Справа № 143/789/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище Вінницької області подання начальника Вінницького районного сектору № 5 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_5 щодо вирішення питання про затримання та направлення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленому для засуджених для позбавлення волі,

установив:

17.12.2024 з Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали справи № 143/789/24 щодо вирішення питання про направлення засудженого ОСОБА_6 до місця відбування покарання.

У судовому засіданні представник Вінницького районного сектору № 5 ДУ «Центр пробації» ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 підтримали вказане вище подання та просили його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду подання, в судове засідання не з`явилися. Однак, захисник адвокат ОСОБА_7 засобами електронної пошти направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з проходженням лікування, призначеного на 18.03.2025. Проте, клопотання не містить електронного підпису захисника ОСОБА_7 та не долучено підтверджуючих документів лікувального закладу.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд дійшов таких висновків.

Згідно з вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 02.02.2024 (справа № 136/929/22), залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04.06.2024, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців (а. с. 211). Вирок суду набрав законної сили і підлягає негайному виконанню.

Як свідчать матеріали справи, засуджений ОСОБА_6 перебуває на обліку в Вінницькому районному секторі № 5 ДУ «Центр пробації».

У зв`язку з необхідністю вручення припису для відбуття до місця відбування покарання на адресу засудженого був направлений виклик до уповноваженого органу з питань пробації від 08.07.2024 (а. с. 12).

23.07.2024 засуджений прибув до Вінницького районного сектору № 5 ДУ «Центр пробації» та надав письмові пояснення. Зокрема, вказав що на вирок суду подана касаційна скарга, після її розгляду судом він зобов`язується прибути до уповноваженого органу пробації з відповідним судовим рішенням.

Також надав медичні висновки про тимчасову непрацездатність від 05.08.2024 та 26.08.2024 (а. с. 1324).

03.09.2024 уповноважений орган пробації повторно надіслав ОСОБА_6 виклик (а. с. 25). 10.09.2024 засуджений прибув за вказаним викликом та надав аналогічні за змістом письмові пояснення (а. с. 26).

11.09.2024 року до суду надійшло подання представника Вінницького районного сектору № 5 ДУ «Центр пробації» про направлення ОСОБА_6 до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Подання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_6 ухиляється від одержання припису для виїзду до виправного центру для відбування покарання у виді обмеження волі, призначеного йому вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 02.02.2024.

Погребищенський районний суд Вінницької області ухвалою від 20.09.2024 повернув вказане вище подання. Ухвала суду мотивована тим, що оскільки засуджений ОСОБА_6 на цей час не відбуває покарання у виді обмеження волі та що в межах територіальної юрисдикції Погребищенського районного суду Вінницької області кримінально-виконавчі установи відкритого типу (виправні центри) відсутні, вирішення вказаного вище подання не входить до повноважень цього суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України. Водночас суд зазначив, що ОСОБА_6 засуджений вироком Липовецького районного суду Вінницької області, тож вирішення вказаного вище подання відноситься до повноважень останнього відповідно до імперативного припису п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України (а. с. 48, 49).

Вінницький апеляційний суд апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнив: ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області скасував; призначив новий судовий розгляд в суді першої інстанції (а. с. 8386).

Згідно зі ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до приписів ст. 13 КВК України обов`язок забезпечення направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання до виправних центрів у порядку, визначеному статтею 57 цього Кодексу, покладено на уповноважений орган з питань пробації.

За ч. 1 ст. 56 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, відбувають покарання у виправних центрах, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження.

Особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку. Уповноважений орган з питань пробації надсилає засудженому виклик, за яким він зобов`язаний з`явитися для вручення припису та ознайомлення з порядком і умовами відбування покарання (ч. 1 ст. 57 КВК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 57 КВК України з урахуванням особи та інших обставин кримінального провадження суд може направити засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У цьому випадку засуджений звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Частиною 4 ст. 57 КВК України встановлено, що у разі невиїзду засудженого до місця відбування покарання без поважних причин або ухилення засудженого від отримання припису суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації направляє засудженого до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі. Поважними причинами невиїзду засудженого після отримання припису до місця відбування покарання в призначений строк є хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені. Належним підтвердженням отримання засудженим припису є його підпис про отримання припису. Ухиленням засудженого від отримання припису є його умисні дії, що унеможливлюють вручення припису персоналом уповноваженого органу з питань пробації та підтверджуються документально.

У разі неприбуття засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання та в разі, якщо його місцезнаходження невідоме, уповноважений орган з питань пробації надсилає органам Національної поліції подання про оголошення його в розшук та подання до суду для вирішення питання направлення засудженого до місця відбування покарання в порядку, установленому для засуджених до позбавлення волі. Після затримання засуджений направляється до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі (ч. 5 ст. 57 КВК України). Порядок виконання покарання у виді позбавлення волі визначений розділом ІІІ Особливої частини КВК України.

Згідно з вимогами ст. 58 КПК України строк покарання обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі. У строк покарання за правилами, передбаченими у статті 72 КК України, зараховується час попереднього ув`язнення під вартою, а також час слідування під вартою до виправного центру.

Отже, враховуючи зазначені положення КВК України, підставою для звернення уповноваженого органу з питань пробації до суду з відповідним поданням мають бути умисні дії засудженого, направлені на ухилення від отримання припису про виїзд до місця відбування покарання, або невиїзд засудженого до місця відбування покарання без поважних причин після отримання припису та в разі, якщо місцезнаходження засудженого невідоме.

Згідно з вимогами ст. 88 КВК України засуджені направляються до місця відбування покарання і переміщуються в разі необхідності з одного місця відбування покарання в інше під вартою.

