закону України № 3902-IX від 20.08.2024 року пом`якшують становище осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407, 408 КК України.

Враховуючи, що приписами Закону України № 3902-IX від 20.08.2024 року закон про кримінальну відповідальність було доповнено можливістю звільнення особи від кримінальної відповідальності, то суд приходить до висновку, що вказаний Закон має зворотну дію та поширюється на вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення.

Аналіз ч. 5 ст. 401 КК України дає можливість зробити висновок, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, можливе при дотриманні наступних умов: 1) особа вперше в період дії воєнного стану вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407, 408 КК України; 2) особа добровільно звернулася з клопотанням про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби; 3) наявність письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вперше в період дії воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України. В силу положень ст. 89 КК України ОСОБА_4 судимостей не має.

Судом встановлено, що 12.06.2024 року ОСОБА_4 добровільно з`явився до ТУ ДБР у місті Києві та повідомив про вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, заявивши при цьому про бажання повернутися до виконання військових обов`язків.

08.09.2024 року між ОСОБА_4 та командиром військової частини НОМЕР_3 полковником ОСОБА_5 було укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. На підставі цього контракту наказами командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_6 № 274 від 08.09.2024 року, командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади імені Лицарів зимового Походу № 203-РС від 08.09.2024 року ОСОБА_4 було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_3 , у підпорядкуванні якої перебуває зазначена механізована бригада.

З Довідки військової частини НОМЕР_3 № 8170 від 12.12.2024 року судом встановлено, що ОСОБА_4 у період з 09.09.2024 року по 30.09.2024 року, з 09.11.2024 року по 10.11.2024 року, з 15.11.2024 року по 30.11.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в АДРЕСА_3 .

Таким чином, судом встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_4 добровільно з`явився до правоохоронних органів, повідомив про вчинене ним кримінальне правопорушення, а також про свій намір повернутися до несення військової служби в іншій військовій частині. ОСОБА_4 самостійно та добровільно вжито заходів щодо розшуку військової частини для подальшого проходження військової служби. За результатами вжитих заходів ОСОБА_4 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_3 , з вересня 2024 року проходить військову службу, безпосередньо залучається до виконання бойових обов`язків, бере участь у бойових діях.

З Листа військової частини НОМЕР_3 № 0666/116/5317 від 25.12.2024 року судом встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_7 надано письмову згоду на проходження ОСОБА_4 військової служби у вказаній військовій частині. У разі закриття судом кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, після набрання такою ухвалою законної сили військовослужбовець ОСОБА_4 зобов`язаний не пізніше 72 годин прибути до розташування військової частини НОМЕР_3 для продовження проходження військової служби.

Таким чином, судом встановлено наявність всіх умов, передбачених ч. 5 ст. 401 КК України, для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 вперше в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, добровільно звернувся з клопотанням про намір продовжити проходження військової служби, добровільно вжив заходів щодо повернення до військової служби та продовжує виконувати військові обов`язки по сьогоднішній день, а командування військової частини надало письмову згоду на проходження ОСОБА_4 військової служби. ОСОБА_4 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності з цих підстав, а також проти закриття кримінального провадження.

Вирішуючи питання можливості звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд враховує конкретні обставини та факти вчиненого правопорушення, обставини, що зумовили вчинення ОСОБА_4 правопорушення, тяжкість вчиненого правопорушення, визнання ОСОБА_4 вини у вчиненому правопорушенні, щире каяття щодо своєї поведінки та усвідомлення її суспільної небезпечності, факт добровільного з`явлення ОСОБА_4 до правоохоронних органів та повідомлення про вчинене правопорушення, факт добровільного повернення ОСОБА_4 до військової служби та систематичне залучення його до виконання бойових обов`язків безпосередньо в зоні бойових дій. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 має двох неповнолітніх дітей (а.с. 38-39), раніше не судимий в силу положень ст. 89 КК України.

За наведених обставин суд вважає за можливе застосувати право, визначене ч. 5 ст. 401 КК України, та звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні № 13-47кс20 (справа № 598/1781/17), постанові ККС ВС від 01.02.2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23) зроблено висновок, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Тобто, питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Разом з тим, судом встановлено, що процесуальні витрати в межах кримінального провадження відсутні. Речові докази в межах кримінального провадження відсутні. Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано, цивільний позов в межах кримінального провадження не подавався.

Керуючись ч.5 ст.401 КК України, ст.ст.284, 285, 286, 288, 372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Кримінальне провадження № 0001160, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 після набрання ухвалою суду законної сили невідкладно прийняти/поновити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу у військовій частину НОМЕР_3 , а ОСОБА_4 , невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання такою ухвалою суду законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_3 для проходження військової служби.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 повідомити Вишгородський районний суд Київської області та Дарницьку спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону про прийняття/поновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на військовій службі у військовій частини НОМЕР_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 06.02.2025 року о 09 год. 40хв.

Суддя ОСОБА_1