Справа №630/543/16-к
Провадження №1-кп/635/408/2025
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретар судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005382 від 09.10.2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Люботин Харківської області, громадянина України, який зареєстрований і фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту, 28.09.2014 року близько 02.00 години ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись поблизу будинку №18 по вул. Пугачова, м. Люботин, Харківської області, під час раптово виниклої сварки, умисно наніс ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар кулаком правої руки в область носа, один удар кулаком лівої руки в область переносиці, після чого ОСОБА_4 сів до свого автомобілю «Нива» та покинув місце скоєння кримінального правопорушення. Після цього, 29.09.2014 року ОСОБА_6 звернувся за медичною допомогою до 30-ї міської клінічної лікарні м. Харкова, де останньому встановлено діагноз: травма носа, закритий перелом кісток носа зі зміщенням, порушення функції носового дихання. 08.10.2014 року після проходження курсу медикаментозного лікування в ХОКЛ-ЦЕМП та МК в зв`язку з отриманою травмою носа ОСОБА_6 було прооперовано і 09.10.2014 року о 07.35 лікарем ХОКЛ-ЦЕМП та МК ОСОБА_7 , була зафіксована смерть ОСОБА_6 . Виходячи з даних, встановлених при судово-медичній експертизі трупа, настання смерті ОСОБА_6 було обумовлено комплексом травматичних ушкоджень та посттравматичних змін кісток носа, гранчастої кістки та задньої носової артерії, які утворилися внаслідок неодноразових травматичних впливів в ділянку носа артерії, в тому числі і при події 28.09.2014 року, та які у своєму перебігу ускладнилися розривом деформованої стінки задньої носової артерії з розвитком відстроченої профузної кровотечі по задній стінці глотки з аспірацією крові в дихальні шляхи та їх закриттям, що привело до розвитку механічної асфіксії. Між травмою носа, яка була отримана ОСОБА_6 внаслідок події 28.09.2014 року, та його смертю існує прямий причинно-наслідковий зв?язок. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_8 своїми умисними діями спричинив ОСОБА_6 травму носа у вигляді дрібноуламкового перелому кісток носа зі зміщенням уламків травматичним ушкодженням гратчастої кістки з наявністю синця на фоні набряку м?яких тканин носа, в комплексі з посттравматичними змінами структур носа, що ускладнилося розвитком небезпечного для життя стану-механічної асфіксії внаслідок аспірації крові в дихальні шляхи, яке обумовило настання смерті та ступенем тяжкості має ознаку тяжкого тілесного ушкодження.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як ч.2 ст.121 КК України як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, зазначив, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, про наслідки закриття провадження у справі з нереабілітуючих підстав йому відомо

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника, зазначивши, що йому відомі і зрозумілі наслідки закриття провадження у справі, його позиція щодо закриття провадження у справі є добровільною.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі.

Потерпілий та його представники в судове засідання не прибули, надали до суду заяви про проведення судового засідання у їх відсутність, клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст.49 КК України вирішити на розсуд суду.

Згідно обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, вчинене 28.09.2014 року.

Санкція ч.2 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минул о десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відомості про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, про наявність не знятої чи непогашеної судимості та про розшук відсутні.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується, минуло більше ніж десять років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся, нових злочинів обвинувачений не вчинив, а відтак перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, обвинувачений просить про звільнення від кримінальної відповідальності, останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

При цьому обвинуваченому суд роз`яснив, що застосування ст.49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не звільняє обвинуваченого від обов`язку відшкодування в порядку цивільного судочинства завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди.

При вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується, а також рішенням у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення, термін позовної давності забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

З`ясувавши позицію обвинуваченого, впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі вимог ст. 49 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, що є нереабілітуючою підставою.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Зазначене узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року у провадженні № 51-4251кмо21 (справа № 203/241/17).

Відповідно до обвинувального акту витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, 285, 286, ст. ст. 369 - 372, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005382 від 09.10.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - закрити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1