В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000415 від 11 травня 2023 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могилівка Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, пенсіонера, одруженого (на утриманні троє неповнолітніх дітей, одна з яких інвалід з дитинства), мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого, - по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України,

за участі сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення та кваліфікація кримінального правопорушення, визнані судом доведеними

Обвинувачений ОСОБА_3 10 травня 2023 року, близько 18 год, разом з іншою особою на власному автомобілі «Мерседес-Бенц», держномер НОМЕР_1 , приїхав до своєї матері ОСОБА_8 у будинок АДРЕСА_2 з метою врегулювання конфлікту, який виник між нею та ОСОБА_9 і його співмешканкою ОСОБА_10 , які тимчасово проживали у цьому будинку. Виявивши по місцю проживання матері ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, у обвинуваченого ОСОБА_3 виник умисел на позбавлення волі ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі і вільне пересування ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_3 за допомогою іншої особи, яка не була обізнана про наміри обвинуваченого, вивів ОСОБА_9 з будинку. Після чого ОСОБА_3 одягнув на його руки кайданки та посадив у вказаний автомобіль і вивіз на земельну ділянку біля с. Демидівка Вінницького району, де має у власності ферму по вирощуванню свиней.

Близько 23 год, перебуваючи на території вказаної ферми, обвинувачений ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 , завів його до сараю, одягнув на нього металевий ланцюг довжиною 3,59 м та вагою 6,4 кг, який прикріпив до кайданків та, перекинувши через балку перекриття, скував його кінці навісним замком, чим позбавив ОСОБА_9 вільно пересуватись та завдав йому фізичних страждань.

Наступного дня, 11 травня 2023 року, близько 9 год, ОСОБА_9 вдалося звільнитися, розкрутивши з`єднання ланцюга, та із закованими у ланцюг руками покинути сарай і втекти. На автодорозі сполученням Демидівка Браїлів, біля с. Володимирівка Жмеринського району Вінницької області, він зупинив автомобіль «Зіл-130» під керуванням ОСОБА_11 , який викликав працівників поліції.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України - незаконне позбавлення волі людини, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Досліджені судом докази

У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 винним себе повністю не визнає, погоджується надати показання.

Суд, порадившись на місці, визначає такий обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та встановлює такий порядок їх дослідження : допит потерпілого, свідків, дослідження матеріалів кримінального провадження, дослідження речових доказів, допит обвинуваченого.

У судовому засіданні 18 листопада 2024 року обвинувачений ОСОБА_3 , після допиту потерпілого, свідків, дослідження матеріалів кримінального провадження та речових доказів, надає показання, що потерпілий говорить неправду, він його кайданками та ланцюгом не приковував. Потерпілий разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 жив у його будиночку на ставку в с. Демидівка. На зиму перейшли жити у будинок до його матері в с. Могилівка. Коли 10 травня 2023 року йому зателефонувала мати та повідомила, що ОСОБА_12 зі співмешканкою знову напились і виник скандал, то він приїхав до матері, де побачив п`яного ОСОБА_12 , якого посадив у «бус» і повіз у м. Гнівань до дочок ОСОБА_10 , щоб ті його забрали. Співмешканка ОСОБА_9 також їхала з ними. Приїхали до дочки ОСОБА_13 , потім до ОСОБА_14 , які не захотіли залишати ОСОБА_12 і ОСОБА_15 у себе. ОСОБА_16 залишилась у м. Гнівані, а вони поїхали на ставок с. Демидівка, де жили ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . ОСОБА_9 помістили у літню кухню, бо він був дуже п`яним і воняв. Кайданки були у цього Володі, для свиней. Ланцюг також там був, короткий. Пізніше ОСОБА_9 казав, що його працівники поліції примусили говорити, що ОСОБА_3 його прикував та надів кайданки.

У судовому засіданні 17 лютого 2025 року пояснює, що його не «любить» поліція, так як коли він був депутатом, то прикривав гральний бізнес та наркоторгівлю, яку «кришувала» поліція. Тюрин отримав від держави гроші за сприяння поліції, тому він оговорює його. В липні 2023 року він був у Вінниці, возив свою хвору дитину на процедури. Йому хтось зателефонував з незнайомого номера, спитав за роботу коваля. Він під`їхав до вокзалу, той чоловік зустрів його і сказав, що він перебуває за вокзалом у занедбаному будинку, там ще є ОСОБА_12 і ОСОБА_15 . ОСОБА_3 забрав їх у Могилівку, де вони ночували у його матері. Ранком до нього приїхав син ОСОБА_19 , у автівці сиділи ОСОБА_12 і ОСОБА_15 . Він зрозумів, що ОСОБА_12 хоче покаятись, і вони за порадою його адвоката поїхали у ДБР, де ОСОБА_12 допитували хвилин 15. Потім за проханням ОСОБА_12 заїхали у будівлю «Книжка», де той мав отримати грошові кошти як потерпілий від рабства. ОСОБА_3 не знав, що його син записує розмову, коли ОСОБА_12 і ОСОБА_15 казали, що оговорювали ОСОБА_3 за вказівкою працівників поліції.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України, повністю доведена безпосередньо дослідженими та оціненими судом окремо та у їх сукупності такими доказами: показаннями потерпілого, свідків, матеріалами кримінального провадження та речовими доказами.

