Номер провадження: 11/813/14/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року у кримінальному провадженні щодо вирішення питання про застосування до неповнолітнього:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з наявністю в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України

встановив:

07.04.2010 року слідчим СВ Київського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про закриття кримінальної справи за фактом вчиненого неповнолітнім ОСОБА_9 суспільного небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ст.119 ч.1 КК України та направлення матеріалів до суду для вирішення питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до зазначеної постанови 22.07.2008 року, близько 16 годин 00 хвилин, малолітні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на території дачної ділянки АДРЕСА_2 для розпалювання багаття використовували невстановлену легкозаймисту рідину. ОСОБА_9 , намагаючись розпалити багаття, почав лити в нього вказану рідину.

Ця рідина потрапила на тіло ОСОБА_10 , який знаходився поблизу багаття. Внаслідок займання рідини ОСОБА_10 отримав термічні опіки ІІІ ст. 70% поверхні тіла (обличчя, тулуб, кінцівки), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 02.08.2008 року у відділенні інтенсивної терапії опіків ГКБ-10 м. Одеси від отриманих опіків малолітній ОСОБА_10 помер.

З проведеного розслідування слідчий дійшов висновку у тому, що ОСОБА_9 виливав легко займисту рідину в багаття, не передбачав можливості настання наслідків у вигляді опіків ОСОБА_10 , проте, в ситуації, що склалася, він міг і повинен був такі наслідки передбачати.

За таких обставин, слідчий вбачав у діях ОСОБА_9 суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ст. 119 ч.1 КК України вбивство, скоєне з необережності. Проте, з огляду на те, що ОСОБА_9 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, зазначену справу провадженням закрито та матеріали її направлені до суду для вирішення питання про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру.

Оскарженою постановою у застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру відмовлено у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 ознак суспільного небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що у ході судового розгляду справи встановлено, що 22.07.2008 року, у другій половині дня, неповнолітні діти, серед яких був ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , грали на вул. Квітковій у м. Одесі. Через якийсь час вони зайшли на сусідську дачу, всі приміщення якої були зачинені та сиділи на лавці. Потім дівчатка пішли надвір, а хлопчики залишилися на ділянці і вирішили запекти яблука в багатті. Проте, у зв`язку з тим, що багаття горіло дуже слабо, постраждалий ОСОБА_10 заліз у вікно літньої кухні, розташованої на вказаній ділянці, взяв звідти розпалювач вогню та передав його ОСОБА_11 . Пляшка з рідиною для розпалювання вогню була наповнена наполовину і ОСОБА_10 попросив її передати ОСОБА_9 , щоб останній розпалив багаття. ОСОБА_11 передав ОСОБА_9 рідину і пішов. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , залишилися вдвох і намагалися розпалити багаття, щоб пекти яблука. ОСОБА_9 почав лити рідину, рідина потекла в багаття і піднявся вогонь. Він злякався, упустив пляшку в багаття і крикнув ОСОБА_10 : «Відходь!».

Піднявся великий «стовп» полум`я, яке перейшло на ОСОБА_10 , який стояв біля вогнища і був одягнений у синтетичний одяг. Він почав кричати і катався по землі. ОСОБА_9 , за допомогою килимка, що лежав неподалік цього місця, став гасити постраждалого і кликав на допомогу. Після цього, ОСОБА_9 та постраждалий ОСОБА_10 побігли додому до ОСОБА_10 , де була бабуся останнього, потім пішли до будинку батьків ОСОБА_9 . Почали викликати «швидку допомогу», однак через те, що вона не їхала, сусід ОСОБА_12 разом із бабусею ОСОБА_10 на своєму особистому автомобілі відвіз ОСОБА_10 у лікарню.

Суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні однозначно встановлено обставини події, дії, як неповнолітнього ОСОБА_9 так і потерпілого ОСОБА_10 , які свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_10 , брав активну участь у розпалюванні багаття, самостійно знайшов легкозаймисту рідину з метою розпалювання багаття, знаходився в безпосередній близькості від багаття в синтетичному одязі, який, після влучення на неї вогню, розплавляючись, збільшила площу поразки.

