ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/2103/23

Провадження № 11-кп/820/168/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2024 року у кримінальному провадженні №0001515, внесеному до ЄРДР 24 вересня 2023 року, стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.3, ст.128, ст. 122 ч.1 КК України та призначено покарання:

- за ст. 296 ч.3 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 128 КК України 1 рік позбавлення волі;

- за ст. 122 ч.1 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі, -

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_9 , 24 вересня 2023 року близько 08 год. 30 хв., перебуваючи у громадському місці, поруч із магазином «Оазис» по вул. Франка Лендера 45/2 в м. Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, з мотивів явної неповаги до суспільних цінностей та встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки, грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Зокрема, 24 вересня 2023 року близько 08 год. 30 хв., перебуваючи поблизу входу до магазину «Оазис» по вулиці Франца Лендера, 45/2, в м. Дунаївці, Кам?янець-Подільського району Хмельницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільних цінностей та встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм і правил поведінки, з метою самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе суспільству, державі, незважаючи на діючий воєнний стан на території України внаслідок збройної агресії російської федерації, грубо порушуючи громадський порядок, увімкнув гучно музику невідомого російського виконавця в автомобілі «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 . В цей час біля магазину «Оазис» знаходився потерпілий ОСОБА_10 , який, спостерігаючи за діями ОСОБА_9 , та усвідомлюючи їх протиправність, з урахуванням дії воєнного стану на території України внаслідок збройної агресії російської федерації та через перебування його сина в лавах Збройних Сил України, зробив ОСОБА_9 зауваження та висловив вимогу щодо припинення ним хуліганських дій.

Разом з тим ОСОБА_9 , ігноруючи законні вимоги, продовжуючи грубо порушувати громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, з метою протиставити себе суспільству та державі, з хуліганських мотивів застосував до потерпілого ОСОБА_10 фізичне насильство, яке полягало у нанесенні йому чисельних ударів кулаком правої руки та кулаком лівої руки в область обличчя та грудної клітини, які, незважаючи на зауваження сторонніх осіб, ОСОБА_9 тривалий час уперто не припиняв їх наносити, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, тим самим протидіяв припиненню хуліганських дій, вчинивши опір останньому.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ст. 296 ч. 3 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов?язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Крім того, ОСОБА_9 , 24 вересня 2023 року близько 08 години 30 хв., перебуваючи біля магазину «Оазис», розташованого по вулиці Франца Лендера, 45/2, в Дунаївці, Кам?янець-Подільського району Хмельницької області, будучи в стані алкогольного сп?яніння, під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_10 , який намагався припинити його хуліганські дії, прийняв рішення про спричинення останньому тілесних ушкоджень, та не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи з кримінально протиправною недбалістю, кулаком своєї правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_10 , після чого, схопивши обома руками за одяг лівої руки потерпілого, ОСОБА_9 потягнув його на себе, в результаті чого останній впав зі сходів на землю, а саме на ліву руку та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоскалкового внутрішньо-суглобового перелому блоку лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, рани ліктьового суглоба, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ст.128 КК України, тобто спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Тоді ж, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою спричинення шкоди здоров?ю потерпілого, наніс близько 12-ти ударів кулаком правої руки та близько 7-ми ударів кулаком лівої руки в область обличчя та грудної клітини ОСОБА_10 , який намагався припинити його хуліганські дії, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, багатоуламкових переломів стінок гайморових пазух зі зміщенням відламків, з суботальним геморагічним вмістом в гайморових пазухах та комірках решітчастої кістки з обох сторін, перелому виличних кісток з обох сторін, багатоуламкового перелому носової перегородки, зі зміщенням відламків, підшкірної емфіземи ділянки обличчя та шиї справа, контузії обох очей легкого ступеню, субкон?юнктивального крововиливу, гематом повік обох очей, множинних забоїв осадення м?яких тканин голови та обличчя, закритої тупої травми правої нирки 1-2 ст., які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ст. 122 ч. 1 КК України, як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ст. 296 ч.3 КК України скасувати та виправдати його у зв`язку з недоведеністю в діях обвинуваченого складу хуліганства, а вирок суду в частині визнання його винним за ст. 122 ч.1, ст. 128 КК України змінити та призначити мінімальне покарання за даними статтями, а саме у виді обмеження волі. Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді обмеження волі та звільнити його відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Стверджує, що орган досудового розслідування не встановив жодного свідка, з числа відвідувачів та працівників магазину «Оазіс» на підтвердження обставин, які б свідчили про порушення ОСОБА_9 громадського порядку. Разом з тим, суд не надав належної оцінки показанням самого обвинуваченого про те, що саме його брат керував автомобілем та відповідно він і ввімкнув музику у авто. На думку захисту, такі обставини підтверджуються відсутністю протоколів про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 182, 130 КУпАП. Дані обставини також не спростовуються і показаннями самого потерпілого, який зазначив, що він не бачив хто саме сидів за кермом автомобіля з якого було чути музику.