Потерпілий ОСОБА_9 17 жовтня 2023 року подає заяву, у якій підтримує свої показання, надані ним на досудовому слідстві (т.1 а.с.93). У судовому засіданні 8 січня 2024 року надає показання, що він разом із своєю співмешканкою ОСОБА_20 , яка є внутрішньо переміщеною особою, працювали у ОСОБА_3 з літа 2022 року. У нього не було постійного місця проживання. Восени ОСОБА_3 запропонував перейти жити до його матері, де вони проживали «на квартирі». 10 травня 2023 року між його співмешканкою та матір`ю ОСОБА_3 . ОСОБА_8 виник конфлікт, і вона зателефонувала своєму сину обвинуваченому ОСОБА_3 . Коли той приїхав разом із ОСОБА_21 , останній заніс його у «бус», де була співмешканка, а ОСОБА_3 надів на нього кайданки. Поїхали спочатку у Гнівань, висадили співмешканку і поїхали на ставок с. Демидівка. Там ОСОБА_3 періодично бив ОСОБА_9 , поливав водою і казав : будеш знати, як від мене тікати. Потім завезли його на ферму до охоронця ОСОБА_22 (вже покійний), який приніс металевий ланцюг. ОСОБА_3 завів ОСОБА_9 в сарай, прикував до ланцюга і покинув. Вночі ОСОБА_9 відкрутив болт на ланцюгові. ОСОБА_23 приніс йому води і забув закрити сарай. ОСОБА_9 вибіг, по дорозі спинив якусь машину, водій якої викликав поліцію. У теперішній час претензій до обвинуваченого не має, вважає, що карати його не потрібно.

Будучи додатково допитаним у судовому засіданні 17 лютого 2025 року, потерпілий ОСОБА_9 свої раніше надані показання підтверджує. Пояснює, що добре пам`ятає розмову, яку записував син обвинуваченого ОСОБА_19 . ОСОБА_3 приїхав з сином до них з ОСОБА_24 у Вінницю, де вони мешкали у закинутому будинку за вокзалом. Запропонував поїхати додому, привіз їм горілки, яку вони з ОСОБА_25 випили. Приїхали в ОСОБА_26 і переночували у матері ОСОБА_27 , ОСОБА_19 їх охороняв. ОСОБА_28 сказав, що треба їхати у Вінницю, заїхали за його батьком, який сказав, що треба їхати в ДБР. Коли їхали у «бусі», ОСОБА_27 і ОСОБА_19 сказали, що будуть записувати розмову і казали, що треба говорити спирати все на поліцію, що це поліцейські наказали ОСОБА_12 і ОСОБА_15 оговорити ОСОБА_3 . І вони з ОСОБА_15 казали те, що хотіли ОСОБА_3 і ОСОБА_19 . По дорозі заїхали у ДБР, де ОСОБА_12 був приблизно 20 хвилин, потім у будівлю «Книжка». Коли їхали назад, їх спинила поліція і забрала його і ОСОБА_15 . ОСОБА_9 працював у ОСОБА_3 приблизно рік, працював на різних роботах. Жив у нього з безвиході. Називає це рабством. Тричі тікав від нього, але ОСОБА_3 його знаходив, забирав паспорт. Після події 10 травня 2023 року ОСОБА_3 казав йому, щоби все «валити» на ОСОБА_29 , тобто на ОСОБА_30 , який помер через декілька днів. Того вечора він не просив ОСОБА_31 прив`язати його, як про це каже ОСОБА_3 . Коли він з ОСОБА_15 були на програмі «Говорить вся країна», працівники каналу не вчили їх, як і що треба говорити. Сьогодні він уже не знає, чи пробачив він ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_32 у судовому засіданні 6 грудня 2023 року надає показання, що він є чоловіком сестри обвинуваченого. У травні 2023 року він приїхав з ОСОБА_3 до його матері, так як вона зателефонувала і повідомила, що ОСОБА_9 із співмешканкою погрожують їй. Коли приїхали, побачили ОСОБА_9 , який був п`яним, вів себе неадекватно, кричав. Він взяв ОСОБА_9 під руку і завів до «буса». Його співмешканка також сіла, і вони поїхали в Гнівань. Він залишився там, а ОСОБА_3 з ОСОБА_9 уїхали. Кайданків на ОСОБА_9 не бачив, тоді вже було темно.

Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні 6 грудня 2023 року надає показання, що він працює у ОСОБА_3 з травня 2023 року, живе на території його господарства. Знає, що ОСОБА_9 проживав у матері ОСОБА_3 . Якось свідок йшов з роботи (раніше працював у садку), і побачив ОСОБА_9 , який був п`яним і ходив по дворі матері ОСОБА_3 , він з ним не спілкувався. Охоронник ОСОБА_34 казав, що ОСОБА_9 закрили у сараї, а потім він десь пішов. Цей сарай на замок не закривається. Можливо, ОСОБА_9 завели у сарай відіспатись, так як він любить спиртне. Кайданків на ОСОБА_9 він не бачив.

