Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7031/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/420/25
Категорія ч.2 ст.205-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2024 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.205-1 КК України,

встановив:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Житомир, неодружена, має на утриманні малолітню доньку, непрацююча, зареєстрована та проживаює за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнано невинуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати в сумі 4739,80 грн. віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.12.2020.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий учасниками судового розгляду з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим вважав, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, виправдати ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.373 КПК України, оскільки при судовому розгляді не доведено обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України.

У вироку зазначено, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у внесенні в документи, які відповідно до п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (редакція Закону № 755-IV від 06.12.2020) подавались для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 , завідомо неправдивих відомостей щодо мети та наміру здійснення підприємницької діяльності, видів економічної діяльності, відомостей про обрання системи оподаткування, а також в умисному поданні для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України.

Так, ОСОБА_7 , посягаючи на встановлений законодавством України порядок здійснення господарської (підприємницької) діяльності, порядок державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності і права власності, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , в порушення встановленого законодавством порядку здійснення підприємницької діяльності, діючи в порушення законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб`єктів підприємництва, а саме:

1.Господарського кодексу України, зокрема:

-статті 19 частини 8, згідно з якою: «Усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством» (ч.8 ст. 19 в редакції Закону

№ 1070-VI від 05.03.2009);

-статті 44 частини 1, згідно з якою «Підприємство здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності» (ст. 44 в редакції від 27.02.2021, підстава 1183-ІХ);

-статті 56 частини 1, згідно з якою: «Суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства» (ч.1 ст. 56 в редакції Закону № 642-VII від 10.10.2013);

-статті 58 частини 1, згідно з якою:« Суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом» (ст.58 в редакції Закону № 2424-IV від 04.02.2005);

-статті 128 частини 1, згідно з якою «Громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу» (ст.128 із змінами, внесеними згідно із Законом № 440-IX від 14.01.2020);

-статті 128 частини 6, згідно з якою «Громадянин-підприємець зобов`язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства» (ст. 128 із змінами, внесеними згідно із Законом № 440-IX від 14.01.2020);

1.Цивільного кодексу Україна, зокрема:

-статті 50 частини 2, згідно з якою «Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом» (із змінами внесеними згідно із Законом № 942-ІХ від 03.11.2020);

- статті 51 частини 1, згідно з якою «До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин» (із змінами внесеними згідно із Законом № 942-ІХ від 03.11.2020);

3. Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» № 755-ІV від 15.05.2003 року в редакції від 06.12.2020, зокрема:

-статті 14 частини 1, згідно якої «Документи для державної реєстрації можуть подаватись у паперовій або електронній формі»;

-статті 14 частини 3, згідно якої «Документи в електронній формі подаються заявником з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг у порядку, визначеному Міністерством юстиції України та центральним органом влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері надання електронних та адміністративних послуг, а щодо послуг, надання яких зазначений вебпортал не забезпечує, - через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, за умови підписання заявником заяви з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри».

4. Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 09.02.2016 № 359/5, зокрема:

-пункту 5 частини 2, згідно якої «Державна реєстрація фізичних осіб - підприємців на підставі документів, поданих у паперовій та електронній формі, а також державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих в електронній формі, проводиться незалежно від їх місцезнаходження» (абзац пункту 5 розділу I в редакції Наказу Міністерства юстиції № 72/5 від 09.01.2020);

-частини 1 Розділу 4, згідно якої «Заява в електронній формі подається за умови підписання її заявником з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри та у випадках, передбачених законом, за умови оплати послуг за державну реєстрацію в повному обсязі» (Розділ 4 в редакції Наказу Міністерства юстиції № 1307/5 від 01.04.2020);

-частини 4 Розділу 4, згідно якої «Заява в електронній формі реєструється в Єдиному державному реєстрі за допомогою програмних засобів його ведення з додаванням документів для державної реєстрації, поданих в електронній формі» (Розділ 4 в редакції Наказу Міністерства юстиції № 1307/5 від 01.04.2020).

Діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_10 перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , 18.11.2020 о 21:24:52, використовуючи заздалегідь отримані документи, що посвідчують особу ОСОБА_10 , а саме: паспорт громадянина України у формі ІД картки з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 виданого 22 червня 2018 року, орган, що видав 1832, реєстраційного номеру облікової карти платника податків ОСОБА_10 № НОМЕР_2 та Довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_10 , за допомогою Єдиного порталу державних послуг Дія внесла в документи, які відповідно до п.1 ч. 1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (редакція Закону № 755-IV від 06.12.2020) подавались для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 (рнокпп НОМЕР_2 ), завідомо неправдиві відомості щодо мети та наміру здійснення підприємницької діяльності на момент реєстрації фізичної особи підприємцем, класифікації видів економічної діяльності, відомостей про обрання системи оподаткування та здійснила подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 , в листопаді 2020 року, точної дати слідством не встановлено, вступила в попередню змову з ОСОБА_10 , щодо реєстрації її фізичною особою-підприємцем за грошову винагороду.

Виконуючи свою злочинну роль у спільному злочинному плані, ОСОБА_7 , в листопаді 2020 року, точної дати слідством не встановлено, отримала від ОСОБА_10 засоби для вчинення злочину, зокрема документи ОСОБА_10 : паспорт громадянина України у формі ІД картки з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 виданого 22 червня 2018 року, орган, що видав 1832, реєстраційного номеру облікової карти платника податків ОСОБА_10 № НОМЕР_2 та довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_10 з метою виготовлення нею документів необхідних для реєстрації ОСОБА_10 фізичною особою-підприємцем.

ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу в невстановлений досудовим розслідуванням місці та час, отримала засоби для вчинення злочину, зокрема кваліфікований сертифікат електронного підпису ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_7 , 18.11.2020 о 21:24:52 перебуваючи за адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , заздалегідь заволодівши засобами для вчинення злочину, зокрема даними паспорту громадянина України ОСОБА_10 у формі ІД картки з безконтактним електронним носієм № 002001804 виданого 22 червня 2018 року, реєстраційного номеру облікової карти платника податків ОСОБА_10 № НОМЕР_2 , Довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_10 , кваліфікованим сертифікатом електронного підпису виданого на ім`я ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел направлений на внесення в документи, які відповідно до п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (редакція Закону № 755-IV від 06.12.2020) подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, підготувала шляхом використання сервісів Єдиного порталу державних послуг Дія заяву щодо державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_2 ), до якої внесла завідомо неправдиві відомості щодо мети та наміру здійснення підприємницької діяльності на момент реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 , видів економічної діяльності, відомостей про обрання системи оподаткування, та здійснила подання для проведення такої реєстрації заяви, щодо реєстрації фізичної особи підприємцем ОСОБА_10 , яка містить завідомо неправдиві відомості за допомогою Єдиного порталу державних послуг Дія з використанням кваліфікованого сертифікату електронного підпису, виданого КНЕДП-ІДД ДПС на ім`я ОСОБА_10 .

19.11.2020, державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань департаменту реєстрації Житомирської міської ради, не будучи обізнаною про злочинні наміри ОСОБА_7 , в приміщенні департаменту реєстрації Житомирської міської ради підтвердила реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі поданої 18.11.2020 в електронній формі заявки.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 205-1 ч.2 КК України, які виразились у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 , завідомо неправдивих відомостей та поданні таких документів для державної реєстрації, які містять завідомо неправдиві відомості, за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Богунського районного суду міста Житомира від 23.12.2024 щодо ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 9 (дев`яти) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 000 грн. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 4739 грн. 80 коп.

Посилається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази обвинуваченої ОСОБА_11 , оскільки вони суперечить нормам процесуального закону та в розумінні закону не є джерелом доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

Також безпідставно суд не взяв до уваги фото переписку в соціальній мережі «Інстаграм» ОСОБА_11 зі своїм знайомим ОСОБА_12 , в яких містяться відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема підтверджується її переписка з ОСОБА_12 щодо можливості заробити гроші за надання документів для реєстрації ФОП без мети реального здійснення підприємницької діяльності.

Крім цього, судом прийнято до уваги покази свідка ОСОБА_13 , оскільки останній попереджений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги. Вказавши, що його покази підтверджуються і скріншотами, наданими ОСОБА_14 , а також те що з текстів вказаної переписки вбачається про намір та зацікавленість ОСОБА_11 на отримання коштів від підприємницької діяльності. Однак вказані висновку суду не у повній мірі відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, а саме викладеним у згаданих скріншотах фактах.

Вказує, що суд прийшов до помилкових висновків, що протокол огляду предметів від 24.03.2021, а саме документів вилучених у відділі реєстрації користувачів при ГУ ДПС у Житомирській області є недопустимим доказом.