Разом з тим у ч. 4 ст. 87 КВК України зазначено, що порядок направлення засуджених до виправних і виховних колоній встановлюється нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 1 розд. ІІ Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 № 680/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.02.2017 № 265/30133, особи, засуджені до обмеження волі, відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах відкритого типу (виправні центри) або дільницях виправних центрів, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження.

Пунктом 1 розд. ІІІ зазначеного Порядку направлення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, до установ виконання покарань (секторів) здійснюється на підставі запиту на наряд щодо направлення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, на підставі якого видається наряд про направлення особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, із слідчого ізолятора до установи виконання покарань (дільниці виправного центру, сектору).

Згідно з п. 1 гл. 1 розд. ХІІ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.01.2019 за № 120/33091, направлення до місця відбування покарання засуджених до обмеження волі покладається на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засуджених осіб.

Відповідно до п. 3 гл. 1 розд. ХІІ цього Порядку у день надходження копії судового рішення уповноважений орган з питань пробації надсилає засудженому до обмеження волі виклик, за яким він зобов`язаний з`явитись для вручення припису та ознайомлення з порядком відбування покарання. При прибутті засудженого до обмеження волі до уповноваженого органу з питань пробації з ним проводиться бесіда. Він заповнює підписку (за формою, наведеною в додатку 51 до цього Порядку) та анкету, після чого йому на руки видається повідомлення (за формою, наведеною в додатку 52 до цього Порядку) для передання власнику підприємства, на якому працює засуджений до обмеження волі. Засуджений до обмеження волі надає дві фотокартки розміром 4x6 см, одна з яких наклеюється в лівому верхньому куті анкети.

Згідно з п. 8 гл. 2 розд. ХІІ зазначеного Порядку у разі невиїзду засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання без поважних причин або ухилення від одержання припису уповноважений орган з питань пробації надсилає подання про направлення до місця відбування покарання (за формою, наведеною в додатку 56 до цього Порядку) до суду для вирішення питання направлення засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі. Поважними причинами невиїзду засудженого після отримання припису до місця відбування покарання в призначений строк є хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом (документально підтверджені). Належним підтвердженням отримання засудженим припису є його підпис про отримання припису.

Ухиленням засудженого від отримання припису є його умисні дії, що унеможливлюють вручення уповноваженим органом з питань пробації та підтверджуються документально.

Відповідно до п. 9 гл. 2 розд. ХІІ Порядку у разі неприбуття засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання та у разі, якщо місцезнаходження його невідоме, уповноважений орган з питань пробації, на обліку якого він перебуває, здійснює заходи з виявлення засудженого до обмеження волі протягом п`ятнадцяти днів з часу отримання повідомлення адміністрації виправного центру про неприбуття до місця відбування покарання.

Якщо після здійснення зазначених заходів місцезнаходження засудженого до обмеження волі не встановлено, уповноважений орган з питань пробації надсилає до територіального органу Національної поліції України за місцем розташування уповноваженого органу з питань пробації клопотання про розшук для оголошення його в розшук та клопотання до суду для вирішення питання щодо направлення засудженої особи до місця відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. Після затримання засуджений до обмеження волі направляється до виправного центру в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі. Зазначені в цьому пункті заходи уповноважений орган з питань пробації вживає також стосовно засуджених до обмеження волі, які зникли з місця проживання до отримання припису.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Слід зазначити, що Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод під час провадження неухильно гарантується застосування принципу «той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження».

Тобто, вказуючи у зверненні на певні факти, заявник має надати суду докази про таке. Зверненню ДУ «Центр пробації» з поданням до суду передує встановлення та засвідчення того, що засуджений належним чином повідомлений про порядок виконання вироку та ознайомлений з наслідками неприбуття до місця відбування покарання відповідно до КВК України.

Обов`язок доказування щодо наявності підстав для примусового направлення засудженого до місця відбування покарання покладено на суб`єкта звернення з таким поданням, останній повинен обґрунтувати належним чином вимоги поданого клопотання.

Однак, всупереч Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п. 3 гл. 1 розд. ХІ), матеріали особової справи не містять підписки засудженого ОСОБА_6 про те, що він попереджений про наслідки ухилення від одержання припису. А саме: що у разі невиїзду в установлений строк чи неприбуття до виправного центру, на підставі ч. 4 ст. 57 КВК України він буде затриманий для вирішення питання про направлення до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Також відсутнє документальне підтвердження умисного ухилення засудженим ОСОБА_6 від отримання припису та що саме унеможливлює вручення припису уповноваженим органом з питань пробації, що є підставою для надання дозволу на затримання та направлення до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Беручи до уваги те, що Вінницький районний сектор № 5 ДУ «Центр пробації» не надав доказів, що засуджений ОСОБА_6 вчиняє умисні дії, направлені на ухилення від отримання припису про виїзд до місця відбування покарання, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Подання має бути обґрунтованим, а обставини, викладені в ньому, підтверджені належними доказами, достатніми для вирішення питання по суті. Суд вважає, що направлення Вінницьким районним сектором № 5 ДУ «Центр пробації» такого подання є наразі передчасним.

Вінницький районний сектор № 5 ДУ «Центр пробації» не позбавлений можливості направити подання до суду повторно за наявності обґрунтованих обставин, підтверджених належними доказами, достатніми для вирішення питання по суті.

Керуючись ст. 57 КВК України, ст. 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні подання начальника Вінницького районного сектору № 5 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_5 щодо вирішення питання про затримання та направлення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленому для засуджених для позбавлення волі, відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, представнику Вінницького районного сектору № 5 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області та направити засудженому.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з часу її проголошення через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Суддя