Отже захист вважає, що відсутні докази того, що автомобілем керував саме ОСОБА_9 та саме він увімкнув гучно музику у авто, що спростовує його обвинувачення у хуліганських діях за ст. 296 ч.3 КК України в тому числі і з кваліфікуючою ознакою опір громадянам, які припиняли хуліганські дії.

При цьому захисник, зазначає, що дії ОСОБА_9 не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку та вчинення хуліганських дій, а полягали у помсті, яка була зумовлена особистою неприязню, яка раптово виникла через сварку на ґрунті безпідставних вимог потерпілого вимкнути музику в автомобілі, та образливими висловлюванням потерпілого щодо ОСОБА_9 .

На переконання сторони захисту, доказами, які б свідчили про відсутність ознак хуліганства в діях обвинуваченого є диск камери відеоспостереження магазину «Оазіс», з якого вбачається, що як тільки автомобіль «Volkswagen Passat» під`їхав до магазину, потерпілий відразу підійшов до ОСОБА_9 , між ними виникла словесна перепалка, яка переросла у бійку.

Не підтверджують наявність хуліганського мотиву, на думку захисника, в діях ОСОБА_9 і показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , покази яких свідчать про виникнення словесного конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, який у подальшому переріс у бійку.

Захисник також вважає показання свідка ОСОБА_13 , про вимоги невідомої жінки до ОСОБА_9 скрутити музику в автомобілі такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з відеозапису вбачається безперервний конфлікт між потерпілим та обвинуваченим, який виник одразу із появою обвинуваченого біля магазину та тривав біля 7 хв.,

За таких обставин, сторона захисну вважає, що ОСОБА_9 слід виправдати на підставі ст. 373 ч.1 п.3 КПК України через недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.3 КК України.

Захист вважає, що при призначенні покарання за обвинуваченням ОСОБА_14 за ст. 128, ст. 122 ч.1 КК України, суд не врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, які пом`якшують його покарання. Вказує, що ОСОБА_9 на протязі досудового слідства і судового розгляду не заперечував своєї вини у даних кримінальних правопорушеннях, сприяв встановленню істини по справі, визнав позовні вимоги та частково відшкодував завдану шкоду. Також ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, позитивно характеризується та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Дані обставини, на думку захисту свідчать про те, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення, а тому йому доцільно призначити покарання без позбавлення волі.

Представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 у поданому запереченні просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 відхилити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що дії ОСОБА_9 свідчать про те, що нанесення тілесних ушкоджень не було пов`язано із раптово виниклими неприязними відносинами між обвинуваченим та потерплим, а викликано бажанням ОСОБА_9 протиставити себе суспільству і продементрувати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисту, просили вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ст.296 ч.3 КК України скасувати та виправдати. Змінити вирок суду в частині визнання обвинуваченого винним за ст.122 ч.1, ст.128 КК України, призначити остаточне покарання із застосуванням ст.ст. 70, 75 КК України.

Прокурор заперечував проти апеляційних вимог захисту, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження у межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що за наслідками судового розгляду судом було постановлено законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення з додержанням вимог ст. 370 КПК України, норм матеріального та процесуального права, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у відповідності до ст. 94 КПК України з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вироком суду ОСОБА_9 обвинувачується за ст. ст. 296 ч.3, 128 та 122 ч.1, КК України. Зокрема, визнаний винним і у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії (хуліганство) та засуджений за ст. 296 ч.3 КК України. З такою правової кваліфікацією дій обвинуваченого погоджується і колегія суддів.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами сторони захисту апеляційний суд виходить з загальних засад кримінального судочинства, визначених в ст. 7 КПК України та положень сттатті 62 Конституції України, за якими обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Перевіряючи доводи, викладені в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.3 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними та виходить з наступного.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій, інших чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності. Рушійною силою таких дій є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Такі правові висновки щодо кримінально-правової оцінки діяння, кваліфікованого за статтею 296 КК України висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № №288/1158/16-к, провадження №13-28кс19.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. №10, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Саме такі обставини повинні бути доведеними стороною обвинувачення поза розумним сумнівом. За результатами апеляційного перегляду провадження колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено існування обставин, які передбачені ст. 91 КПК України, на підтвердження правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 296 ч. 3 КК України.

