Справа № 444/4975/24
Провадження № 1-кс/444/814/2024
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

11 грудня 2024 року слідчий суддя Жовківського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , слідчого СВ відділу поліції № 2 ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передаченого ч. 1 cт. 263 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ :

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 терміном на 60 діб з поміщенням останнього до ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» з альтернативою визначення застави у вигляді 80 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

Клопотання мотивує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 наприкінці листопада 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, проходячи службу в зоні активних бойових дій на території Донецької області на посаді водія 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти, заховав 1 гранату типу «Ф-1» із підривачем, яку почав зберігати, після чого, самовільно залишивши 23.11.2024 військову частину НОМЕР_1 та повертаючись додому, привіз із собою вказану вище 1 гранату «Ф-1» із підривачем, яку заховав в матраці ліжка житлового будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 та почав зберігати без передбаченого на те законом дозволу.

В подальшому, 10.12.2024 під час проведення огляду місця події в будинку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою по АДРЕСА_1 , у матраці на ліжку у приміщенні житлового будинку було виявлено та вилучено металевий предмет циліндричної форми срібного кольору у верхній частині із спусковим важелем та кільцем із чекою та наявним маркуванням на спусковому важелі «irv 7/77 T8/5 UZRGM TK 1-3», підривачем типу «УЗРГМ», схожий на гранату типу «Ф-1» із запалом, що в конструктивному поєднанні відносяться до вибухових пристроїв, які ОСОБА_5 незаконно придбав, перевозив та в подальшому зберігав за місцем свого проживання без передбаченого на те законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у незаконному носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

10.12.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Підстави, що обґрунтовують підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наступними матеріалами: протоколом огляду місця події від 10.12.2024; показами свідка ОСОБА_8 ; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів; а також іншими зібраними матеріалами кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Вивченням особипідозрюваного встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , водій 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти 23.11.2024 самовільно залишив місце несення служби місце дислокації в АДРЕСА_2 та переховувався в АДРЕСА_1 , крім цього раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, перебаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Таким чином вказує, що докази вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення є вагомими, та наведені вище; підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке за законом карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років, тобто у вчиненні тяжкого злочину; маючи змогу залишати житло в якому проживає ОСОБА_5 зможе перешкоджати кримінальному провадженню затягуванням, неявками, чи несвоєчасними явками, зможе незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може залишити місце проживання, так як ніде не працює та потребує засобів для проживання, тощо.

Зазначає, що на даний час під час досудового розслідування існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду.

Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_5 до втечі.

Неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань та можливість впливу на таких осіб шляхом залякування з метою відмови останніх щодо дачі показів чи зміни таких.

Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказаний ризики підтверджується тим, що перебуваючи без вказаного запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_5 зможе знищити докази вказаного кримінального правопорушення які на даний час не є зібраними та вжити заходів для недопущення допиту інших свідків у вказаному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані.

З врахуванням наведеного слідство приходить до висновку, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , а ніж тримання під вартою, тобто зібрані матеріали кримінального провадження, з вищенаведеними ризиками згідно з вимогами ст.177 КПК України чітко вказують на те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не може запобігти доведеним ризикам.

Разом з тим, при виконанні судом вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 182 КПК України обставини, зокрема, те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також те, що вчинено корисливий злочин, тому вважаю, що при постановленні ухвали за наслідками розгляду даного клопотання визначити максимально допустимий розмір, а саме 80 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, з метою належного виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання з наведених в ньому підстав, просив таке задоволити.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задоволити з підстав, наведених в такому.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обрати м`якший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

ОСОБА_5 суду пояснив, що вину у вчиненому визнає повністю. Дійсно залишив місце несення служби та із собою випадково взяв гранату яку мав у власному рюкзаку. По приїзду додому це виявив. Запал викрутив та зберігав таку вдома. Мав на меті в подальшому забрати із собою коли повертатиметься на службу. Самовільно службу залишив через свій моральний стан, оскільки впродовж тривалого періоду часу перебуває в зоні безпосередніх бойових дій, мав неодноразові травми, контузії та морально сам не справлявся із цим, тому залишив місце служби. Просить не обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, бажає повернутися до виконання своїх бойових задач.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою.

До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу, посеред іншого, належать запобіжні заходи, якими згідно ст.176 Кодексу є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 148 КПК України запобіжні заходи обираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підозрюваний ОСОБА_5 з оголошену йому підозру жодним чином не оспорює та погоджується з такою.

А тому слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, враховуючи пояснення ОСОБА_5 , приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою останнього кримінального правопорушення.

Щодо ризиків.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оцінюючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а саме переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду.

Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_5 до втечі.

Крім цього судом враховуються характеризуючі дані про особу, а саме те, що він раніше судимий за ст. 407н КК України і на даний час знову залишив місце несення служби.

Щодо інших ризиків наведених слідчим то з такими слідчий суддя не погоджується та таких ризиків не вбачає, а слідчий інші ризики є необгрунтовані та не підтвердження жодними доказами.

Зокрема залишається незрозуміли на яких саме свідків може впливати ОСОБА_5 та в який спосіб. Тим більше, сам слідчий зазначає, що такі не допитані, та і зрештою нікому про таких не відомо.

Також не зрозумілим залишається те, в який спосіб ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, жодні докази з цього приводу слідчому судді не представлено.

Разом з цим, відповідно до ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд, обираючи ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, виходить із змісту засад запобіжного заходу, як процесуального примусу попереджувального характеру, пов`язаного із позбавленням чи обмеженням свобод обвинуваченого, які за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, застосовуються під час кримінального провадження судом з метою забезпечення належної процесуальної поведінки особи.

Застосування запобіжного заходу з будь-якою іншою метою, з метою добитися показань стосовної причетності до кримінального правопорушення, тощо є неприпустими. Застосування будь-якого запобіжного заходу у жодному разі не повинно залежати від того, визнає обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення чи не визнає.

З урахуванням встановлених обставин, даних обвинуваченого, який має постійне місце проживання, з урахуванням наведених ризиків, суд приходить висновку, що мета застосування запобіжного заходу буде досягнута шляхом застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання останнього, терміном на два місяці, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, й це буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігатиме спробам вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 197, 199 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання про застосування запобіжного заходу задоволити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання останнього з 22:00 години по 07:00 години наступної доби, терміном на два місяці, тобто до 09.02.2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати до прокурора, слідчого, слідчого судді чи суду, в провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження на першу вимогу;

не залишати з 22:00 години по 07:00 години наступної доби місце постійного проживання без дозволу прокурора, слідчого, слідчого судді або суду;

повідомляти прокурора, слідчого, слідчого суддю або суд, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що на підставі ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали становить два місяці, тобто до 09.02.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1