Свідок ОСОБА_8 мати обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні 8 січня 2024 року надає показання, що в березні 2022 року син привів ОСОБА_9 «на квартиру», бо той не мав де жити, а вона живе одна у великому будинку. ОСОБА_9 через пару днів привів співмешканку ОСОБА_35 . Все було добре. В травні 2023 року ОСОБА_9 із співмешканою напились, кричали. Вона злякалась і позвала сина. Той приїхав, забрав їх і відвіз ОСОБА_35 до дочки у Гнівань. Куди завіз ОСОБА_9 вона не знає. Як ОСОБА_9 сідав у синову машину, вона не бачила. Кайданків і ланцюга вона у сина ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_36 у судовому засіданні 8 січня 2024 року надає показання, що працює завідувачем невідкладною медичною допомогою. ОСОБА_9 був доставлений у лікарню 11 травня 2023 року, з ланцюгом, грубим, іржавим, на руках були кайданки. Він поясняв, що ОСОБА_3 утримував його у неволі і заливав алкоголем. ОСОБА_9 провели обстеження : аналізи, рентген. Було виявлено закритий перелом пальця, забій голови, обох кистей, спини, гомілок. ОСОБА_9 перебував у лікарні до 16 травня 2023 року. Однак не тому, що потребував стаціонарного лікування, а швидше тому, що йому не було де жити.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні 8 січня 2024 року надає показання, що вона є співмешканкою потерпілого ОСОБА_9 . Жили вони у матері ОСОБА_3 10 травня 2023 року приїхав ОСОБА_3 із ОСОБА_37 і своїм сином ОСОБА_19 . Вона бачила, як ОСОБА_38 ніс ОСОБА_9 у машину, ноги ОСОБА_9 були у кайданках. Син ОСОБА_3 забрав у них телефон, щоби вони нікуди не дзвонили. Потім десь поїхали, їхали довго. Приїхали у Гнівань. ОСОБА_9 казав їй, щоб вона тікала. Вона залишилась у своєї дочки.

Будучи додатково допитаною у судовому засіданні 17 лютого 2025 року, свідок ОСОБА_10 повністю підтверджує свої раніше надані показання та показання потерпілого. Пояснює, що ОСОБА_3 обіцяв «поїхати на шашлики» після того, як вони з ОСОБА_12 розкажуть, що поліція їх заставила оговорити ОСОБА_3 . Перед записом розмови вона з ОСОБА_12 випили горілки спочатку 250 грам, потім ще 0,5 л на двох. Коли поліція забирала їх у Вінниці з автівки Мідяного, то спочатку завезли у Гнівань, після чого сховали їх у Вороновиці.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні 8 січня 2024 року надає показання, що ранком, десь між 8 та 9 год, 11 травня 2023 року він їхав автомобілем з кар`єру, віз вантаж. Його зупинив якійсь чоловік. У нього на руках був ланцюг і кайданки. Кайданки скуті на руках, ланцюг намотаний на руки. Чоловік той був наляканий. Каже, що його тримали насильно, він утік. Коли приїхали у смт Браїлів, він викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_39 у судовому засіданні 25 січня 2024 року надає показання, що працює у Жмеринському районному управлінні ГУ ДСНС України у Вінницькій області. Пам`ятає, як у травні 2023 року на пульт поступило повідомлення про необхідність звільнення людини від ланцюгів. Вони приїхали до лікарні. Чоловік був у кайданках та намотаному ланцюгу. Він був брудний, замучений, заляканий, морально подавлений. Вони не питали його, що сталось, але він чув від працівників поліції, що цього чоловіка хтось закував. Вони за допомогою спеціальних інструментів зняли кайданки та ланцюг.

Свідок ОСОБА_40 у судовому засіданні 25 січня 2024 року надає показання, що він знає потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_3 . Ввечері 10 травня 2023 року йому зателефонував ОСОБА_3 і попросив, щоб він поїхав до його матері, так як з нею скандалить ОСОБА_9 із співмешканкою. Він прийшов, приїхали також ОСОБА_3 із ОСОБА_41 ОСОБА_9 був п`яним, його завели у машину і поїхали. Свідок пішов додому. ОСОБА_9 ніхто не бив, кайданків на ньому не було.

Свідок ОСОБА_42 у судовому засіданні 26 лютого 2024 року надає показання, що вона є лікуючим лікарем ОСОБА_3 , який хворіє на ішемічну хворобу серця, стенокардію, цукровий діабет 2 типу. Потребує постійного прийому медикаментів. У червні 2023 року він лікувався стаціонарно у Гніванській лікарні. Приходив поліцейський, питав, чи можна ОСОБА_3 допитувати. Другий раз ОСОБА_3 лікувався у зв`язку із кровотечою, йому дали направлення у Вінницю.

Свідок ОСОБА_43 дочка співмешканки ОСОБА_9 ОСОБА_10 у судовому засіданні 26 лютого 2024 року надає показання, що вона 10 травня 2023 року бачила автівку ОСОБА_3 , де знаходився ОСОБА_9 , кайданків на ньому не було. Однак ОСОБА_9 просив звільнити йому ноги, але вона пішла, так як він її обзивав.

Свідок ОСОБА_44 дочка співмешканки ОСОБА_9 . ОСОБА_10 у судовому засіданні 26 лютого 2024 року надає показання, що вона загалом не спілкується із своєю матір`ю. За кайданки вона нічого не знає, бачила інформацію в інтернеті. Мати казала, що це правда, але вона їй не довіряє.

Свідок ОСОБА_45 у судовому засіданні 27 березня 2024 року надає показання, що вона є співмешканкою свідка ОСОБА_46 . У травні 2023 року вони жили на вул. Набережній на ставку. 10 травня 2023 року приблизно о 23-30 год вона бачила ОСОБА_9 , який про щось розмовляв із ОСОБА_47 охоронником. Кайданків на них вона не бачила. Ранком наступного дня о 7-30 год знову бачила на подвір`ї цих же осіб ОСОБА_9 і ОСОБА_29 , кайданків на них також не було. Того ж дня приїхала поліція і свідок дізналась, що у сараї тримали людину у кайданках, катували. Працівники поліції спілкувались із ОСОБА_47 . Він казав, що його примусили говорити про ланцюг та кайданки. ОСОБА_9 також приводили у сарай, де він був. Свідок питала ОСОБА_9 , нащо він говорить неправду, що сарай закривався, він ніколи не закривався. Вона казала слідчому, що це все неправда, але той вигнав її і не хотів допитувати. Вова-охоронник через пару днів помер, перед смертю ходив засмучений, перестав пити.