Однак в чому саме полягає порушення прав особи під час допиту ОСОБА_11 з пред`явленням вилучених у встановленому КПК порядку документів ГУ ДПС у Житомирській області, а також якою саме нормою процесуального Закону передбачено обв`язок слідчого скласти протокол огляду документів за участю свідка, суд не зазначає. При цьому пред`явлення свідку документів для огляду, а так само їх подальший огляд жодним чином не змінює їх зміст та форму.

Зазначає, що посилання суду на те, що проведення огляду 24.03.2021 з 17 год до 18 год. 30 хв. є сумнівним, оскільки в цей час з 16 год. 50 хв. по 18 год. 30 хв. слідчий перебував в м.Києві в ДП «Дія», де здійснював вилучення документів. При цьому, в наступному суд стверджує, що вилучення документів в ДП «Дія» слідчим не могло відбутись оскільки в цей час він був в м. Житомирі.

Однак стороною обвинувачення в ході судового розгляду зазначалось, що проведення слідчої дії - тимчасовий доступ до речей та документів у ДП «Дія» в м. Києві, 24.03.2021 слідчим здійснено на підставі ухвали слідчого судді від 22.03.2021 у присутності уповноваженого представника установи (ДП «Дія») ОСОБА_15 , яким засвідчено факт проведення вказаної слідчої дії у заначений день та час.

Посилається на те, що суд першої інстанції не надано належної оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам, а саме: протоколу обшуку від 01.12.2020, протоколу огляду від 14.12.2020, висновку судової комп`ютерно-технічної експертизи від 12.04.2021, протоколу огляду від 21.04.2021

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_8 подані письмові заперечення, в яких останній просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок,- без змін.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.205-1 КК України та призначити їй відповідне покарання.

Згідно з положеннями ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Як вбачається зі змісту положень ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених КПК випадках - на потерпілого.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Положення ст.ст.370,373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Пунктом 1 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом у повній мірі дотримано наведені вимоги закону при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 .

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення, вказавши, що жоден із наданих стороною обвинувачення та перевірених судом доказів не доводить винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