Колегія суддів відкидає апеляційні доводи захисту, про раптово виниклу між потерпілим та обвинуваченим неприязнь та наступну бійку, під час якої ОСОБА_9 завдав потерпілому тілесні ушкодження та вважає, що в діях ОСОБА_9 міститься склад хуліганства, оскільки зібраними слідством та дослідженими судом доказами об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_9 маючи на меті протиставити себе суспільству, державі, незважаючи на діючий воєнний стан на території України внаслідок збройної агресії рф, та продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів, на зважаючи на зауваження сторонніх осіб, які просили його вимкнути російську музику, яка гучно лунала з його автомобіля біля магазину «Оазіс», застосував до потерпілого ОСОБА_10 фізичне насильство, яке полягало у нанесенні йому чисельних ударів кулаком правої руки та кулаком лівої руки в область обличчя та грудної клітини, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження, тим самим протидіяв припиненню хуліганських дій, вчинивши опір потерпілому, який намагався припинити його хуліганські дії.

Про такий зміст суб`єктивної сторони вчинених обвинуваченим дій свідчать показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що раніше з ОСОБА_9 він особисто знайомий не був. Зранку 24 вересня 2023 року він перебував біля магазину «Оазис» м.Дунаївці. На пропозицію вимкнути російську музику, яка голосно лунала в автомобілі «фольксваген», у якому на той час перебував обвинувачений ОСОБА_9 останній відмовився. Потерпілий відійшов щоб подзвонити 102, проте через деякий час, приблизно 5-10 хв., до нього підбіг обвинувачений та почав наносити удари в голову, грудну клітину, руку, всього біля 20 разів, від чого потерпілий впав на землю, та не зміг піднятись.

Такі ж обставини підтверджуються і показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які чули сварку між чоловіками, музику, яка лунала з автомобіля сірого кольору, бачили обвинуваченого та потерпілого, які тримали один одного та шарпали, потім впали на парковку між двома автомобілями, у потерпілого була кров, розсічена брова, розбитий ніс.

Про такі обставини повідомляв суд і свідок ОСОБА_13 , який вказав, що у вересні 2023 року він йшов в магазин та почув, що з машини, в якої були відкриті двері, гучно грала російська музика. Біля автомобіля заходились хлопці, в тому числі і обвинувачений. Він бачив, як до них підходила жінка та робила зауваження, щоб вони скрутили музику. У суду нема підстав ставити під сумнів пояснення свідка ОСОБА_13 , який був допитаний судом безпосередньо в порядку ст. 23 КПК України, був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України, підстав для обмови обвинуваченого свідком ОСОБА_13 судом не встановлено.

Отже, колегія суддів вважає, що покази свідка ОСОБА_13 цілком спростовують апеляційні твердження захисту щодо відсутності подій, які передували конфлікту між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим відповідно підтверджують кваліфікуючу ознаку хуліганства, пов`язане з опором громадянам, які намагалися припиняли хуліганські дії. Колегія суддів вважає, що опір був складовою частиною хуліганства, інкримінованого ОСОБА_9 , він мав місце в період його вчинення, у громадському місці, ОСОБА_9 який чинив опір потерпілому ОСОБА_10 , який намагався припинити його дії після зауваження сторонніх осіб, щодо гучно увімкненої музики.

На переконання колегії суддів, показання потерпілого та свідків, є логічними, послідовними, достовірними та такими, що узгоджуються між собою та з дослідженими місцевим судом доказами.

Зокрема, обставини вчинення хуліганських дій, вчинених ОСОБА_9 підтверджується і відеозаписом з камер відео спостереження магазину «Оазис», переглянутого апеляційним судом, відповідно до якого 24.09.2023 року ОСОБА_6 перебував за столиком на території літнього майданчику. В подальшому потерпілий підійшов до обвинуваченого, відбулась розмова, після чого потерпілий, дістає телефон і телефонує. Обвинувачений повернувся, першим завдав удар потерпілому в область обличчя, останній у відповідь наніс удари теж. Надалі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 впали на тротуарну доріжку, обвинувачений підняв потерпілого та одразу штовхнув його, при цьому потерпілий впав. В положенні лежачи на потерпілому, обвинувачений завдавав неодноразові удари руками в область обличчя та грудної клітини останньому.

Під час апеляційного перегляду провадження обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що не заперечує, що до його автомобіля 24.09.2023 року підходила незнайома жінка, яка просила скрутити гучну музику, потім йому почав робити зауваження з цього приводу потерпілий ОСОБА_6 , висловлювався образливо на його адресу та почав комусь дзвонити. Його це обурило, і він дійсно завдав йому тілесні ушкодження за інкримінованих йому обставин. У нього не було об`єктивних перешкод виключити музику, яка грала з салону його автомобіля. Під час слідства він частково відшкодував завдану потерпілому шкоду, просив вибачення.