Свідок ОСОБА_48 син обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні 27 березня 2024 року надає показання, що приблизно о 20-21 год 10 травня 2023 року йому зателефонував батько і попросив приїхати до будинку його матері. Він приїхав і побачив п`яну ОСОБА_49 , якій допоміг сісти у машину. Сів також і ОСОБА_9 , і вони всі поїхали у м. Гнівань до дочки ОСОБА_50 , яка відмовилась прийняти матір. Ніяких кайданків ні на кому не було. Після чого він поїхав додому. Його батько взяв ОСОБА_9 до себе проживати. Він завжди допомагає таким особам, які зловживають спиртним.

Будучи додатково допитаним у судовому засіданні 17 лютого 2023 року, свідок надає показання, що в липні 2023 року йому зателефонувала баба ОСОБА_51 , що до неї знову прийшов ОСОБА_12 . Він приїхав до неї, і ОСОБА_12 йому повідомив, що його поліцейські змушували оговорювати його батька, за що давали гроші. І він погодився поїхати у ДБР. ОСОБА_52 він, ОСОБА_12 і ОСОБА_15 заїхали за його батьком ОСОБА_3 і поїхали у Вінницю. По дорозі велась розмова, і ОСОБА_12 та ОСОБА_15 повідомляли, що давали такі показання під примусом працівників поліції. Він зрозумів, що ця розмова може бути доказом для суду, і почав її записувати. Щодо кайданків повідомляє, що це він їх придбав. За їх допомогою вони чіпляють свиню за ногу перед забиттям, щоб було зручніше. Ці кайданки були постійно на ставку на фермі десь більше року до подій травня 2023 року.

Свідок ОСОБА_53 у судовому засіданні 27 березня 2024 року надає показання, що ввечері 10 травня 2023 року він разом з ОСОБА_54 їздив до його баби. Він сидів в машині і бачив, як ОСОБА_9 йшов до «буса», кайданків на ньому не було. Вони поїхали у м. Гнівань до якоїсь жінки. Чув, як ОСОБА_9 просив завезти його на ставок.

Свідок ОСОБА_55 у судовому засіданні 2 вересня 2024 року надає показання, що вона була співмешканкою ОСОБА_30 , який помер. Вони працювали на свинофермі, яка належить ОСОБА_3 . Біля 22 год 10 травня 2023 року на ферму приїхав ОСОБА_3 на «бусі» «Мерседес, привіз два мішки макухи чи зерна, з ним був ОСОБА_9 . Останній був таким п`яним, що не міг говорити. ОСОБА_56 за вказівкою ОСОБА_3 завів Тюрина у літню кухню. На правій руці ОСОБА_12 вона бачила кайданки, друга їх половина висіла. ОСОБА_3 також сказав Володі, щоб той заніс у цю літню кухню ланцюг, що той і зробив. ОСОБА_3 також заходив у літню кухню. Сказав Володі, щоб він дав ОСОБА_9 куфайку, щоб не замерз. Після чого ОСОБА_3 уїхав, а ОСОБА_9 залишився у літній кухні, вона на замок не закривається. Наступного ранку вона о 8-20 год йшла на електричку на 8-35 год. Чула, як ОСОБА_9 з літньої кухні просив у Вови води, на допомогу він не звав. Відносини між покійним та ОСОБА_9 були дуже погані, раніше навіть були бійки між ними. А все тому, що ОСОБА_34 був спокійним, а ОСОБА_9 навпаки, завжди конфліктував.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у незаконному позбавленні волі людини, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, повністю доведена оціненими судом у нарадчій кімнаті у відповідності із частиною першою статті 89 Кримінального процесуального кодексу України і визнаними належними і допустимими у сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілого, свідків такими доказами :

- протоколом від 11 травня 2023 року прийняття заяви від ОСОБА_9 , який просить прийняти міри до ОСОБА_3 , який прикував його кайданками та ланцюгами до балки, примушував працювати, не давав їсти і пити, наносив побої, позбавив волі (т.1 а.с.211);

- витягом з ЄРДР від 11 травня 2023 року про реєстрацію по цій заяві ОСОБА_9 вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України (т.1 а.с.212);

- рапортом чергового офіцера поліції від 11 травня 2023 року про те, що 11 травня 2023 року о 8-54 год надійшло повідомлення від ОСОБА_11 про те, що між населеними пунктами Демидівка та Володимирівка він підібрав незнайомого чоловіка, у якого на руках були кайданки і ланцюги, зі слів якого його проти волі так утримував ОСОБА_3 . Однак йому вдалось, викрутивши болт, втекти з місця примусового тримання (т.1 а.с.213);

- протоколом від 11 травня 2023 року огляду кайданків та металевого ланцюга, вага якого склала 14,2 кг, довжина 3,59 м (т.1 а.с.214-215);

- постановою від 12 травня 2023 року про визнання металевого ланцюга з кайданками та навісним замком речовим доказом та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.218);

- ухвалою слідчого судді від 18 травня 2023 року про накладення арешту на вказані речові докази (т.1 а.с.219-220);

- протоколом від 11 травня 2023 року огляду автомобіля «Мерседес Бенц», згоду на який надав ОСОБА_3 , на якому ОСОБА_3 перевозив ОСОБА_9 10 травня 2023 року, з відеофлешкою (т.1 а.с.221-224, 250);