З таким рішенням місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Так, під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала, та, пояснила, що в жовтні-листопаді 2020 до неї звернувся знайомий ОСОБА_16 , з проханням надати консультацію його синові, який бажає займатися підприємницькою діяльністю. Через деякий час з нею зв`язався ОСОБА_13 , якому надала консультацію щодо переліку необхідних документів, про отримання в податковій електронний ключ. Жуківський повідомив, що він підготує документи, отримає ключ і разом зі своєю подругою, яка теж виявила бажання займатися підприємницькою діяльністю та попросив дозволу ще раз звернутися до неї за подальшою консультацією. Через тиждень півтора ОСОБА_17 зателефонував і попросив про зустріч, яка відбулася в кафе на вул. Ольжича, останній був разом з ОСОБА_18 . Жуківський повідомив, що їх вид діяльності буде пов`язаний з наданням посередницьких послуг. Вона надала консультацію щодо КВЕДів, підібрали лояльний вид оподаткування, тобто вона лише роз`яснила останнім всі організаційні питання для реєстрації і подальшої їх діяльності, а також допомогла скласти реєстраційні документи на підпис. Також ОСОБА_17 і ОСОБА_18 попросили здійснювати подальше їх супроводження, пов`язане із подачею звітів до податкової. Через деякий час ОСОБА_17 повідомив, що вони зібрали всі документи та попросив допомоги в їх подачі, на що погодилася. Жуківський і ОСОБА_18 приїхали до неї додому. За допомогою її комп`ютерної техніки в порталі Дія Жуківський і Мишинська, кожен окремо подали документи, кожен особисто за допомогою електронного ключа їх підписали. Також ОСОБА_17 і ОСОБА_18 самостійно визначилися з КВЕДом і системою оподаткування, а саме обрали ІІ групу Єдиного податку з 01.12.2020. При цьому, ні Жуківський, ні ОСОБА_18 їй не повідомляли, що фактично вони не мають на меті займатися цим видом підприємницької діяльності. 01.12.2020 ОСОБА_17 і Мишинська попросили знову зустрічі для відкриття банківського рахунку, вона їм повідомила, що вони самі мають обрати банк. В цей день вони зустрілися на бульварі, де ОСОБА_17 і ОСОБА_18 повідомили, що їм необхідно найняти людину, яка зможе вести їх звітність та запропонували їй цю роботу, на що погодилася, оскільки на той час була без роботи. Жуківський і ОСОБА_18 оформили у нотаріуса довіреність на її ім`я, після чого останні самостійно відкрили банківські рахунки. В цей же день, ввечері, працівниками поліції був проведений обшук, під час якого вилучили ноутбук, всі документи, незважаючи на те, що в ухвалі суду ці документи не фігурували. Жуківського і ОСОБА_18 в грудні не бачила. В січні 2021 настав звітний період, а тому зателефонувала ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . ОСОБА_18 повідомила, що закрила ФОП і попросила підготувати звіт, а вона у свою чергу попросила надати їй документи по обороту, щоб скласти звіт та повідомила, що оплата таких послуг буде становити 500 грн., на що ОСОБА_18 погодилася. Через декілька днів ОСОБА_18 надала всю інформацію. В електронному вигляді підготувала декларації, по двох видах оподаткування, звітність пенсійну та ліквідаційну. ОСОБА_18 перевірила звітність та особисто підписала. Як ОСОБА_18 сплачувала податки їй невідомо. Також ОСОБА_18 повідомила, що за вказані послуги розрахується пізніше, після сплати податків. Вказану звітність законвертували та відправила до податкової. Другий примірник звітності намагалася передати ОСОБА_18 , однак більше її не бачила. Показала, що коли погодилася на пропозицію ОСОБА_17 і ОСОБА_18 вести їх бухгалтерію, розмір винагороди не називала, оскільки вважала, що така співпраця буде тривалою та буде залежати від оборотів їх діяльності. Про те, що вони не мають намір здійснювати підприємницьку діяльність їй було невідомо, а стало відомо лише після порушення кримінального провадження. Також уточнила, що 18.11.2020 коли ОСОБА_17 і ОСОБА_18 прибули до неї додому, для зручності, за їх проханням, перед оформленням заяв, на її комп`ютер завантажили їх дані, при цьому електронні ключі у кожного з них були на флеш-носії. Ствердила, що здійснювала діяльність як ФОП від імені ОСОБА_17 і ОСОБА_18 та не вносила неправдиві відомості щодо мети та наміру здійснення підприємницької діяльності, видів економічної діяльності, відомостей про обрання системи оподаткування і особисто документи для проведення такої реєстрації не здійснювала. Вона лише надавала консультації ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , а останні самостійно обирали як КВЕД, так і вид оподаткування.

Аналогічні пояснення ОСОБА_7 надала і під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_7 , надані під час судового розгляду, оскільки жодним із досліджених місцевим судом доказів такі показання не спростовано.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснив, що з ОСОБА_18 знайомий зі школи, відносини нормальні. В жовтні 2020 вирішив зайнятися підприємницькою діяльністю, щоб мати додаткові кошти, оскільки на той час був студентом. Шукав собі компаньйона, виклав пост, на який відгукнулася ОСОБА_18 . Запропоновував останній займатися наданням посередницьких послуг, а саме купівля-продаж зернових культур, на що ОСОБА_18 погодилася. Ні він, ні ОСОБА_18 не були обізнані з порядком реєстрації ФОП, а тому за порадою батька звернувся до ОСОБА_19 , з якою домовився про зустріч. Зустріч відбулася в кафе на АДРЕСА_2 , зустрічалися втрьох, він, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Солдатова надала їм консультацію про перелік документів, необхідність отримання електронного ключа, роз`яснила, що реєстрацію можливо провести он-лайн за допомогою порталу Дія. Також роз`яснила, що необхідно відкрити банківський рахунок, що він та ОСОБА_18 зробили. Крім цього, він та ОСОБА_18 у нотаріуса оформили довіреності ОСОБА_19 , яка б в подальшому, після реєстрації, вела їх справи, а саме готувала звітність до податкової. Після цього, він і ОСОБА_18 зібрали необхідні документи, кожен в податковій особисто отримав електронний ключ. В послідуючому, знову звернувся до ОСОБА_19 з проханням допомогти заповнити реєстраційні картки та їх подати, остання запропонувала приїхати до неї додому. Разом з ОСОБА_18 приїхали до ОСОБА_19 , де особисто кожен з них, а саме він і ОСОБА_18 заповнили реєстраційні картки, які підписали власним електронним ключем та подали через портал Дія. Після цього, разом з ОСОБА_18 почали підшукувати продавців та покупців зернових. В послідуючому, звітністю займалася ОСОБА_19 на підставі тих документів, які він з ОСОБА_18 їй надавали, сплачували податки. Солдатова не займалася пошуком клієнтів, не проводила жодних угод, її послуги стосувалися лише в оформленні і подачі звітності їх з ОСОБА_18 діяльністю до податкової. В кінці грудня йому зателефонувала ОСОБА_18 та повідомила, що їй податківці висловили претензії щодо неправильного оформлення документів ФОП, а тому вона не бажає більше працювати, у зв`язку з чим вони посварилися. В січні 2021 він закрив ФОП, оскільки самому було важко працювати. Ствердив, що він був ініціатором та мав намір надавати посередницькі послуги, купівлі-продажу зернових культур, з чим була згодна і Мишинська, цією діяльністю вони займалися обоє, про що звітували перед податковою та сплачували податки. Крім того, ствердив, що він і ОСОБА_18 , перебуваючи в квартирі ОСОБА_19 , особисто подали заяви на реєстрацію ФОП, особисто кожен за допомогою електронного ключа підписали заяву он-лайн на порталі Дія, при цьому КВЕД і форму оподаткування обирали самостійно. Ствердив, що підприємницьку діяльність здійснював і інформацію при реєстрації ФОП надавав правдиву, як і ОСОБА_18 .