Аналіз наведених обставин в сукупності, дає колегії суддів підстави вважати, що обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки неправомірної поведінки обвинуваченого, свідчать про те, що протиправні діяння обвинуваченим вчинялися з незначного приводу, посягаючи на громадський порядок, його дії були зумовлені бажанням самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки у суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, які висували йому законну вимогу зробити тихіше чи виключити російську музику в загальнодоступному місці біля магазину, бажав протиставити себе суспільству, державі, незважаючи на діючий воєнний стан на території України внаслідок збройної агресії рф.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірною правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 викладену в обвинуваченні та у вироку суду за ст. 296 ч.3 КК України, яке полягає у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи захисту про відсутність в діях ОСОБА_9 хуліганства, оскільки вони спростовуються встановленим слідством та судом приводом для конфлікту. Під час дії воєнного стану на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, коли щодня гинуть люди, у суспільстві природно існує негативне ставлення до музичних творів російською мовою. Відтворення гучно таких творів у громадському місці свідчить також і про демонстрацію веселощів, вочевидь порушує громадський порядок і спокій громадян, що є зрозумілим «поза розумним сумнівом». Відповідно, ОСОБА_9 , прослуховучи в громадському місці увімкнуту гучно музику невідомого російського виконавця, порушив громадських порядок. В свою чергу, отримавши зауваження від потерпілого, обвинувачений замість того, щоб припинити зазначені дії, демонструючи свою незгоду із цим зауваженням, та подальшими діями потерпілого щодо виклику поліції по даному факту, прийняв рішення про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Демонструючи тим самим явну неповагу до суспільних цінностей та встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки, грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисту, колегія суддів також виходить з того, що на день вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, діяв Закон прийнятий Верхновною Радою України 19 червня 2022 р., який забороняє російську музику на телебаченні, радіо, розважальних закладах, школах, громадському транспорті, готелях, ресторанах, у кіно та іншому публічному просторі. Тому зауваження сторонніх осіб до обвинуваченого ОСОБА_9 у даному випадку були слушними.

З наведених підстав колегія суддів відкидає апеляційні доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, а полягали у помсті, яка була зумовлена особистою неприязню, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_6 , з яким вони раніше не були знайомі, виник раптово, як зухвала та непропорційна реакція з боку ОСОБА_9 на правомірне зауваження потерпілого з приводу гучно ввімкненої музики, яка лунала російською мовою у його автомобілі.

Не впливає правову кваліфікацію дій твердження сторони захисту про те, що саме брат ОСОБА_9 керував автомобілем та відповідно він і ввімкнув музику у авто, оскільки обвинувачений міг вчасно та адекватно відреагувати на законні зауваження сторонніх осіб вимкнути музику, тим самим уникнути інкримінованого йому злочину.

Відсутність протоколів про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності, за ст.ст. 182, 130 КУпАП, на що посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , ніяким чином не спростовує встановлені судом обставини, оскільки обвинувачений, як в суді першої, так і апеляційної інстанції не заперечував вживання ним алкоголю, не було встановлено також і факту його перебування 24 вересня 2023 рокуза кермом автомобіля.

Отже, надаючи оцінку наведеним доказам у сукупності в порядку ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приймаючи до увагу концепцію ЄСПЛ доведення вини особи «поза розумним сумнівом» приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність правової кваліфікації його дій за ст.296 ч.3 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Вирішуючи апеляційні вимоги захисту в частині пом`якшення покарання за ст.128, 122 ч.1 КК України, зокрема звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та виходить з наступного.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частиницього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2) Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п.2,3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих групп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилоговіку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненного злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено группою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисту про пом`якшення покарання колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола протии Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов протии Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізенпроти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов протии Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_9 покарання в межах санкцій ст. 296 ч.3, ст.128 та ст.122 ч.1 КК України, суд дотримався вимог ст. 50,65 КК України та обґрунтовано врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 , зважаючи на положення ст. 12 КК України вчинив нетяжкі злочини.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано часткове відшкодування шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання, виходячи з положень ст. 67 КК України, судом визнано вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання згідно вимог ст. 65 КК України, суд повною мірою зважив і на відомості що характеризують особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується посередньо (а.с.260 т.1), раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.261 т.1) та ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.262 т.1), вину визнав частково.

В межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання суд врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини обвинуваченого, наслідки, що настали.

Отже, колегія суддів вважає, що всі обставини, вказані в апеляційній скарзі захистом в якості пом`якшуючих покарання були ретельно вивчені судом та піддані аналізу при вирішенні питання про вид та міру покарання, яку слід призначити ОСОБА_17 .

Враховуючи обставини скоєння злочину, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначений ОСОБА_17 вид покарання у виді позбавлення волі є співмірним з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого.

У підсумку колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_9 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не вбачається, судом першої інстанції ухвалено законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення, кримінальний закон застосований правильно, порушень вимог кримінального процесуального закону які б перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення не встановлено, підстав для зміни вироку суду колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3