- постановою від 12 травня 2023 року про визнання автомобіля «Мерседес Бенц», держномер НОМЕР_1 , а також мобільного телефону «»Xiaomi redmi» № НОМЕР_2 у силіконовому чохлі червоного кольору речовими доказами і приєднання їх до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.226);

- ухвалою від 17 травня 2023 року слідчого судді про накладення арешту на вказані речові докази (т.1 а.с.227-228);

- протоколом обшуку від 11 травня 2023 року з фототаблицею та відеодиском, у ході якого у приміщенні, де проживав ОСОБА_57 , був виявлений паспорт ОСОБА_9 (т.1 а.с.229-237);

- ухвалою слідчого судді від 16 травня 2023 року на проведення вказаного обшуку (т.1 а.с.238);

- протоколом огляду земельної ділянки неподалік ставка в с. Демидівка, у ході якого ОСОБА_17 добровільно видав «два металевих предмети зовні схожих на ключі від наручників», а також протоколом огляду цих ключів (т.1 а.с.239-240, 241);

- постановою від 12 травня 2023 року про визнання цих ключів речовими доказами (т.1 а.с.242);

- ухвалою слідчого судді від 17 травня 2023 року про накладення арешту на вказані речові докази (т.1 а.с.243);

- протоколом від 11 травня 2023 року проведення слідчого експерименту з ОСОБА_58 з відеофлешкою, у ході якого він пояснив, що близько 24 год 10 травня 2023 року на земельну ділянку біля озера, що по вул. Набережній у с. Демидівка, приїхали ОСОБА_3 і ОСОБА_9 , який за поясненням ОСОБА_3 , мав переночувати у одному з приміщень. ОСОБА_57 заперечив, оскільки ОСОБА_9 міг щось вкрасти. На що ОСОБА_9 запропонував його прив`язати. ОСОБА_3 погодився. Зайшовши у сарай, він ще раз спитав ОСОБА_9 , чи прив`язувати його, на що той погодився. ОСОБА_3 сказав ОСОБА_59 , щоб той приніс ланцюг, а сам пішов у машину, де, як він повідомив, були наручники. Потім вони перекинули через балку ланцюг, ОСОБА_3 причепив одну частину наручників до ланцюга, а другу до руки ОСОБА_9 . Після чого він же забрав у ОСОБА_9 паспорт, дав його ОСОБА_59 , а також два ключі від наручників, і уїхав. Наступного дня ранком ОСОБА_57 на прохання ОСОБА_9 дав йому води, а через деякий час виявив його відсутність, про що доповів ОСОБА_3 (т.1 а.с.245-250);

- протоколом від 12 травня 2023 року проведення слідчого експерименту з відеодиском, у ході якого свідок ОСОБА_32 підтвердив, що ввечері 10 травня 2023 року на руках ОСОБА_9 були кайданки, але хто їх надів він не бачив. Про ці наручники йому відомо, що вони належать сину ОСОБА_3 , і вони постійно знаходяться у «бардачку» автомобіля «Мерседес Бенц» ОСОБА_3 . Також підтвердив, що ОСОБА_3 сказав, що їде з ОСОБА_9 на ставок, і більше він їх не бачив. Вже від працівників поліції узнав про незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 та утримування його прикутого ланцюгами (т.2 а.с.2-4);

- протоколом від 11 травня 2023 року затримання ОСОБА_3 о 14-40 год в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, у ході якого адвокат зазначила, що вважає затримання незаконним через відсутність доказів вчинення (т.2 а.с.5-6);

- постановою від 6 червня 2023 року про передачу речових доказів на зберігання (т.2 а.с.19);

- заявами ОСОБА_3 від 13 червня 2023 року про надання дозволу на проведення слідчих експериментів на його земельній ділянці (т.2 а.с.21-22);

- протоколом від 13 червня 2023 року проведення слідчого експерименту, у ході якого свідок ОСОБА_10 пояснила, що 10 травня 2023 року у її співмешканця ОСОБА_9 виник конфлікт з матір`ю ОСОБА_3 , у якої вони проживали, внаслідок чого мати викликала сина. Коли ОСОБА_3 з іншими приїхали до баби ОСОБА_60 , бачила, як ОСОБА_9 кинули до «буса», бачила наручники на його ногах. Їх повезли у м. Гнівань. По дорозі вона розтирала ОСОБА_9 ноги, так як там були наручники. У Гнівані її виштовхнули з машини і десь повезли ОСОБА_9 . Згодом вона узнала, що ОСОБА_3 тримав ОСОБА_9 прикутим ланцюгом у сараї (т.2 а.с.23-26);

- протоколом від 13 червня 2023 року проведення слідчого експерименту, у ході якого потерпілий ОСОБА_9 підтвердив показання свідка ОСОБА_10 і поясняв, що коли до матері приїхав ОСОБА_3 , то вдарив його два рази кулаком по голові. Потім надів на ноги кайданки. Його шурак ОСОБА_61 заніс ОСОБА_9 до «буса», де вже була ОСОБА_10 . Потім вони кудись поїхали, як стало відомо пізніше у м. Гнівань, де висадили останню і повернулися на ставок, де ОСОБА_3 знову бив ОСОБА_9 . Потім потерпілий розповів і показав, як обвинувачений разом з іншою особою чіпляли його до дерев`яної балки за допомогою кайданків, металевого цепу та навісного замка (т.2. а.с.27-32).

У судовому засіданні суд за згодою з учасниками процесу оглянув частину долучених до кримінального провадження відеодисків.