При цьому суд обґрунтовано не взяв до уваги твердження сторони обвинувачення, що до показів свідка ОСОБА_13 слід ставитися критично, оскільки вони спростовуються показами ОСОБА_10 , дані нею як на досудовому слідстві, так і в суд, оскільки ОСОБА_13 попереджений про кримінальну відповідальність та його покази підтверджено скріншотами, наданими ОСОБА_10 , з яких вбачається, що вказана переписка велася лише між ними та жоден з цих дописів не містить посилань на ОСОБА_7 , а стосується лише діяльності ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . При цьому, з текстів вказаної переписки вбачається про намір та зацікавленість ОСОБА_10 на отримання коштів від підприємницької діяльності.

Крім того, допитана в статусі обвинуваченої ОСОБА_10 , пояснила, що в соціальній мережі «Інстаграм» прочитала історію ОСОБА_20 про можливість заробити гроші. У подальшій переписці їй стало відомо, що вона зможе заробити 1000 грн. надавши власні документи для реєстрації її як ФОП, що не буде будь-яких наслідків від цього, що ФОП відкриють, проведуть операції та закриють. Вона погодилася на цю пропозицію, оскільки їй потрібні були гроші. В подальшому, вона разом з ОСОБА_17 приїхали в Житомир, де в бізнес-центрі по вул. Ольжича передала невідомим особам документи, з посвідчувальним власним підписом, а також залишила свої контакти. В подальшому, ОСОБА_17 їй повідомив, що документи не підійшли, а тому потрібно зустрітися щоб закрити ФОП. 01.12.2020 вона зустрілася з ОСОБА_17 в парку, де познайомилася з ОСОБА_19 , яка розповіла, що необхідно робити, а також в цей день відкрила банківський рахунок та видала довіреність на ім`я ОСОБА_19 , остання з нею розрахувалася. В подальшому вона була на зв`язку із ОСОБА_19 , один раз через банк сплачували податки. Солдатова їй дала 5000 грн., які не стосувалися підприємницької діяльності. Через декілька днів до неї зателефонував ОСОБА_21 , як вона зрозуміла, що це головний, який повідомив, що потрібно закрити ФОП, а тому на його пропозицію вони зустрілися. Останній надав документи про припинення ФОП, які вона відмовилася підписувати та сказала, що їй потрібен час на роздуми. Також вона зустрічалася із ОСОБА_19 , яка надала на підпис звіти за кожен місяць підприємницької діяльності і припинення ФОП, які вона підписала. Зазначила, що у Солдатової вдома ніколи не була, документи на реєстрацію в порталі Дія не подавала.

Разом з тим судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.11.2023 задоволено клопотання захисника ОСОБА_22 , яке підтримано і стороною обвинувачення, та ОСОБА_23 , без встановлення її винуватості звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження за ч.5 ст.27, ч.2 ст.205-1 КК України -закрито.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказана ухвала не має преюдиціального значення для справи, яка розглядається судом.

