Провадження № 1-кп/643/236/25
Справа № 643/55/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001690 від 08.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, раніше не судимої, офіційно не працює, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватою у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 643/16933/20 від 05.11.2020, виданим 24.11.2020 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язана виплачувати на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі частини від її заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 30.10.2020 року.

29.12.2020 року Салтівським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (раніше Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові) відкрите виконавче провадження № 63765373 з метою виконання виконавчого листа № 643/16933/20, виданого 24.11.2020 року Московським районним судом м. Харкова по вищезазначеному рішенню суду.

ОСОБА_4 , знаючи про наявність вищезазначеного рішення суду, про наявність відкритого виконавчого провадження, у період з 30.10.2020 року по 01.12.2023 року діючи умисно, з метою ухилення від сплати встановленого рішення Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 по цивільній справі № 643/16933/20 коштів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (аліментів) в розмірі частини від її заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 30.10.2020 року, упродовж 37 місяців умисно не здійснювала жодних виплат для прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, але в період часу з 29.12.2020 по 01.10.2023 згідно наданих нею чеків кілька разів купувала продукти, одяг, іграшки на загальну суму 8 470, 64 грн. Крім цього ОСОБА_4 більше участі у вихованні дитини не приймала, матеріальну, чи будь-яку іншу допомогу їй не надавала, обмежуючи свою малолітню доньку в праві на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Реалізуючи свій умисел, направлений на ухилення від сплати аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухиляючись від виконання рішення Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 643/16933/20 від 05.11.2020, ОСОБА_4 , будучи офіційно працевлаштованою, будучі зареєстрованою як ФОП « ОСОБА_4 », отримувавши стабільний дохід, кошти на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (аліментів) в розмірі частини від її заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 30.10.2020 року, упродовж 37 місяців не сплачувала.

Таким чином, ОСОБА_4 упродовж 39 місяців злісно і умисно ухилялась від сплати встановленим судовим наказом Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 643/16933/20 від 05.11.2020, виданому 24.11.2020 року, починаючи з 30.10.2020 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідно до розрахунку, наданого Салтівським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (раніше Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові) по виконавчому провадженню № 63765373 станом на 01.12.2023 року заборгованість по аліментам становить 58 562 грн. 04 коп.

Тобто, у період часу з 29.12.2020 року по 01.12.2023 року ОСОБА_4 злісно ухиляючись від сплати аліментів на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , купивши декілька разів продукти, одяг, іграшки лише на загальну суму 8 470, 64 грн., тобто на протязі 37 місяців злісно і умисно ухилялась від сплати по аліментам, які передбачені судовим наказом Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 643/16933/20 від 05.11.2020, виданого 24.11.2020 року і направленого на примусове виконання до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), чим умисно допустила заборгованість по аліментах на суму 58 562 грн. 04 коп., суттєво обмеживши малолітню дитину в праві на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України (далі КК України), а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

ІІ. Позиція обвинуваченої.

Обвинувачена свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що 13.08.2020 року потерпілий ОСОБА_6 забрав дитину, після чого спілкування з дитиною було суттєво обмежено. Про наявність судового рішення про стягнення аліментів обвинувачена дізналася у січні 2021 року. Вона звернулася до державної виконавчої служби з заявою про надання інформації про наявність чи відсутність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення. Оскільки доступ до виконавчої служби в умовах карантину було обмежено, виконавці змінювалися, дізнатися таку інформацію вона так і не змогла. У вересні 2021 року банківська картка обвинуваченої була заблокована, у зв`язку з чим вона звернулася до виконавчої служби для з`ясування підстав блокування картки. Лише через місяць після звернення державний виконавець повідомив обвинувачену про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів з обвинуваченої. Обвинувачена неодноразово зверталася до виконавчої служби з заявами про порушення своїх прав внаслідок несвоєчасного повідомлення про відкриття виконавчого провадження, проте вказані звернення залишені без реагування. Кримінальне провадження було заведено не з вини обвинуваченої. Аліменти обвинувачена не сплачувала, оскільки не була обізнана про наявність відкритого виконавчого провадження. Після того як обвинувачена дізналася про наявність відкритого виконавчого провадження вона не мала можливості сплачувати аліменти, оскільки банківська картка була заблокована. Кошти на проживання обвинуваченій надавали їй мати та її друзі. Коштів на сплату аліментів не було. Заборгованість по аліментам виникла не з вини обвинуваченої, а зумовлена тим, що з 01.09.2021 року вона не працює через блокування картки і, як наслідок, неможливість отримання доходу через її інтернет-магазин, який оформлений на ім`я обвинуваченої, однак всі платежі за продані товари надходять на рахунок іншої особи. З моменту отримання копії судового наказу до 01.09.2021 року жодних коштів у рахунок сплати аліментів обвинувачена не сплачувала, а після 01.09.2021 року були заблоковані банківські картки, що зумовило неможливість сплати аліментів. Обвинувачена вважає, що потерпілий незаконним шляхом отримав судовий наказ про стягнення з неї аліментів, заборгованість по аліментам виникла не з вини обвинуваченої, а відтак в її діях відсутній склад кримінального правопорушення.