Зокрема, т.1 а.с.217 пояснення ОСОБА_9 в лікарні, зняття з його рук кайданків та ланцюга працівниками МНС, огляд ОСОБА_9 медичним працівником і констатація виявлених тілесних ушкоджень на руках та ногах;

т.1 а.с.237 обшук будиночка на земельній ділянці поблизу с. Демидівка від 11 травня 2023 року, в ході якого виявлено і вилучено паспорт ОСОБА_9 .

Суд також дослідив відеофлешкарту, на якій міститься огляд автомобіля «Мерседес Бенц», держномер НОМЕР_1 , проведений з дозволу власника ОСОБА_3 , у ході якого нічого, щоб мало значення для кримінального провадження, виявлено не було (т.1 а.с.225).

У судовому засіданні за клопотанням сторони захисту суд приєднав до матеріалів судового провадження і прослухав аудіофлешкарту, на якій міститься запис розмов між ОСОБА_3 , його сином ОСОБА_19 , потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 , оскільки ніхто з учасників розмови у судовому засіданні не заперечував свою участь у цій розмові. У розмові йдеться про примушування працівниками поліції потерпілого і вказаного свідка до давання неправдивих показань щодо причетності обвинуваченого до вчинення злочину (т.2 а.с.86).

У судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення суд приєднав до матеріалів судового провадження і продивився відеодиск із записом програми «Говорить вся країна» від 23 серпня 2023 року «Шок на Вінниччині. Депутат взяв мене у рабство», у якій приймають участь, зокрема, потерпілий ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_3 , оскільки ніхто з цих осіб у судовому засіданні не заперечував своєї участі у вказаній програмі. На відеодиску ОСОБА_9 вкотре підтверджує обставини вчинення обвинуваченим відносно нього встановлених досудовим слідством неправомірних дій, а ОСОБА_3 пояснює, що ланцюг, про який каже ОСОБА_9 , він привіз три роки тому, як валили дерева. Кайданки купив його син в інтернеті. Для чого не знає. Він ОСОБА_9 не прив`язував і кайданки на нього не надівав.

Під час вказаної програми обвинувачений і потерпілий проходили перевірку на поліграфі, яку згодом прокоментував експерт-поліграфолог. Він наголосив, що ОСОБА_3 намагається формувати лінію захисту з тих обставин, що склалися. Він вчинив помилку, про що сильно шкодує, однак він її вчинив. Він приймав участь у тому, коли відбувалось прив`язування ОСОБА_62 ланцюгами та кайданками. Все це сталося через те, що ці люди образили його матір, та і до цього вони вели себе не дуже добре. ОСОБА_3 говорить неправду щодо своєї непричетності до вказаного прив`язування. Експерт пропонує йому щиросердно покаятись у вчиненому.

Потім пішло відео поліграфа, коли обвинувачений сказав « ОСОБА_34 приніс цеп туди, а я взяв наручники в торбі. Мені адвокат казав про це не казати. Я не хотів цього. Щоб мій син не привіз їх туди, нічого б цього не було». На відео також поліграф проходить потерпілий і надає відповіді експерту, що кайданки на нього надівав ОСОБА_3 і ланцюг прив`язував ОСОБА_3 (свідок ОСОБА_45 ) бачила його у кайданках (т.2 а.с.104).

У судовому засіданні суд намагався дослідити вміст флешкарти із записом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_58 , однак відкрити цей файл не вдалось (т.1 а.с.225) А на а.с.250, де продубльований цей запис, взагалі була відсутня мікросідікарта, а був тільки контейнер для неї.

Суд у судовому засіданні дослідив також речові докази : металевий ланцюг довжиною 4,43 м та вагою 6,6 кг, металеві кайданки, які потерпілий впізнав як ті, які надів на нього обвинувачений, ключі від кайданків.

Суд у нарадчій кімнаті досліджує також : відеодиск із записом слідчих експериментів із свідком ОСОБА_63 , у ході якого він пояснює, що приїхав до матері ОСОБА_3 , бо ОСОБА_9 вів себе грубо. За кайданки знає, що ОСОБА_64 завжди їх возить у бардачку автівки. Це було 10 травня 2023 року. ОСОБА_9 і його співмешканку посадили у «бус» і повезли в Гнівань, хотіли залишити у дочок ОСОБА_10 , але ті відмовились. Тоді ОСОБА_10 вийшла, а ОСОБА_9 ОСОБА_3 повіз на ставок. Кайданків на ОСОБА_9 він не бачив, було темно (т.2 а.с.4); відеодиск із записом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 , під час яких вказані особи підтверджують свої показання, які вони надавали на досудовому слідстві і у судовому засіданні (т.2 а.с.32).

Оцінка доказів судом

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_9 , суд виходить з належності, допустимості, достовірності та достатності цього виду доказів, і враховує таке.

Показання потерпілого це самостійний вид доказів, що являє собою відомості про будь-яких обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі про свої взаємини з обвинуваченим, повідомлені потерпілим на допиті, проведеному в ході досудового розслідування і зафіксовані відповідно в протоколі допиту чи протоколі судового засідання. Значення показань потерпілого в процесі доказування як одного з видів доказів у кримінальному провадженні полягає в тому, що, по-перше, вони являють собою ефективний засіб відстоювання прав та інтересів потерпілого, і, по-друге, з їх допомогою встановлюються обставини, що мають значення для з?ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Належними є показання потерпілого, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість використання інших доказів. Показання потерпілого мають визнаватися достовірними, якщо він через свій фізичний та психічний стан у змозі правильно сприймати факти, що мають доказове значення. Показання потерпілого є допустимими, якщо вони отримані від потерпілого уповноваженим органом або посадовою особою під час його допиту, який проведений у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суд вважає, що показання потерпілого є логічними та узгоджуються з показаннями свідків, підтверджуються іншими належними доказами у кримінальному провадженні, а тому визнаються судом правдивими. Ніхто з учасників процесу не заявляв про фізичні властивості потерпілого, які б обмежували чи спотворювали умови та обставини сприйняття ним відповідної інформації. Причин обмовляти потерпілим обвинуваченого не було встановлено, а тому суд не має підстав не довіряти показанням, які потерпілий надав суду, тим більш - неодноразово.