Так, Європейський Суд у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти росії» підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинен мати преюдиціальне значення для їх справи. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, що після постановлення судом ухвали про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, сторона обвинувачення не заявляла клопотання про допит останньої в якості свідка, не попереджалась про кримінальну відповідальність та не приводилась судом до присяги, та прийшов до обґрунтованих висновків, що покладення показів ОСОБА_10 , в якості обвинуваченої, суперечить нормам процесуального закону та в розумінні закону не є джерелом доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

З вказаним висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає безпідставними посилання прокурора про неврахування судом першої інстанції показів ОСОБА_10 , в якості обвинуваченої, як доказ.

Крім того, судом першої інстанції також було безпосередньо досліджено:

протокол обшуку від 01.12.2020 (т.1 а.с.134); протокол огляду від 02.12.2020 (т. 1 а.с.145); протокол огляду від 08.12.2020 (т.1 а.с.191); протокол огляду від 14.12.2020 (т.1 а.с.204); протокол огляду від 18.03.2021 (т.1 а.с.220); протокол огляду від 24.03.2021 (т.1 а.с.229); протокол огляду від 25.03.2021 (т.1 а.с.245); висновок експерта № 214 від 29.03.2021 (т.1 а.с.248); протокол огляду від 16.04.2021 (т.2 а.с.9); висновок експерта № СЕ-19/106-21/3761 від 12.04.2021 (т.2 а.с.13); протокол огляду від 21.04.2021 (т.2 а.с.20); висновок експерта № 217 від 19.04.2021 (т.2 а.с.28); протокол огляду від 24.03.2021 (т.2 а.с.32).

На переконання апеляційного суду, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.205-1 КК України, суд першої інстанції навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них у їх сукупності і взаємозв`язку, та зазначив з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , провів судовий розгляд згідно з вимогами ч.1 ст.337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів диспозитивності, рівності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись загальних засад кримінального провадження.

Проаналізувавши письмові докази сторони обвинувачення, показання обвинуваченої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , перепику ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав їм належну оцінку та зробив обґрунтований висновок, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, та вважає, що вони ґрунтується на оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 , завідомо неправдивих відомостей та поданні таких документів для державної реєстрації, які містять завідомо неправдиві відомості, за попередньою змовою групою осіб.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.205-1 КК України передбачає вчинення таких дій: 1) внесення до документів, які подаються для державної реєстрації завідомо неправдивих відомостей; 2) подача документів для державної реєстрації, в які внесені завідомо неправдиві відомості.

Внесення у документ завідомо неправдивих відомостей означає як повне виготовлення винною особою перекручених документів, призначених для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи підприємця, так і внесення неправдивих відомостей у відповідні документи, раніше складені іншою особою.

Так, проаналізувавши письмові докази сторони обвинувачення, показання обвинуваченої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не встановлено та не доведено в який спосіб і формі ОСОБА_7 досягла попередньої змови з ОСОБА_10 на вчинення інкримінованих діянь, оскільки з показів свідка ОСОБА_13 , скріншотів переписки між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 вбачається, що останні між собою домовлялися про здійснення ними спільної підприємницької діяльності, при цьому імені ОСОБА_7 , або посилання на неї, переписка не містить.

А тому посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції та ненадання належної оцінки переписці ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , апеляційний суд визнає безпідставними.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що реєстрація ОСОБА_10 в порталі Дія відбулася в один день з реєстрацією ОСОБА_13 , і орган досудового розслідування прийшов до висновку, що неправдиві відомості були внесені лише ОСОБА_10 , а ОСОБА_13 ні, незважаючи на те, що діяльність ОСОБА_13 і ОСОБА_10 стосувалася одного напрямку виду діяльності, одного виду системи оподаткування. Крім того, місцевим судом встановлено факт того, що домовленість про реєстрацію ФОП була досягнута саме між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , а не з ОСОБА_7 . При цьому, відносно ОСОБА_13 не вносилися відомості в ЄРДР по факту внесення неправдивих відомостей щодо виду економічної діяльності, відомостей про обрання системи оподаткування.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується й апеляційний суд, стороною обвинувачення не надано і не здобуто доказів того, що ОСОБА_7 володіла інформацією про те, що реєстрація ОСОБА_10 як ФОП може носити фіктивний характер, тобто про те, що відомості є завідомо неправдиві. Також не надано і не здобуто доказів про те, що документи та кваліфікаційний сертифікат електронного підпису ОСОБА_10 містять неправдиві відомості, оскільки ОСОБА_10 повідомляла, що копії документів і отримання електронного ключа виготовлялися та отримувалися особисто. Її звернень до органів поліції про те, що її документи і електронний ключ втрачено, або ними заволоділи інші особи не було. При цьому місцевим судом встановлено, що ОСОБА_10 самостійно обрала вид економічної діяльності та систему оподаткування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що стороною обвинувачення не доведено жодним доказом, що саме ОСОБА_7 , а не ОСОБА_10 внесено відомості до Єдиного реєстру за допомогою порталу Дія заявку на реєстрацію ФОП ОСОБА_10 . При цьому виявленні під час обшуку в квартирі ОСОБА_7 в паперовому та електронному вигляді документи ОСОБА_10 не доводять винуватість ОСОБА_7 та спростовуються показами свідка ОСОБА_13 .

