УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 Справа №607/8357/24 Провадження №1-кп/607/1002/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисниці ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000144, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин: 24.02.2022 Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Згодом Указами Президента України ОСОБА_6 строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено та на даний час скасовано не було.

Так, на момент події кримінального правопорушення воєнний стан в Україні діяв на підставі Указу Президента України №734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» відповідно до Закону України від 08.11.2023 № 342-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 05 години 30 хвилин 14.02.2024.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.02.2024 близько 19:00 год. у ОСОБА_4 , який перебував на прилеглій території будинку № 11 по вул. Білогірській в м. Тернопіль, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 27.02.2024 близько 19:00 год, переліз огорожу та проник на прилеглу територію будинку № 11 по вул. Білогірській у м. Тернопіль, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно, небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу, власноручно взяв ролер торговельної марки «Etac», вартістю 1008 грн, який знаходився на вказаному подвір`ї та який належить ОСОБА_7 .

Після цього, ролер торговельної марки «Etac» ОСОБА_4 переніс за металеву огорожу подвір`я зазначеного домоволодіння на прилеглу до автомобільної дороги ділянку на вул. Білогірська.

В подальшому ОСОБА_4 не виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки перебуваючи на прибудинковій території будинку № 11 по вул. Білогірській в м. Тернополі, не встиг покинути місце вчинення кримінального правопорушення, оскільки був затриманий працівниками Управління поліції охорони в Тернопільській області.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст.15 - ч. 4 ст. 185 КК України незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

Від потерпілої ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 в частині обвинувачення за ч.3 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Просить розглядати дане клопотання за її відсутності.

З аналогічним клопотанням до суду звернулись захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, таємне викрадення чужого майна(крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на 2024 рік становить 3028 грн.

Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно п. 4-1 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України - незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна в потерпілої ОСОБА_7 , поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, на загальну суму 1008 грн., при цьому згідно Закону України №3886-ІХ , який набрав чинності 09.08.2024 року «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративне правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", станом на 2024 рік кримінальна відповідальність настає за викрадення чужого майна на суму від 3028 грн.

Враховуючи наведене та те, що обвинувачений не заперечує щодо закриття кримінального провадження, клопотання про закриття кримінального провадження є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці.

Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, за які передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п. п.1,3,4 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 на час розгляду судом кримінального провадження може здійснювати психологічний тиск на потерпілих та свідків, іншим чином їх схиляти до зміни наданих раніше показів чи до відмови у наданні таких показів у суді, оскільки йому відомі особисті дані таких осіб з матеріалів кримінального провадження, з якими підозрюваний ознайомлений. Крім того, ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що він розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, систематично порушуючи заборону залишати житло цілодобово, наявністю ризику його втечі, має низькі соціальні зв`язки, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та обвинувальні акти щодо нього розглядаються у суді, може здійснити вплив на потерпілих чи погрожувати свідкам, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали або будуть надавати в під час судових засідань. Окрім цього, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до статистичних баз даних поліції ОСОБА_4 неодноразового вчиняв тяжкі та особливо тяжкі злочини, його протиправна поведінка має систематичних характер, до обрання запобіжного заходу офіційно ніде не працював, не має постійного джерела доходів, систематично порушував заборону залишати житло у нічний період часу, що свідчить про небажання обвинуваченого ОСОБА_4 ставати на шлях виправлення, його схильність до протиправної поведінки. Перебуваючи на волі наявна велика ймовірність, що ОСОБА_4 не відмовиться від злочинної діяльності та продовжить вчиняти інші злочини.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 клопотань та заперечень не заявили.

Дослідивши клопотання, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 5 до 8 років. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, обвинувачений може умисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Крім того, перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та експертів у даному кримінальному провадженні, що може негативно вплинути на хід судового розгляду та його результати. Судом задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 про виклик в наступне судове засідання експерта для надання роз`яснень, тому суд вважає вказаний ризик доведеним.

Також наявний ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше неодноразового вчиняв тяжкі та особливо тяжкі злочини, його протиправна поведінка має систематичних характер, до обрання запобіжного заходу офіційно ніде не працював, не має постійного джерела доходів, систематично порушував заборону залишати житло у нічний період часу, що свідчить про небажання обвинуваченого ОСОБА_4 ставати на шлях виправлення, його схильність до протиправної поведінки. Перебуваючи на волі наявна велика ймовірність, що ОСОБА_4 не відмовиться від злочинної діяльності та продовжить вчиняти інші злочини.

Крім того, ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину може ухилятись від суду, має низькі соціальні зв`язки, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та обвинувальні акти щодо нього розглядаються у суді, може здійснити вплив на потерпілих чи погрожувати свідкам, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали або будуть надавати в під час судових засідань, що меже негативно вплинути на хід судового розгляду.

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою та про доцільність обрання стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає, що раніше застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу.

Доказів існування будь-яких обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду також не надано.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, міцності соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.183, 184, 193, 194, 196, 197, 284, 331, 376, 479-2 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України задовільнити.

Кримінальне провадження № 0000144 від 10 січня 2024 року, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України, щодо незакінченого замаху на таємне викрадення майна в потерпілої ОСОБА_7 на суму 1008 гривень, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Клопотання прокурора задовільнити. ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, до 30 березня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою закінчується 30 березня 2025 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення. На ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1