ІІІ. Позиція потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що перебував у шлюбі з обвинуваченою, і після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з ним. 05.11.2020 року Московський районний суд м. Харкова видав судовий наказ про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки, однак обвинувачена аліменти свідомо не платить, внаслідок чого за нею виникла велика сума заборгованості. Лише один раз обвинувачена сплатила 2 000, 00 грн. у січні 2024 року. Іншої допомоги обвинувачена не надавала, лише зробила дитині подарунок на день народження. При цьому, обвинувачена знала про наявність у неї аліментних зобов`язань, мала постійних дохід як фізична особа - підприємець, у червні 2021 року придбала квартиру, тобто мала можливість сплачувати аліменти.

ІV. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України підтверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів, а саме:

-судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 у справі № 643/16933/20, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття;

-листом Головного управління ДПС у Харківській області № 28812/5/20-40-12-03-09 від 11.11.2021, відповідно до змісту якого ОСОБА_4 зареєстрована як суб`єкт господарювання фізична особа підприємець з 06.05.2019 року. На даний час перебуває на податковому обліку в Київській ДПІ (Московський район) ГУ ДПС. Відповідно до наданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2020 рік загальна сума доходу від здійснення підприємницької діяльності складає 639 100, 00 грн., а також доданими до вказаного листа Відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України про суми виплачених доходів ОСОБА_4 за період з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року;

-договором купівлі-продажу від 25.06.2021 року, за умовами якого ОСОБА_4 придбала у власність квартиру, розташовану у АДРЕСА_2 вартістю 96 075, 00 грн.,а також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 263291279 від 25.06.2021, № 351647170 від 24.10.2023 про реєстрацію права власності на вказану квартиру за обвинуваченою;

-листом Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 21851 від 15.02.2023, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів станом на 01.02.2023 року складає 82 179, 84 грн.;

-розрахунком державного виконавця ОСОБА_8 , відповідно до якого заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів станом на 01.02.2023 року складає 82 179, 84 грн.;

-розрахунком державного виконавця ОСОБА_8 , відповідно до якого заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів станом на 01.12.2023 року складає 58 562, 04 грн.;

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.05.2023 з описом речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді;

-відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 4 кварталу 2020 року по 3 квартал 2021 року;

-відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 4 кварталу 2020 року по 2 квартал 2023 року;

-листом Управління соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради № 4650/0/871-23 від 26.10.2023, за змістом якого ОСОБА_4 перебувала на обліку як внутрішньо-переміщена особа з 30.08.2022 року по 02.02.2023 у Полтавському районі Полтавської області, і їй була призначена грошова допомога по лютий 2023 року;

-листом ГУ ПФУ у Харківській області № 2000-0704-8/156582 від 02.11.2023, відповідно до змісту якого ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа підприємець з травня 2019 року на єдиному податку;

-листом Харківського обласного центру зайнятості від 22.02.2023 № 1.1-647/23, відповідно до якого ОСОБА_4 на обліку у філіях Харківського обласного центру зайнятості та центрах зайнятості Харківської області не перебувала та не перебуває;

-заявою ОСОБА_4 від 05.01.2021 про отримання копії судового рішення у справі про стягнення з неї аліментів з відміткою про отримання нею копії судового наказу 21.01.2021 року;

-рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 011 про направлення ОСОБА_4 копії судового наказу про стягнення з неї аліментів;

-рапортом;

-протоколом огляду інтернет-сайтів від 06.11.2023, відповідно до якого було оглянуто сторінку Prom.ua та OLX, на яких розміщується інтернет-магазин, і в контактах зазначено « ОСОБА_9 », Харків, та номера мобільних телефонів. Здійснивши замовлення продавець ОСОБА_10 надсилає реквізити для оплати НОМЕР_1 ОСОБА_11 ;

-протоколом огляду предметів від 03.11.2023, а саме відеозапису судового засідання від 27.10.2022 у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів;

