Справа № 404/699/25
Номер провадження 1-кс/404/536/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі судового засідання в місті Кропивницькому клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0000121 за ч. 1 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту шляхом позбавлення права на відчуження, користування та розпорядження, на:

- транспортний засіб марки ВАЗ 21011 з номерним знаком НОМЕР_1 , червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2 , ключі від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (серія НОМЕР_3 ) марки ВАЗ 21011 з номерним знаком НОМЕР_4 , червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , а фактичним володільцем є ОСОБА_6 .

В обгрунтування посилається на те, що транспортний засіб є тимчасово вилученим майном, визнаний речовим доказом, який використовувався як знаряддя злочину. Мета звернення забезпечення ефективності досудового розслідування.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, підтримав вимоги клопотання, просить їх задовольнити.

Власник та володілець майна викликались, не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

З матеріалів клопотання вбачається:

СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування кримінального правопорушення, з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 382 КК України, за фактом того, що гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 умисно не виконує рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2024 року.

14.02.2025 року, в ході огляду місця події, транспортний засіб марки ВАЗ 21011 з номерним знаком НОМЕР_1 , червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2 , ключі від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (серія НОМЕР_3 ) марки ВАЗ 21011 з номерним знаком НОМЕР_4 , червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , а фактичним володільцем є ОСОБА_6 було вилучено та визнано речовим доказом.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підставою арешту є збереження речового доказу, оскільки вина водія ОСОБА_6 за невиконання судового рішення буде підтверджуватись збереженим предметом посягання, тобто речовим доказом - автомобілем, який він експлуатував всупереч забороні встановленій у судовому рішенні.

Одним із основних принципів судочинства - обов`язковість судових рішень (ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання кожною особою на всій території України. Згідно з ч. 2 ст. 21 КПК вироки та ухвали суду та постанова судді підлягають обов`язковому та безумовному виконанню.

Основний об`єкт злочину - інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Додатковий безпосередній об`єкт злочину становлять конституційні права та основні свободи і законні інтереси людини та юридичних осіб, авторитет судових і правоохоронних органів, а також міжнародний авторитет держави.

Предмет злочину, передбачений ч. 1 ст. 382 КК, - це судовий акт (вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили), який було прийнято в установленому законом порядку суддею, судом загальної юрисдикції.

Згідно із ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, між іншим, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п.5 ч.2 ст. 173 КПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до надмірного обмеження прав особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження транспортним засобом, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на недоторканність його життя та здоров`я, а також захист суспільних відносин пов`язаних з забезпеченням безпеки дорожнього руху, а також забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має не пропорційний характер та не узгоджується із правовими підставами, передбаченими статтею 170 КПК України.

У цьому клопотанні представники сторони обвинувачення пропонують застосувати завищені заходи забезпечення. Такий висновок обґрунтовується наступними обставинами:

На підставі постанов суддів Кіровського районного суду міста Кіровограда водія ОСОБА_6 визнано винним в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (ч. 2 ст. 130 КУПАП), внаслідок чого застосовано індивідуальне строкове додаткове адміністративне стягнення у виді у заборони керування особі транспортними засобами.

Разом з цим слідчий не подав доказів що під час проведення цього досудового розслідування іншим водіям на підставі судового рішення заборонена експлуатація вилученого транспортного засобу. За таких умов надмірним, а насамперед безпідставним стане обмеження майнових прав всіх інших правомірних власників та володільців, шляхом накладення арешту та встановлення заборон стосовно всіх власників чи інших володільців вилученого транспортного засобу.

Завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. (ч. 1 ст. 170 КПК України). Транспортний засіб достатньо оглянути, що було зроблено під час проведення огляду місця події від 14.02.2025 року. Арешт і заборона розпорядження, є вочевидь надмірним видом заходу забезпечення, неприйнятним і таким, що задоволенню не підлягає.

Однак, задля забезпечення виконання судового рішення і попередження повторності вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, оскільки, останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та позбавлений правом керування транспортним засобом, вважаю необхідним клопотання задовольнити частково і ОСОБА_6 встановити заборону користування транспортним засобом марки ВАЗ 21011 з номерним знаком НОМЕР_1 , червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , а фактичним володільцем є ОСОБА_6 .

В частині вимог про накладення арешту на ключі, свідоцтво про реєстрацію та встановлення заборони на володіння та розпорядження вказаним транспортним засобом відмовити.

З урахуванням викладеного і керуючись статтями 170, 172, 173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0000121 за ч. 1 ст. 382 КК України - завдовольнити частково.

ОСОБА_6 встановити заборону користування транспортним засобом марки ВАЗ 21011 з номерним знаком НОМЕР_1 , червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , а фактичним володільцем є ОСОБА_6 .

Відмовити у задоволенні вимог про накладення арешту на ключі від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (серія НОМЕР_3 ) марки ВАЗ 21011 з номерним знаком НОМЕР_4 , червоного кольору, номер шасі НОМЕР_2 та встановлення заборони на володіння та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1