Справа № 308/6986/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року, про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділеннями відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за процесуального керівництва Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 17.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000035.

01.03.2025 слідчим за погодженням з прокурором повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підзору у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше осені 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, розробив протиправний план незаконного придбання на підставі підроблених документів прав на об`єкти нерухомого майна земельні ділянки колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького, розташованого на території Холмківської (раніше Сторожницької) сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, які увійшли до площі земель, що підлягають розподілу, але не були виділені власникам земельної частки (паю).

З метою реалізації вищевказаного протиправного плану ОСОБА_6 залучив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підшукав осіб, що погодились за заздалегідь обумовлену грошову винагороду виготовити на їх ім`я підроблені правовстановлюючі документи на відповідні земельні ділянки з метою їх подальшого відчуження.

Так, на виконання заздалегідь обумовленого з ОСОБА_6 плану ОСОБА_5 у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше осені 2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, відсутні жодні майнові права на земельні ділянки колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького, розташованого на території Холмківської (раніше Сторожницької) сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, з корисливим мотивом, за заздалегідь обумовлену грошову винагороду у розмірі 100 доларів США, домовився з вищевказаною особою про незаконне оформлення на нього права власності на земельну ділянку, що знаходиться в межах нерозподілених земель вказаного КСП, шляхом підроблення правовстановлюючих документів на неї.

На виконання вказаної протиправної домовленості ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 з допомогою месенджеру засоби, необхідні для підроблення правовстановлюючих документів на земельну ділянку фотокопії персональних документів, а саме: паспорту на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 , виданого Волноваським РВ ГУ ДМС України в Донецькій області, та довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків НОМЕР_2 , які в подальшому передав ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_6 у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, використовуючи отримані від ОСОБА_5 персональні документи ОСОБА_7 , організував внесення до бланку державного акту серії І-КВ №104362, що видається Ужгородською районною адміністрацією Закарпатської області, завідомо недостовірних відомостей щодо наявності у ОСОБА_7 на підставі рішення Ужгородської райдержадміністрації від 08.08.2002 №276/3 у приватній власності земельної ділянки площею 1,4956 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована території Сторожницької сільської ради, внесення до даного державного акту завідомо недостовірних відомостей про реєстрацію акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності за №1663 та нанесення на державний акт завідомо недостовірних підписів голови райдержадміністрації ОСОБА_8 та інженера-землевпорядника ОСОБА_9 .

З метою забезпечення належної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі ОСОБА_6 шляхом обману залучив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не був обізнаний із його злочинними намірами та який, в свою чергу, підшукав інженера-землевпорядника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_11 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З метою виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внесення до неї завідомо недостовірних відомостей про наявність у ОСОБА_7 у приватній власності земельної ділянки площею 1,4956 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована території Сторожницької сільської ради, ОСОБА_6 використав завідомо підроблений документ державний акт серії І-КВ №104362, який разом з отриманими від ОСОБА_12 персональними документами ОСОБА_7 , у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше 21.12.2024, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надав з допомогою месенджера ОСОБА_10 .

В свою чергу ОСОБА_10 21.12.2024 переслав за допомогою месенджера вказаний підроблений державний акт серії І-КВ №104362 та особисті документи ОСОБА_7 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_11 . На підставі отриманих документів ФОП ОСОБА_11 , не будучи обізнаним із протиправними намірами ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та не усвідомлюючи, що наданий йому державний акт серії І-КВ №104362 є підробленим, розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_7 , площею 1,4956 га, яка розташована за адресою: Сторожницька сільська рада, Ужгородський район, Закарпатська область, та відправив дану документацію із землеустрою разом з відповідною заявою та електронним документом в установленому законом порядку Державному кадастровому реєстраторові для державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

За результатами розгляду відповідної заяви ФОП ОСОБА_11 відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 23.01.2024 відкрито поземельну книгу на земельну ділянку та присвоєно їй кадастровий номер :10:017:0029, де визначено власником земельної ділянки ОСОБА_7 .

Закінчуючи розроблений ОСОБА_6 спільний злочинний умисел на придбання прав на вказану земельну ділянку ОСОБА_7 , 26.01.2024, перебуваючи у приватного нотаріуса ОСОБА_13 , за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 20, офісний центр, 11 поверх, достовірно знаючи, що він не являється власником земельної ділянки за кадастровим номером :10:017:0029, площею 1,4956 га, оформив довіреність, яку зареєстровано в реєстрі за №124, на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якою уповноважив останнього здійснювати представництво його інтересів в органах державної влади та місцевого самоврядування, державних, недержавних підприємствах, установах, організацій незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої приналежності, в тому числі нотаріуса (нотаріальних конторах), у Держгеокадастрі, Центрі ДЗК, центрі надання адміністративних послуг, у державних реєстраторів, у кадастрових реєстраторів, бюро технічної інвентаризації, установах банків тощо, як власника земельної ділянки, кадастровий номер :10:017:0029, площею 1,4956 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Сторожницька сільська рада.

За таких обставин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, придбали права на майно в особливо великих розмірах, а саме на земельну ділянку за кадастровим номером :10:017:0029, площею 1,4956 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Сторожницька сільська рада, вартістю 4 820 020, 00 грн.

За таких обставин, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а саме: в придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Окрім того, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а саме: в підробленні іншого офіційного документа, який видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем та іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: у використанні завідомо підробленого документа.