З урахуванням встановлених обставин події, суд першої інстанції зробив висновок про те, що подія, яка відбулася 22.07.2008 року, не містить ознак суспільного небезпечного діяння, а є нещасним випадком, у настанні якого відсутня вина ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, він не повинен нести відповідальність за те, що сталося, і, відповідно, підстав, для застосування до нього примусових заходів виховного характеру, не має.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та загальну неповноту судового розгляду, порушення норм кримінального процесуального закону України, незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати ОСОБА_9 винуватим у вбивстві з необережності, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком від 3 (трьох) до 5 (п`яти) років. Одночасно потерпілий просить направити кримінальне провадження на новий розгляд до іншого суду першої інстанції м. Одеси.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий посилається на наступне:

-судом не враховано постанову ВСУ від 27.11.2014 року в даній справі, якою було скасовано попереднє рішення суду, в якій касаційний суд звернув увагу на те, що під час нового судового розгляду необхідно ретельно дослідити докази по справі, надати їм належну оцінку, перевірити доводи потерпілого, та в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення;

-суд розглянув справу за відсутності служби у справах дітей, явка яких є обов`язковою;

-суд не допитав жодного свідка за клопотанням потерпілого, в тому числі й ОСОБА_13 ;

-суд не врахував, що психолого-психіатрична експертиза проведена на підставі недостовірних показів ОСОБА_13 , які суперечать показам неповнолітнього ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та висновкам експертів пожежно-технічної експертизи;

-суд не допитав співробітників Київського РВ: ОСОБА_16 та слідчу ОСОБА_17 ;

-в оскарженій постанові суд фактично копіював мотивувальну частину попередніх постанов, які були скасовані;

-суд безпідставно послався на покази свідка ОСОБА_18 , який не допитувався в судовому засіданні, а також під час досудового розслідування;

-суд безпідставно поклав в основу рішення покази неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які неодноразово змінювались та в переважній більшості суперечать іншим матеріалам справи;

-суд проігнорував висновки комплексної хімічної пожежно-технічної експертизи №334 від 19.05.2009 року та покази експерта ОСОБА_19 стосовно того, що при доливанні рідини до багаття під тиском, попадання вогню по струмені у ємність неможливе, та щоб з пляшкою з небезпечною рідиною щось трапилось (вибух) необхідно щоб температура багаття була 700-800 градусів, а для цього обов`язково потрібна горіти деревина. Разом з тим, відповідно до показів всіх свідків, протоколу огляду місця події, під час розпалювання вогню, на місці події дров не було;

-суд безпідставно послався на епікриз карти стаціонарного хворого від 24.07.2008 року про отримання опіків ОСОБА_10 внаслідок попадання горючої рідини у багаття та подальшого вибуху та на покази свідка ОСОБА_20 про те, що вона бачила обгорілу дитина у синтетичних шортах, які прилипли до його тіла. У рішенні суд свідомо не зазначив той факт, що свідок бачила ОСОБА_10 тільки декілька разів в компанії дітей;

-суд не врахував висновки експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів №638 від 14.04.2009 року, відповідно до яких на сірниках, половику, пруті з яблуками паливно-мастильних матеріалів, нафтопродуктів та легкозаймистих речовин не міститься;

-суд не врахував протокол огляду місця події від 05.08.2008 року та покази слідчого Київського ВП ОСОБА_21 про відсутність слідів багаття та пляшки з-під горючої суміші на місці події;

-судом проігноровані покази свідків ОСОБА_22 ) про відсутність на їх ділянці легкозаймистих та вибухово-небезпечних рідин, а також слідів багаття;

-судом проігноровані висновки начальника НДЕКЦ ОСОБА_23 від 22.07.2009 року та висновки співробітника Київського ВП ГУ МНС ОСОБА_24 , про неможливість проведення слідчого експеримента з розпалюючою рідиною «Сплах», оскільки під час розпалювання багаття, доливу рідини, відбудеться спалах будівель поблизу та при вибухі може відбутися руйнування елементів конструкції навколишньої середи;