Суд також приймає до уваги проходження потерпілим поліграфу на телевізійній передачі «Говорить вся країна», де його пояснення були визнанні експертом-поліграфологом правдивими.

Щодо оцінки показань допитаних у судовому засіданні свідків.

Показання свідків є одним із процесуальних джерел доказів відповідно до частини другої статті 84 Кримінального процесуального кодексу України. Суд при оцінці доказів керується насамперед своїм внутрішнім переконанням, принципами якого є всебічність, повнота, об`єктивність і неупередженість дослідження доказів, а основними критеріями належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємозв`язок.

Суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_10 , яка була безпосереднім очевидцем вчинення обвинуваченим злочину відносно ОСОБА_9 ; ОСОБА_55 співмешканки покійного ОСОБА_30 , яка підтвердила, що ввечері 10 травня 2023 року ОСОБА_3 привіз ОСОБА_9 на ставок, у останнього на руці були кайданки. ОСОБА_57 за вказівкою обвинуваченого заніс у літню кухню, куди завели потерпілого, ланцюг; ОСОБА_11 , який першим побачив потерпілого після його втечі, і який був у кайданках та ланцюгові. Він повідомив свідкові, що його насильно тримали, але він утік; ОСОБА_36 , яка оглядала потерпілого у лікарні, констатувала тілесні ушкодження, і якій він повідомив про утримання його проти волі ОСОБА_3 ; ОСОБА_65 , який зрізав у лікарні спецзасобами з потерпілого кайданки та металевий ланцюг.

Оцінюючи показання вказаних свідків з точки зору їх достовірності, суд визнає їх такими, що відповідають дійсності, оскільки вони є логічними та узгоджуються між собою, підтверджуються іншими належними доказами у кримінальному провадженні, а тому визнаються судом правдивими. Причин обмовляти свідками обвинуваченого не було встановлено, а тому суд не має підстав не довіряти показанням, які свідки надали суду. Суд також враховує, що стороною захисту суду не надано репутаційних доказів щодо цих осіб, які б підтверджували нечесність вказаних свідків.

Водночас суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_66 шурака обвинуваченого, ОСОБА_8 мати обвинуваченого, ОСОБА_67 сина обвинуваченого, ОСОБА_68 та ОСОБА_69 друзів сина обвинуваченого, ОСОБА_33 та ОСОБА_70 працівників обвинуваченого, які залежать від нього, які заперечували факт застосування ОСОБА_3 відносно ОСОБА_9 кайданків та металевого ланцюга, оскільки вони прямо чи опосередковано залежать від обвинуваченого, а їх показання спростовуються показаннями оцінених вище свідків і визнаних судом правдивими.

Показання свідка ОСОБА_71 лікуючого лікаря обвинуваченого яка надала показання щодо хворобливого стану здоров`я обвинуваченого, разом з медичними довідками ОСОБА_3 будуть взяти судом до уваги при обранні міри покарання.

Показання свідків ОСОБА_72 та ОСОБА_73 дочок свідка ОСОБА_10 не містять відомостей щодо підтвердження чи спростування події кримінального правопорушення, а тому взагалі не беруться судом до уваги.

У своєму виступі у дебатах захисник звертав увагу суду на численні порушення, виявлені ним при провадженні досудового слідства від прийняття у потерпілого заяви про вчинене кримінальне правопорушення до допустимості відеозапису телевізійної програми «Говорить вся країна». Просив визнати недопустимими докази, які, на його думку, не відповідають передбаченої законом процедурі їх отримання протоколи огляду потерпілого, огляду місця події, обшуку, слідчого експерименту, речовий доказ ланцюг. Водночас посилається на встановлену досудовим слідством вагу ланцюга 14,2 кг, а у судовому засіданні 6,6 кг. Вважає вину його підзахисного недоведеною. Просить у зв`язку з цим, а також на підставі вказаних порушень досудового слідства, закрити кримінальне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Суд констатує, що дійсно при дослідженні речових доказів було встановлено вагу металевого ланцюга 6,6 кг, хоча у матеріалах кримінального провадження вказано 14,2 кг. Прокурор пояснює, що ваги при первісному зважуванні ланцюга були виставлені на «lb», тобто фунти, тому сталося таке непорозуміння. А 14,2 фунтів це 6,4 кг. Суд приймає до уваги вказане пояснення і вважає технічною помилкою фіксування ваги ланцюга у процесі його зважування на досудовому слідстві, яка усунута у судовому засіданні при дослідженні речових доказів.

Оцінюючи посилання захисника на численні порушення здобуття та фіксації доказів на досудовому слідстві, суд вважає, що фактично йдеться про концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Суд не погоджується із зазначеними захисником порушеннями досудового слідства.

