ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0001815 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 квітня 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу. При наданні оцінки ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, судом враховано, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин в період індивідуальної підготовки в/ч НОМЕР_1 , в період військового стану припинив виконувати свій конституційний обов`язок з метою ухилення від військової служби, що свідчить про особливий суспільний інтерес.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Вказує про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, вважає, що судом всупереч практики ЄСПЛ не розглянуто питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу.

Зазначає, що обвинуваченим не здійснено будь-яких спроб переховування чи незаконного впливу на свідків, крім того наведені ризики можуть бути нівельовані наявністю соціально-стримуючих факторів, оскільки ОСОБА_5 проживає разом з батьками, є особою раніше не судимою, окрім того, за станом здоров`я потребує належного лікування.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки, ще не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що ОСОБА_5 згідно фактичних обставин інкримінованого йому злочину майже рік з 04 жовтня 2023 року до 18 листопада 2024 року, до моменту затримання самовільно залишивши військову частину добровільно до частини не повернувся, що також свідчить про вагомість вказаного ризику.

Зважається на те, що стороною захисту не було подано клопотання про звільнення обвинуваченого від відповідальності та подальшого його направлення для проходження служби, що свідчить також про небажання ОСОБА_5 в подальшому проходити військову службу, а тому перебуваючи на волі останній може здійснювати будь-які спроби з метою переховування задля уникнення від відповідальності.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Крім того, враховується, що обвинувачений офіційно зареєстрований на території м. Донецьк, яка на даний час є окупованою, є тимчасово переміщеною особою, без постійного місця реєстрації та проживання на території Дніпропетровської області, що в свою чергу ускладнить виклик та належний контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховується, що обвинувачений перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній не працевлаштований, легального джерела доходу не має, що може додатково спонукати до протиправної діяльності.

Що стосується доводів захисника, про те, що обвинувачений має місце проживання, та за станом здоров`я потребує належного медичного лікування, не можуть бути важелем для зменшення встановлених ризиків, оскільки дані обставини існували і на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували для ОСОБА_5 стримуючим фактором.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не може утримуватись під вартою, такі дані не надані і стороною захисту.

Посилання захисника щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що обвинувачений буде дотримуватись належної процесуальної поведінки не є слушними, оскільки ґрунтуються лише на особистих припущення адвоката.

Звертається увага на те, що під час розгляду клопотання прокурора також були враховані положення ч. 6 ст. 183 КПК України, відповідно до яких, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 408 КК України.

Таким чином, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, врахувавши особу обвинуваченого, тяжкість ісуспільний інтерес інкримінованого злочину, суд в межах своїх дискреційних повноважень, не вважав за необхідне визначити ОСОБА_5 заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч. 6 ст. 183 КПК України.

Отже, за наведеного при вказаних вище обставинах, можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою на даній стадії розгляду є неможливим.

З огляду разом на викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0001815 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3