-дані щодо синтетичного одягу на ОСОБА_25 ґрунтуються виключно на показах 9-ти річного ОСОБА_11

-про те, що ОСОБА_9 крикнув ОСОБА_10 «відходь» ніхто не підтверджує крім нього, навіть свідок ОСОБА_11 , який знаходився на відстані двох метрів;

-данні щодо гасіння ОСОБА_9 . ОСОБА_10 за допомогою килимка спростовуються показами свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що бачила як втікав ОСОБА_11 з місця події, за ним біг ОСОБА_9 , а після цього вибіг ОСОБА_10 , весь у вогні, який кричав від болю;

-покази свідка ОСОБА_11 , про те що ОСОБА_10 заліз у вікно літньої кухні та взяв там розпалювач, спростовуються показами свідків ОСОБА_26 про відсутність на ділянці легкозаймистих речовин, а також показами ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_10 постійно перебуваючи у свідомості казав що рідину з сірниками приніс саме ОСОБА_9 ;

-суд не надав належної оцінки неспроможності та суперечності показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_27 , які зафіксовані експертами ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які під час з`ясування причинного зв`язку отримання опіків ОСОБА_10 не надали відповіді на питання «Чи знаходились дії осіб, які перебували на місці події ( ОСОБА_31 та ОСОБА_32 ) у причинному зв`язку з отриманням опіків потерпілим?», посилаючись на недостатність та суперечливість наявних у справі показів свідків;

-висновки суду ґрунтуються лише на показах ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_27 , однак їх показання є однобічними, необ`єктивними та не відповідають фактичним обставинам справи, тому підлягають критичній оцінці;

-судом не враховані покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_33 , ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , про те, що протягом 10 днів ОСОБА_10 був у свідомості та розповів що ОСОБА_9 приніс розпалювач, він йому зробив зауваження, що яблука стануть неїстівними, після чого ОСОБА_9 вилив розпалювач на нього, а також постійно повторював, що ОСОБА_9 його спалив;

-суд, пославшись у рішенні на покази лікаря-анестезіолога МКЛ 10 ОСОБА_35 про перебування потерпілого у медикаментозному сні після перев`язок, умисно не врахував та не оцінив той факт, що ОСОБА_35 повідомляла, що до та після операції ОСОБА_36 був у свідомості та міг вказати причину травми;

-суд послався на суперечливі покази ОСОБА_14 та ОСОБА_27 , в яких ОСОБА_14 повідомляє що вони не бачили що робили хлопці, а почули грохіт. В свою чергу ОСОБА_27 повідомляв, що бачила як ОСОБА_10 заліз у вікно та взяв пляшку з надписом «Спалах» та зайшов у отвір де перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . З показів зазначених осіб суд виділив з контексту ті деталі, які лише виправдовують ОСОБА_9 ;

-суд не надав оцінки не відповідності показів родичів ОСОБА_9 про надання першої медичної допомоги ОСОБА_37 , неодноразового виклику швидкої допомоги та тісного спілкування з ОСОБА_38 , оскільки ці покази спростовуються довідкою №96 від 06.04.2009 року відповідно до якої, перший виклик швидкої допомоги надійшов о 18:15, через дві години 15 хвилин після події не з адреси ОСОБА_39 , а від будівника ( АДРЕСА_3 ). Водночас адреси ОСОБА_39 ( АДРЕСА_1 ) швидку не викликали;

-суд проігнорував покази свідка ОСОБА_40 свідчать про те, що обгорілий хлопчик йшов у бік дому Стрельцових один;

-суд проігнорував покази ОСОБА_41 стосовно, що саме ОСОБА_9 був лідером у компанії дітей, які мешкають в цьому районі, а загиблий ОСОБА_10 був тільки гостем;

-суд не надав оцінки тому, що мати ОСОБА_9 спекулює тим, що на час події йому було 11 років, підводячи суд до того, що ОСОБА_10 був найстарший серед дітей та був ініціатором події;