Разом з тим суд наголошує, що Європейський Суд з прав людини у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд дійсно застосовує вказану концепцію, водночас виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними, прикладом чого є Постанова Європейського Суду з прав людини у справі «Хан проти Сполученого Королівства» від 12 травня 2000 року, а також «Шенк проти Швейцарії» від 12 липня 1988 року.

Суд вважає, що докази, які на думку захисника є недопустимими, слід визнати прийнятними, оскільки в цілому винуватість ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині, передбаченому частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України, доведена повністю. При цьому суд керується поняттям «стандарт доведення поза розумним сумнівом», і вважає, що сукупність обставин кримінального провадження, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений ОСОБА_3 є винним у вчиненні цього злочину.

Таким чином суд, зберігаючи відповідно до вимог частини шостої статті 22 Кримінального процесуального кодексу України об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено, що обвинувачений ОСОБА_3 незаконно позбавив волі ОСОБА_9 , що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, і його дії слід кваліфікувати за частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України.

Відомості щодо особи обвинуваченого

Особа обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується фотокопією його паспорту та пенсійного посвідчення (т.1 а.с.67, т.2 а.с.13, 68).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_74 мають право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей (т.1 а.с.68, т.2 а.с.69).

Згідно з довідками Гніванської міської ради від 23 серпня 2023 року та від 17 травня 2023 року, обвинувачений проживає у АДРЕСА_1 з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми (т.2 а.с.18, 70).

Згідно з фотокопіями свідоцтв про народження, обвинувачений ОСОБА_3 є батьком трьох неповнолітніх дітей (т.1 а.с.69-70, т.2 а.с.71-73).

Згідно з медичними документами, обвинувачений ОСОБА_3 страждає на ряд хронічних захворювань цукровий діабет, ішемічна хвороба серця, гострий інфаркт міокарда (т.1 а.с.22, 62-66).

Згідно з медичними документами, син обвинуваченого ОСОБА_75 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на дискінетичну форму церебрального паралічу (т.1 а.с.60-61, 72-73, т.2 а.с.74-75).

Згідно з протоколом затримання, ОСОБА_3 був затриманий в порядку статті 208 КПК України о 14-40 год 11 травня 2023 року, при затриманні захисник наголошувала про відсутність підстав для затримання (т.2 а.с.5-6).

Ухвалою слідчого судді від 12 травня 2023 року ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час (т.2 а.с.7-9).

Згідно з довідкою від 12 травня 2023 року, ОСОБА_3 раніше несудимий (т.2 а.с.15).

Відповідно до довідки Гніванської міської лікарні № 42 від 11 травня 2023 року, ОСОБА_3 на амбулаторному лікуванні у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.2 а.с.16).

Згідно з довідкою-характеристикою № 224 від 17 травня 2023 року Гніванської міської ради, ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 , скарг на нього ні від кого не надходило (т.2 а.с.17).

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, що у відповідності із статтею 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання, суд визнає похилий вік обвинуваченого, його хворобливий стан, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, одна з яких дитина-інвалід, відсутність судимостей та позитивні характеристики обвинуваченого.

Обставин, які у відповідності із статтею 67 цього Кодексу обтяжують покарання, судом не установлено.

Мотиви призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином; обставини, що пом`якшують покарання та особу винного, а також думку потерпілого, який спочатку простив обвинуваченого, а згодом не висловив думки щодо покарання; що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого; виходячи з принципів індивідуалізації, розумності покарання з метою попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Водночас суд враховує, що санкцією частини другої статті 146 Кримінального кодексу України передбачене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Суд вважає, що виходячи з принципу справедливості покарання, суд має застосувати більш суворий вид покарання за скоєний злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, що враховані судом при розгляді судового провадження, суд вважає, що призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі, як про це просить прокурор, є диспропорційним та неадекватним, тобто несправедливим і не спрямованим на досягнення легітимної мети та не співмірними з нею.

Суд враховує, що обвинувачений відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони є особою похилого віку (63 роки), має ряд сер`йозних хронічних захворювань, які потребують постійного підтримуючого та відновлювального лікування; є батьком багатодітної сім`ї і має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства; раніше не вчиняв будь-яких правопорушень, характеризується позитивно. Суд також приймає до уваги, що санкція інкримінуємої обвинуваченому частини другої статті 146 Кримінального кодексу України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, що дає передбачену законом можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 Кримінального кодексу України.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, що враховані судом при розгляді судового провадження, суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком буде справедливою мірою покарання, спрямованою на досягнення цілей виправлення засудженого і приватної превенції.

Мотиви ухвалення інших процесуальних рішень

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Запобіжний захід у теперішній час не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового слідства.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази після набрання вироком законної сили слід знищити (металевий ланцюг та кайданки), а також повернути потерпілому (автомобіль).

Керуючись статтями 370, 371, 374, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України і обрати йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно зі статтею 75 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Згідно з частиною першою статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України, додатково покласти на ОСОБА_3 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази металевий ланцюг з кайданками, спецпакети зі змивами та одорологічними слідами НПУ № PSP1503293, № WAR0059010, а також чотири паперові конверти, які перебувають на зберіганні у камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, знищити; автомобіль марки «Мерседес Бенц», держномер НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні у ОСОБА_3 , залишити у його користуванні; ключі від кайданків, які знаходяться у судовому провадженні на а.с.241 т.1, у ньому зберігати; довідку від 18 березня 2020 року, яка знаходиться у спецпакеті НПУ № WAR1242703, який перебуває на зберіганні у камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, повернути ОСОБА_3 (т.2 а.с.19-20, 77).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження можуть у суді отримати копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілому ОСОБА_9 , який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_76