Справа № 761/5693/25
Провадження № 1-кс/761/4409/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000593 від 14.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч. 5 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000593 від 14.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч. 5 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000593 від 14.05.2024, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч. 5 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному вказаному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

Як зазначає прокурор у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, на території міста Києва у 2021 році, шахрайським шляхом заволоділи об`єктами нерухомості, зокрема квартирою АДРЕСА_1 .

До СУ ГУ НП у м. Києві надійшли заяви про вчинення кримінального правопорушення від адвоката ОСОБА_4 , який діє в особі представника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які станом на 24.01.2024 проживають в Державі Ізраїль про те, що останні дізнались про те, що останні, будучи власниками на праві спільної приватної власності квартири АДРЕСА_1 , дізнались про те, що за фіктивним договором купівлі-продажу вищезазначена квартира переоформлена на третю особу - ОСОБА_8 . До того, останні зазначили внести вказане кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та невідкладно вжити заходів для арешту квартири, з метою запобіганню подальшого незаконного переоформлення, чи відчуження майна.

Під час слідства встановлено, що громадянин ОСОБА_8 (колишній чоловік ОСОБА_9 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія та номер: НОМЕР_2 набув у власність вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2012, серія та номер вказаного договору: 207, що посвідчений був приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , при цьому правомірними власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 являються ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У подальшому 23.01.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , здійснила у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис до номеру відомостей про право власності/довірчої власності: 45211403 - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61778134, підставою був договір купівлі-продажу від 31.01.2012, серія та номер вказаного договору: 207, що посвідчений був приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 . У результаті чого, власником квартири став громадянин ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія та номер: НОМЕР_2 .

Після чого, 18.01.2023 між представником ОСОБА_8 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м., за купівельною ціною у сумі 964 290 гривень.

18.01.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 11 внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме до номеру відомостей про речове право: 49010319 й власником квартири вже став громадянин ОСОБА_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 24.01.2025 у даному кримінальному провадженні вищезазначене нерухоме майно у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом.

Прокурор у судове засідання не з`явився, в той же час на електронну пошту суду від прокурора ОСОБА_3 надійшла заява, у якій останній просив розглянути клопотання про арешт майна без його участі, зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

З огляду на обставини викладені у клопотанні, його розгляд здійснюється без виклику володільця майна відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, якою визначено можливість розгляду клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання, додані на його обґрунтування матеріали, документи, що надійшли на адресу суду, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000593 від 14.05.2024, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч. 5 ст. 190 КК України.

24.01.2025 постановою слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_16 , об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Як на мету накладення арешту прокурор посилається на необхідність збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання прокурора, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Разом з цим, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчою суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який просить прокурор.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо користування, розпоряджання та відчуження (у тому числі, та не виключно, із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам та іншими особами, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна).

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо користування, розпоряджання та відчуження (у тому числі, та не виключно, із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам та іншими особами, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_17