-суд зазначив у рішенні не повні покази лікаря ОСОБА_42 стосовно того, що ніякої допомоги на початковому етапі надано не було, а такожд про те, що при надходженні ОСОБА_10 до лікарні, він знаходився у свідомості, а обставини травми виключають об`ємний вибух;

-суд дав невірну оцінку висновку судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 №7-1937/08 від 13.01.2010 року щодо відсутності можливості визначити вертикальні потоки та опіки як наслідки стікання легкозаймистої рідини;

-судом не взято до уваги висновок експертизи №29-1937 від 26.02.2009 року в якому чітко зафіксовані причини смерті ОСОБА_10 . Зокрема в описовій частині обставин події зазначено, що відповідно до постанови про призначення судово-медичної експертизи відомо, що 22.07.2008 року, ОСОБА_9 знаходячись на дачній ділянці, який розташований по вул. Квітковій в м. Одесі, виляв вміст розпалювача на неповнолітнього ОСОБА_43 , в той час як сам ОСОБА_36 та ОСОБА_9 знаходились в безпосередній близькості від багаття;

-суд безпідставно посилається на акт №783 комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи від 05.08.2009 року, відповідно до якої ОСОБА_9 не міг усвідомлювати суспільну небезпеку своїх дій, оскільки зазначений висновок підлягає критичній оцінці з огляду на те, що в мотивувальній частині акту змодельована ситуація з показів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які повністю суперечать матеріалам кримінальної справи та фактичним обставинам події;

-суд не взяв до уваги, що лікар ОСОБА_44 , який проводив та підписував експертизу, у судовому засіданні відмовився надавати будь-які пояснення, посилаючись на погану пам`ять, відмовився знайомитися з матеріалами справи та заявив, що в акті №783 комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи від 05.08.2009 року стоїть не його підпис. Суд не зробив нічого, для того, щоб допитати ОСОБА_45 та ніяк не відреагував на його дії у суді;

-суд безпідставно відмовив в неодноразових клопотаннях про виклик та допит лікарів, які проводили комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_9 ;

-в порушення ч.1 ст.448 КПК України, в мотивувальній частині постанови суд зробив висновок про відсутність вини ОСОБА_9 , а в резолютивній частині відмовив у застосуванні примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з відсутністю в діях ознак суспільного небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України

-в порушення ст.ст. 447, 448 КПК України, суд розглядав справу без участі особи, стосовно якої вирішувалось питання про застосування заходів виховного характеру;

-суд порушив вимоги ст.273 КПК України, оскільки в журналі судових засідань відсутні будь-які дані про прийняті судом рішення за результатами розгляду чисельних клопотань та процесуальних документів, підтверджуючих прийняття рішень за клопотаннями потерпілого.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, постанова суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанови місцевого суду, визнати ОСОБА_9 винуватим та призначити йому покарання, а також одночасно просив направити справу на новий розгляд до будь-якого іншого місцевого суду м. Одеси; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; захисника, яка заперечувала проти задоволенні скарги; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з постановою про застосування примусових заходів виховного характеру, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених §3 Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України (в ред.1960 року), постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.432 КПК України (в ред.1960 року), порядок провадження в справах про злочини неповнолітніх визначається загальними правилами цього Кодексу і, крім того, статтями цієї глави.

Частиною 3 ст.447 КПК України (в ред.1960 року) передбачено, що розгляд справ, що надійшли до суду від прокурора в порядку, передбаченому статтею 7-3 або 9 цього Кодексу, провадиться у відкритому судовому засіданні з обов`язковою участю прокурора і захисника. При цьому заслуховуються пояснення неповнолітнього, його законного представника, перевіряються докази, які доводять або спростовують вчинення даною особою суспільно небезпечного діяння, а також перевіряються інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусового заходу виховного характеру.

У відповідності з положеннями ст. 257 КПК України (в ред.1960 року) суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

Статтею 262 КПК України (в ред.1960 року) визначено, що розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувається з участю підсудного, явка якого до суду є обов`язковою. Розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках: 1) коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду; 2) коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності. Проте суд має право і в цьому разі визнати явку підсудного обов`язковою.

