Провадження № 11-кп/4808/284/24
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003239 за апеляційною скаргою з доповненнями заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строком на 3 (три) місяці,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 , 31.08.2018 року близько 13 год 40 хв, перебуваючи на дамбі річки Бистриця Солотвинська на вул. Набережна ім. Василя Стефаника у м. Івано-Франківську, а саме навпроти виїзду з вул. Берегова, побачив залишений без нагляду велосипед марки «Focus» моделі «FatBoy», який належить потерпілому ОСОБА_11 , після чого в нього виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, користуючись, тим що за його діями ніхто не спостерігав, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Focus» моделі «FatBoy» сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта №4.3-449/18 від 14.09.2018 року становить 8450 гривень.

В подальшому, ОСОБА_8 , із викраденим майном, покинув місце вчинення злочину, та розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на вказану суму.

Прокурор в апеляційній скарзі зі змінами просить змінити вирок в частині призначеного покарання, та призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України підлягає зміні з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд застосував закон України про кримінальну відповідальність, який до моменту вступу вироку у законну силу втратив чинність. Так, суд першої інстанції призначив покарання у виді арешту на строк 3 місці. Звертає увагу, що 28 березня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-ІХ від 23.08.2023 року. Таким чином, з 28 березня 2024 року для не військових засуджених скасовується покарання у виді арешту, та поняття «арештний дім» виключено з Кримінально-виконавчого кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судові засідання апеляційного суду неодноразово не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся за адресою наявною в матеріалах кримінального провадження.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року (а.п. 166) застосовано привід до обвинуваченого ОСОБА_8 .

Згідно рапорту дільничного офіцера поліції Івано-Франківського РУП ГУНП ОСОБА_12 (а.п. 171) виконати привід обвинуваченого ОСОБА_8 не можливо.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Так, враховуючи, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища, колегія суддів вважає за можливе прийняти судове рішення за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розгляд кримінального провадження проводився у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За змістом вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції враховував думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді арешту строком на 3 місяці, думку обвинуваченого, який просив суворо його не карати, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав щире каяття, та відшкодування збитків шляхом повернення викраденого майна.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, не встановив.

Так, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для зміни вироку суду першої інстанції.

Суд першої інстанції призначив покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.

28 березня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23.08.2023 року, (далі - Закон від 28.03.2024) передбачено у підпункті 4 пункту 1 розділу.

Відповідно до ст. 60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років.

Таким чином, з 28 березня 2024 року для не військових засуджених скасовується покарання у виді арешту, а поняття «арештний дім» виключено з Кримінально-виконавчого кодексу України.

За таких умов засуджені до арешту особи, які не є військовослужбовцями, не можуть відбувати покарання, оскільки в силу вказаних вище вимог Закон від 28.03.2024 поняття «арештний дім» виключено.

Відповідно до вимог Кримінально-виконавчого кодексу України, чинного на 27 березня 2024 року у статті 11 передбачено наступне:

ч. 2 Установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально - виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом

ч. 9 Територіальні органи, уповноважені органи з питань пробації, арештні доми, виправні центри, виправні та виховні колонії, слідчі ізолятори організовуються і ліквідуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, а військові частини, гауптвахти і дисциплінарний батальйон - Міністерством оборони України.

Проте, Законом від 28.03.2024 у ч. 2 та ч. 9 ст. 11 КВК України вносяться зміни, а саме: слова «арештні доми» виключаються (підпункт 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Законом від 28 березня 2024 року.

Таким чином, з 28 березня 2024 року для не військових засуджених скасовується покарання у виді арешту, а поняття «арештний дім» виключено з Кримінально-виконавчого кодексу України.

Таким чином, вирок суду необхідно змінити в частині призначеного покарання.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк від трьох до п`яти років або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

При призначенні покарання обвинуваченому слід врахувати обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, відшкодування збитків шляхом повернення викраденого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції встановлені обставини, що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому слід застосувати ст. 69 КК України та перейти до покарання, що не передбачено санкцією відповідної статті, призначивши покарання за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт 240 годин.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 необхідно змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5