Окрім того, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, а саме: розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення правочину з таким майном, особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий зазначає, що злочин, а саме ч. 5 ст. 190 КК України, який інкримінується ОСОБА_5 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на все майно, зокрема і на банківські рахунки підозрюваного ОСОБА_5 , окрім майна визначеного ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою забезпечення кримінального провадження.

Слідчий зазначає, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 є засновником:

- ТОВ «Неокапітал», ідентифікаційний код юридичної особи 38713202, номер запису в реєстрі 0012645, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, буд. 225Ф, у частці 500 грн. Розмір статутного капіталу становить 6000500 грн.

- ТОВ «Пром торг альянс», ідентифікаційний код юридичної особи 33661553, номер запису в реєстрі 0001520, місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 34, кімната 16, у частці 31000 грн. Розмір статутного капіталу становить 31000 грн.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України КК України та з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, орган досудового розслідування приходить до висновку про необхідність накладення арешту на вище вказане майно, яке належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Слідчий зазначає, що незастосування арешту на майно може призвести до зникнення, втрати, знищення, передачі чи використання вказаного майна.

Так, з метою повного, об`єктивного досудового розслідування, виконання вимог КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий просить накласти арешт на все майно, зокрема і на банківські рахунки підозрюваного ОСОБА_5 , окрім майна визначеного ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою забезпечення кримінального провадження із забороною відчуження та розпорядження такого майна, яке перебуває у власності в ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_3 , зокрема і наступного:ТОВ «Неокапітал», ідентифікаційний код юридичної особи 38713202, номер запису в реєстрі 0012645, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, буд. 225Ф, у частці 500 грн. Розмір статутного капіталу становить 6000500 грн.; ТОВ «Пром торг альянс», ідентифікаційний код юридичної особи 33661553, номер запису в реєстрі 0001520, місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 34, кімната 16, у частці 31000 грн. Розмір статутного капіталу становить 31000 грн.

Позиція сторін :

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися. Слідчий подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути клопотання без його участі. Також зазначив, що ним було повідомлено власника майна про розгляд даного клопотання.

Власник майна ОСОБА_14 в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 17.04.2024 року внесені до ЄРДР за №0000035, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 01.03.2025 року ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №420011232 від 27.03.2025 року вбачається, що:

-Квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_16 , ОСОБА_5 та ОСОБА_17 в розмірі 1/3 частки кожному;

-Квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_18 в розмірі 1/2 частки кожному.

Слідчим суддею встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_5 є засновником ТОВ «Неокапітал», ідентифікаційний код юридичної особи 38713202, розмір частки засновника (учасника) 500 грн., та засновником ТОВ «Пром торг альянс», ідентифікаційний код юридичної особи 33661553, розмір частки засновника (учасника) 31000,00 грн.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпе-чення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Вказані вимоги слідчим при поданні клопотання про арешт майна виконані.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

01.03.2025 року ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Щодо обґрунтованості повідомленої підозри

Так, при розгляді клопотання слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_15 кримінальних правопорушень.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених в клопотанні обставин.

Прокурором та слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_20 кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_15 про підозру, копія якого 01.03.2025 року, йому вручена. Слідчий суддя звертає увагу сторони захисту , що дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Дослідивши матеріали судового провадження, приєднані прокурором до клопотання докази, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_20 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Слідчий суддя, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбеллі Гартлі проти Сполученого Королівства`від 30серпня 1990 року, п.32, SeriesA,N182)

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для висновку щодо обґрунтованості підозри , оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про арешт майна

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_20 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України за наведених у повідомленні про підозру обставин, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою слід розуміти існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наявних матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку про можливу причетність ОСОБА_19 до вчинення кримінальних правопорушень та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_20 кваліфікованих за ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України злочинів , які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, ОСОБА_14 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали.

Кримінальне провопорушеня, передбачене ч. 5 ст. 190 КК України належить до особливо тяжких, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку,передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно зі ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Враховуючи, що ОСОБА_14 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України та у випадку доведеності його вини, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, оскільки санкція однієї з статтей передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна як обов`язкове, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог ст.132,170-173 КПК України, слід накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному, врахувавши, в тому числі, наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечити своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданню кримінального провадження.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Відсутність накладення арешту на майно підозрюваного буде сприяти його безперешкодному відчуженню, яке матиме наслідком неможливість виконання покарання у виді конфіскації майна. Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться у клопотанні слідчого, з метою виконання завдань у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, є спільною частковою власністю, а також власністю ОСОБА_19 разом з тим, накладаючи арешт, враховує і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, які не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, в частині накладення арешту на рухоме і нерухоме майно.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна: з метою забезпечення кримінального провадження у частині конфіскації майна як виду покарання та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині конфіскації майна як виду покарання.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту майна та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до його зникнення та навіть втрати , а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження та розпорядження .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року, про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на все майно, яке перебуває у власності ОСОБА_5 , зокрема на :

- банківські рахунки підозрюваного ОСОБА_5 , окрім майна визначеного ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження»;

-1/3 частки Квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5

- частки Квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5

- ТОВ «Неокапітал», ідентифікаційний код юридичної особи 38713202, номер запису в реєстрі 0012645, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, буд. 225Ф, у частці 500 грн. Розмір статутного капіталу становить 6000500 грн.

- ТОВ «Пром торг альянс», ідентифікаційний код юридичної особи 33661553, номер запису в реєстрі 0001520, місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 34, кімната 16, у частці 31000 грн. Розмір статутного капіталу становить 31000 грн.- шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1