-показами свідка ОСОБА_8 , старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка була безпосередньо допитана судом і яка пояснила, що у неї на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Московського районного суду м. Харкова про стягнення з обвинуваченої на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини. В ході виконавчого провадження аліменти обвинуваченою не сплачувались, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв`язку з цим до обвинуваченої були застосовані обмеження, визначені частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у вигляді обмеження у праві керування транспортними засобами та виїзду за кордон. Також було накладено арешт на майно обвинуваченої. Водночас, наразі аліменти обвинуваченою так і не сплачуються і продовжується примусове виконання судового наказу. За весь час перебування судового наказу на примусовому виконанні від обвинуваченої одноразово надійшли грошові кошти в сумі 2 000, 00 грн. на депозитний рахунок виконавчої служби 10.01.2024 року. При цьому з моменту відкриття виконавчого провадження обвинувачена до державного виконавця не з`являлася. Лише у січні 2024 року обвинувачена з`явилася до державного виконавця та надала декларацію про свої доходи. Будь-яких заходів для погашення заборгованості по аліментам обвинувачена не вживає, пояснень щодо підстав несплати аліментів не надає. Станом на 01.12.2024 року обвинувачена має заборгованість по аліментам в сумі 94 092, 04 грн. Про зміну свого місця проживання обвинувачена повідомила державного виконавця у серпні 2023 року. Розрахунок заборгованості по аліментам та/або дії державного виконавця обвинувачена у встановленому законом порядку не оскаржувала, про зміну свого майнового стану обвинувачена не повідомляла. При цьому, державним виконавцем перевірявся дохід обвинуваченої і було встановлено, що дохід вона отримує.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінальних правопорушень, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному кодексі України (далі КПК України), зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог статей 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та досліджені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених статтею 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені у судовому засіданні докази узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченої та її захисника суд зазначає наступне.

Згідно з диспозицією частини 1 статті 164 КК України передбачено кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, які перебувають на їх утриманні.

Об`єктом даного злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (стаття 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (стаття 180) та гарантується Державою. У свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Предметом даного кримінального правопорушення є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дитини.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 КК України може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (приміткою до статті 164 КК України передбачено, виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

У даній справі, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання доньки шляхом виплати аліментів, обвинувачена всіляко ухиляється від виконання цього обов`язку, намагаючись виправдати свою поведінку неправомірними, на її думку, діями батька дитини.

Жодними об`єктивними даними не підтверджена поважність причин чи вимушеність несплати обвинуваченою аліментів. Натомість, з установлених у цьому кримінальному провадженні обставин вбачається, що умисні дії обвинуваченої фактично полягали у тривалому пасивному ігноруванні виконання покладених на неї обов`язків зі сплати коштів на утримання доньки, і це свідчить саме про злісний характер ухилення від сплати аліментів.

Неправомірна, на думку обвинуваченої, поведінка потерпілого, жодним чином не звільняє її від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення і не виправдовує її дії.

Суд критично оцінює доводи обвинуваченої в частині того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок неправомірних дій державного виконавця, який у встановлений законом строк не повідомив обвинувачену про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу, оскільки злісне невиконання обвинуваченою свого обов`язку зі сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання доньки не може виправдовуватися недоліками у роботі державних виконавців.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2021 року у справі № 175/3922/19, від 24 липня 2018 року у справі № 221/2222/16-к.

З 21.01.2021 року обвинувачена була достеменно обізнана про наявність судового рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дитини, однак незважаючи на це жодних дій, спрямованих на сплату аліментів протягом тривалого часу свідомо не вчиняла за відсутності для цього будь-яких об`єктивних причин.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи відомості щодо фінансового стану обвинуваченої у спірний період суд зазначає, що вона була фізичною особою підприємцем, отримувала дохід, у червні 2021 року придбала нерухоме майно, а відтак мала можливість сплачувати аліменти.

При цьому суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення обвинуваченої до державного виконавця із заявами про неможливість сплачувати аліменти через скрутний фінансовий стан. Також матеріали справи не містять відомостей про те, що обвинувачена у встановленому законом порядку зверталася до суду з позовом про зменшення розміру аліментів через погіршення її майнового стану.

Надані обвинуваченою документи (т. 2 а.с. 83-114) жодним чином не спростовують наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України, а відтак судом до уваги не приймаються.

Відтак, вказані вище доводи обвинуваченої суд оцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим не приймає їх до уваги.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої відповідно до статті 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

VІ. Мотиви призначення обвинуваченій покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК України.

Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує характер, спосіб та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення.

Також при призначенні покарання суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також особу обвинуваченої, яка раніше не судима, з вищою освітою, неодружена, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

Відповідно до наявної в матеріалах справи досудової доповіді ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній, що свідчить про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення, у випадку прийняття судом рішення про призначення покарання у вигляді пробаційного нагляду, орган пробації вважає за доцільне покласти на обвинувачену додатковий обов`язок, передбачений частиною 3 статті 59-1 КК України, зокрема виконати заходи, передбачені пробаційною програмою («Профілактика агресивної поведінки»).

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді пробаційного нагляду в межах санкції частини 1 статті 164 КК України.

На переконання суду, призначена міра покарання буде розумною відповіддю держави на вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення, надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені нею протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

VІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Згідно з частиною 15 статті 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись статтями 368, 374, 376 КПК України суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

2. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

3. Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.

4. Речовий доказ CD-диск з аудіозаписом судового засідання у справі № 643/2049/19 - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах справи.

5. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

6. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

7. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

8. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1