Зазначених вимог процесуального закону під час судового розгляду та ухваленні постанови відносно ОСОБА_9 місцевий суд не дотримався, що відповідно до положень ст.ст.367, 370 КПК України (в ред.1960 року), тягне за собою скасування постанови.

Так, відповідно до оскарженої постанови, судовий розгляд проводився без участі неповнолітнього ОСОБА_9 .

При цьому, даних щодо місцезнаходження ОСОБА_9 , а також щодо вжиття місцевим судом належних і достатніх заходів для встановлення його місцезнаходження та забезпечення участі в судовому засіданні, матеріали справи не містять.

Так само, місцевим судом не встановлено місцезнаходження неповнолітніх свідків, не забезпечено їх допит у судовому засіданні, або у разі неможливості їх явки, не з`ясовано поважність причин та не вжито відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим судом, в порядку ст.315-1 КПК України (ред.1960 року), неодноразово було доручено органу досудового розслідування провести необхідні розшукові та слідчі дії, направлені на встановлення місцезнаходження неповнолітнього ОСОБА_9 та свідків. Разом з тим, даних про належне виконання відповідних постанов місцевого суду матеріали справи не містять, як і відомостей щодо прийняття місцевим судом відповідних заходів реагування.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілого про те, що суд, розглянувши справу без участі особи, стосовно якої вирішувалось питання про застосування заходів виховного характеру, не дотримався вимог процесуального закону.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неналежного допиту експерта ОСОБА_46 у судовому засіданні, з огляду на таке.

Як вбачається з протоколу судового засідання (т.8, а.с.184-185) під час допиту 06.05.2024 року експерт ОСОБА_47 повідомив, що не пам`ятає про що справа та відмовився від ознайомлення з висновком комплексної амбулаторної психолого-психіатричної експертизи неповнолітнього ОСОБА_9 , зазначивши при цьому, що в зазначеній експертизі взагалі може бути не його підпис. На цьому допит експерта був завершений.

Таким чином, слід констатувати, що місцевий суд, отримавши такі показання експерта, не вжив заходів для належного допиту експерта, що не відповідає положенням ст.311 КПК України (в ред.1960 року).

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не вжив усіх передбачених процесуальним законом заходів для встановлення фактичних обставин події шляхом ретельного дослідження всіх доказів по справі в їх сукупності, та прийняв передчасне рішення про відмову в застосуванні заходів виховного характеру.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог процесуального закону, однобічність та неповноту судового розгляду, яке унеможливило ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 367, 370, 374 КПК України (в ред.1960 року), апеляційний суд визнає порушення істотними та такими, що тягнуть за собою скасування постанови та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України (в ред.1960 року), скасовуючи постанову, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання.

За наведених обставин інші доводи апеляційної скарги потерпілого колегія суддів не обговорює та не надає їм оцінки, однак ці доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді та враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Окрім того, вимога апеляційної скарги потерпілого стосовно визнання особи винуватою за ст.119 КК України та призначення йому покарання за вказаною нормою кримінального закону, не можуть бути задоволені апеляційним судом, оскільки в даній справі предметом судового розгляду є питання застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з наявністю в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Також не підлягають задоволенню вимоги скарги потерпілого стосовно передачі кримінальної справи на новий розгляд до іншого суду м. Одеси, оскільки процесуальним законом визначений окремий порядок вирішення такого питання.

Місцевому суду під час нового судового розгляду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, в тому числі ретельно перевірити доводи наведені в апеляції, та в залежності від результатів розгляду прийняти законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Крім того, враховуючи, що з моменту події минуло 16 років, а місцевим судом фактично не було вжито належних заходів щодо розгляду даного кримінального провадження в розумні строки, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд вважає існуючий невиправдано тривалий розгляд даної кримінальної справи неприпустимим та таким, що не забезпечує виконання положень щодо розумного строку розгляду справи.

Керуючись п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст.ст. 365, 367, 370, 374, 378 КК України (ред.1960 року), апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року якою відмовлено у застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 ознак суспільного небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з наявністю в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Звернути увагу місцевого суду на необхідність дотримання розумного строку розряду кримінальної справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4