Колегія суддів визнає безпідставними посилання прокурора на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, що протокол огляду предметів від 24.03.2021, а саме документів вилучених у відділі реєстрації користувачів при ГУ ДПС у Житомирській області є недопустимим доказом.

Як вбачається з матеріалів провадження вказаний довод був предметом розгляду в суді першої інстанції та на нього надано обґрунтовану та вмотивовану відповідь, з якою погоджується й колегія суддів.

Так, місцевим судом встановлено, що вилучені 23.03.2021 документи у відділі реєстрації користувачів при ГУ ДПС у Житомирській області та в цей же день пред`являлися під час допиту свідка ОСОБА_10 , з постановленням відповідних запитань, однак, такий процесуальний документ як протокол огляду від 23.03.2021 з участю свідка ОСОБА_10 з невідомих причин не складався, а оформлений як протокол допиту свідка. При цьому місцевий суд обґрунтовано поставив під сумнів проведення огляду документів 24.03.2021 з 17 год. до 18 год.30 хв., оскільки в цей час з 16 год. 50 хв. по 18 год. 30 хв. слідчий ОСОБА_24 перебував в м. Києві в державному підприємстві «Дія», де здійснював вилучення документів. Аналогічні висновки стосуються і проведення такої слідчої дії як вилучення документів в ДП «Дія» в м. Києві, оскільки в цей час слідчий перебував в м. Житомирі, де проводив слідчу дію огляд предметів.

Також судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимим доказом й протокол огляду від 24.03.2021 щодо огляду Інтернет-ресурсу «2ip.ua», проведений з 09 по 9-30 в м. Житомирі, оскільки вказану інформацію слідчий отримав лише о 18 год. 30 хв. 24.03.202, а тому о 09 год. вказана інформація не могла бути відома слідчому.

Крім того місцевим судом обґрунтовано не взято до уваги та не оцінено, висновки експертів № 214 від 29.03.2021, що підписи від імені ОСОБА_10 в реєстраційній картці та посвідчувальні, виконані не ОСОБА_10 , а іншою особою та № 217 від 19.04.2021 про неможливість встановити чи здійснено підпис і посвідчувальні підписи від імені ОСОБА_10 ОСОБА_7 та про те, що рукописні записи від імені ОСОБА_10 здійснено ОСОБА_7 , оскільки вчинення вказаних дій ОСОБА_7 , а саме підробка, не інкримінувалися, а розгляд справи здійснюється лише в межах обвинувачення і суд самостійно не наділений повноваженнями встановлювати ці обставини.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам, колегія суддів визнає безпідставним, та таким, що спростовується змістом оскаржуваного вироку, з якого вбачається, що суд першої інстанції навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них у їх сукупності і взаємозв`язку, та зазначив з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Доводи прокурора про ненадання належної оцінки доказам у кримінальному провадженні не ґрунтуються на законі.

При цьому, посилання прокурора на неповноту судового розгляду, на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, також не заслуговують на увагу суду, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції у передбаченому законом порядку вирішені питання, які передбачені ст.368 КПК України, а також досліджені та оцінені усі обставини (докази) в розумінні ст.94 КПК України, які мають значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Не було місцевим судом допущено й істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як про це вказує прокурор, оскільки апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень вимог КПК України, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при ухваленні вироку.

В силу вимог ч.3 ст.62 Конституції України, положень ч.2,3,4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У п.146 справи «Барбера, Мессеге и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не було зібрано та надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України, а тому правильно виправдав у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, який належним чином мотивований, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2024 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: