Номер провадження: 11-кп/813/1790/24
Справа № 515/319/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001433, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2023 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жовтень Ширяївського району Одеської області, громадянина України, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Іванівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 28 лютого 2023 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 152 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Вироком Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнанийвинним за ч.4 ст.186, ч.1 ст.152 КК України та йому призначено покарання:

за ч.4 ст. 186 КК України у виді восьми років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 152 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді восьми років позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу - тримання під вартою.

Строк відбування покарання за даним вироком ОСОБА_7 визначено рахувати з 16 квітня 2024 року.

Зараховано у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 04 грудня 2023 року по 15 квітня 2024 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 27 390,62 грн (двадцять сім тисяч триста дев`яносто грн. 62 коп.).

Вирішено питання з речовими доказами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що 03 грудня 2023 року близько 22 години 30 хвилин під час дії воєнного стану на території держави, який був введений з 07.03.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 26.03.2022 Указ Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 №2119- ІХ, з 25.04.2022 Указ Президента України від 18.04.2022 року №259/2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 №2212- ІХ, з 22.05.2022 Указ Президента України від 17.05.2022 року №341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 №2263- ІХ, з 23.08.2022 Указ Президента України від 18.08.2022 року №573/2022, затверджений Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, з 21.11.2022 Указ Президента України від 07.11.2022 року №757/2022, затверджений Законом України від 16.11.2022 №2738- ІХ, з 19.02.2023 Указ Президента України від 06.02.2023 року №58/2023, затверджений Законом України від 11.02.2023 №2915- ІХ, з 20.05.2023 Указ Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затверджений Законом України від 02.05.2023 №3057- ІХ, з 18.08.2023 Указ Президента України від 26.07.2023 №457/2023, затверджений Законом України від 27.07.2023 №3275 ІХ, з 16.11.2023 Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затверджений Законом України від 08.11.2023 № 3429- ІХ строком на 90 днів, знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_1 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна та особистого збагачення, з корисливих мотивів, проник на подвір`я вказаного будинку.

Після чого підійшов до дверей будинку та шляхом зламу замка з вхідних дверей відчинив їх та проник до приміщення будинку, в якому перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , де у подальшому умисно наніс кулаком один удар у ліву частину обличчя потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді синця лівої параорбітальної ділянки, яке не було небезпечним для життя, має незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після чого, погрожуючи застосуванням насильства у вигляді нанесення ударів відносно потерпілої ОСОБА_9 , умисно, відкрито повторно викрав грошові кошти у сумі 9900,00 грн, які належать потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , спричинивши останнім матеріальний збиток на загальну суму 9900,00 грн. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Далі 04 грудня 2023 року близько 00 години 30 хвилин, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру з метою задоволення своєї сексуальної пристрасті.

У зв`язку з цим, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, знаходячись у кімнаті будинку АДРЕСА_1 , наказав потерпілій ОСОБА_9 сісти на стілець та сам сів поряд, приспустивши свій нижній одяг.

Після чого, не отримавши добровільної згоди від потерпілої, з метою примушування вступити з ним в статевий акт, пригнічуючи її волю та бажання чинити опір, шляхом застосування фізичної сили відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання її за волосся та відкриття роту потерпілій своїми руками, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця правої бічної поверхні третини шиї, яке не було небезпечним для життя, має незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, та з метою задоволення статевої пристрасті, приспустивши свій нижній одяг, перебуваючи у збудженому стані, використовуючи власні геніталії, орально проник у тіло ОСОБА_9 проти її волі, без її добровільної згоди, чим задовольнив свою статеву пристрасть, тим самим вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло іншої особи, тим самим вчинивши зґвалтування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржений вирок частково скасувати в частині визнання ОСОБА_7 винним та призначення покарання за ч.1 ст.152 КК України, та ухвалити новий виправдувальний вирок. В іншій частині оскаржений вирок - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що проведеними експертизами не підтверджується причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, але судом першої інстанції їх взято за основу обґрунтованості винуватості.

Висновком експерта №СЕ-19/115-24/516-БД від 22.02.2024 року виявлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами без домішок слини належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі.

Висновком експерта №СЕ-19/115-24/935-БД від 22.02.2024 виявлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами без домішок сперми не збігаються з генетичними ознаками зразка ОСОБА_7 та належать невстановленій особі жіночої генетичної статі.

Висновком експерта №СЕ-19/115-24/17508-БД від 13.02.2024 виявлено, що генетичні зразки, виявлені у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_7 збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 .

За таких обставин вбачається, що у діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, так як з потерпілою у нього статевих зносин не було.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судове засідання апеляційного суду потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не з`явились, про місце та час судового розгляду повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

Проте, апеляційний суд визнає вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , яка під час апеляційного розгляду підтримана захисником та обвинуваченим щодо необхідності виправдання ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.152 КК України такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до п.2) ч.1 ст.284 КПК України однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Статтею 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином вимоги апеляційної скарги щодо скасування апеляційним судом обвинувального вироку в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.152 КК України, з постановленням виправдувального вироку не відповідають положенням статтей 284 та 417 КПК України.

В свою чергу, дослідивши оскаржуваний вирок суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.186; ч.1 ст.152 КК України.

Апеляційний суд не перевіряє вирок суду в частині засудження обвинуваченого за ч.4 ст. 186 КК України, оскільки вирок суду в цій частині не оскаржується.

Так, відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- наданими під час судового розгляду показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила суду першої інстанції те, що родинних та неприязних стосунків з обвинуваченим ОСОБА_7 не має. Близько 22 годин 00 хвилин, точного дня не пам`ятає, вони з чоловіком ОСОБА_10 ще не спали, дивилися телевізор. Вийшла до веранди, підійшла до вікна та посвітила ліхтариком, побачила чоловіка, який сховався. Потім знову посвітила ліхтариком у вікно та пішла до спальної кімнати до чоловіка. Невідомий чоловік вирвав двері та забіг до будинку. Був у шапці та рукавичках, джинсах та куртці, з палкою та металевим предметом у руках. Вона його впізнала, це був ОСОБА_7 . У будинку останній вдарив її чоловіка ОСОБА_10 у груди палкою. Вимагав гроші, казав, що знає, що у них є 5 000 доларів США, на що вона відмовила, що такі кошти у них відсутні. Він сів біля неї та прижав за шию декілька раз. Вимагання продовжувалося тривалий час і вона віддала йому 10 000 грн. Потім він сів біля неї та спитав, що з ними робити, повідомивши, що свідків у живих не залишають. Вона дуже просилася нічого їй з чоловіком не робити. Потім ОСОБА_7 сказав їй встати та піти до іншої кімнати. Вона встала та пішла, її чоловік встав та тримаючись за комод теж намагався йти за ними, однак у дверях ОСОБА_7 вдарив чоловіка кулаком в обличчя, спричинивши синець, від чого чоловік ОСОБА_10 , впав. ОСОБА_7 взяв його за комір та поволочив до ліжка. Більше чоловік не вставав та не зміг встати на її захист, оскільки є паралізованим, в нього інсульт. Далі ОСОБА_7 сів на лавку та зняв штани, витяг геніталії, її посадив навпроти. Запхнувши пальці їй до рота, силоміць відкрив його та запхнув свої геніталії їй до рота. Потім взяв за волосся, щоб продовжити акт. Намагався поставити її на коліна, однак у зв`язку з похилим віком вона не змогла цього зробити. Потім знову смикав за волосся, знущався довго, оскільки не міг закінчити половий акт. В цей час він був без рукавичок, зняв їх. По закінченню частина сперма потекла їй по щоці, оскілки вона змогла вирватися та впала на ліжко, бо їй було дуже погано, а частина йому у штани. Просила ОСОБА_7 викликати швидку. Карету швидкої допомоги він не викликав, тому вона попросила дати їй води. Оскільки їй було погано вона лежала на ліжку, а ОСОБА_7 перевертав все у будинку, розкидав речі, шукаючи гроші. У холодильнику на кухні забрав тушонку, до сумки, яку забув, поклав пиво. Так тривало до поки останній о 03 годині ночі не пішов, пригрозивши, що якщо вона заявить до поліції, то він їх вб`є. За два тижні до цього дня потравили їх двох собак. Частину коштів їй повернули працівники поліції, десь 7000 грн, серед яких були купюри номіналом по 500 грн, загалом вона віддала ОСОБА_7 близько 10 000 грн, де були купюри по 500 грн.;

- витягом з ЄРДР за №0001434 від 04 грудня 2023 року, за яким внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.152 КК України (а.с. 146);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04 грудня 2023 року від ОСОБА_9 про вступ ОСОБА_7 з нею без її добровільної згоди в оральний статевий акт (150-152);

- постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 04 грудня 2023 року у кримінальному провадженні №0001433 від 04 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, №0001434 від 04 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, об`єднати в одне провадження за №0001433 від 04 грудня 2023 року (а.с.153);

-витягом з ЄРДР за №0001433 від 04 грудня 2023 року, за яким внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.4 ст. 186, ч.1 ст.152 КК України (а.с.155);

-висновком експерта № 23-6308 судової трасологічної експертизи від 19 грудня 2023 року, з фототаблицею, згідно з яким три сліди папілярних узорів пальців рук розмірами: 12х32мм, 12х37мм, 12х35мм та один слід долонної руки розмірами 45х48мм на відрізках прозової липкої стрічки відповідно розмірами: 36х45мм, 52х45мм, 69х45мм, три сліди пальців рук розмірами: 12х21мм, 13х22мм, 11х20мм, на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 113х45мм, залишені відповідно вказівним, середнім, безіменним пальцями та долонною поверхнею правої руки та середнім, безіменним пальцями та мізинцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я гр. ОСОБА_7 (а.с.195);

-постановою від 28.01.2024 року про долучення речових доказів до матеріалів справи, долучено сліди пальців рук та дві дактилоскопічні картки ( а.с.210);

- висновком експерта № 182 судово-медичної експертизи, розпочатою 04 грудня 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлене тілесне ушкодження у вигляді синця лівої параорбітальної ділянки. Вказане ушкодження заподіяне дією тупого предмету, групові і індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. Не виключено, що таким предметом могла бути рука, стиснута в кулак. Морфологічні особливості синця (темно-синє забарвлення, чіткі контури) дозволяють зробити висновок, що вказане ушкодження могло бути заподіяне за 1-2 доби до моменту огляду; таким чином виявлене ушкодження могло бути утворене 03 грудня 2023 року. Вказане ушкодження не було небезпечним для життя, має незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно з п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 211);

-висновком експерта № 181 судово-медичної експертизи, розпочатою 04 грудня 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлене тілесне ушкодження у вигляді синця правої бічної поверхні середньої третини шиї. Вказане ушкодження заподіяне дією тупого предмету, групові і індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. Не виключено, що таким предметом міг бути палець руки. Морфологічні особливості синця (темно-синє забарвлення, чіткі контури) дозволяють зробити висновок, що вказане ушкодження могло бути заподіяне за 1-2 доби до моменту огляду; таким чином виявлене ушкодження могло бути утворене 03 грудня 2023 року. Вказане ушкодження не було небезпечним для життя, має незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно з п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 212);

-висновком експерта № СЕ-19/115-24/515-БД від 19 лютого 2024 року судової молекулярно-генетичної експертизи, з фототаблицею, згідно з яким генетичні ознаки клітин з ядрами з домішкою слини, виявлених у піднігтьовому вмісті фрагментів зрізів нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_7 , у піднігтьовому вмісті фрагментів зрізів нігтьових пластин з лівої руки ОСОБА_7 збігаються між собою, є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб, а саме генетичні ознаки зразка крові потерпілої ОСОБА_9 та зразка крові підозрюваного ОСОБА_7 (а.с.214).;

-висновком експерта № СЕ-19/115-23/17498-БД від 01 лютого 2024 року судової молекулярно-генетичної експертизи з фототаблицею, згідно якої встановлено генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( об`єкт №1), які наведено в таблиці результатів дослідження ( таблиця 1.1, додаток1) ( а.с.225);

-висновком експерта № СЕ-19/115-24/516-БД від 22 лютого 2024 року судової молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якої генетичні ознаки клітин з ядрами без домішок слини, що домінують серед змішаних генетичних ознак в об`єкті № 2 належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі (а.с. 2 т.2);

-з дослідженого в судовому засіданні висновку експерта СЕ-19/115-24/935-БД від 22 лютого 2024 вбачається, що генетичні ознаки клітин без домішок сперми виявлених у змиві з ротової порожнини потерпілої ОСОБА_9 не збігаються з генетичними ознаками зразра підозрюваного ОСОБА_7 та належать невстановленій особі жіночої генетичної статі. ( а.с.214 т.1);

-висновком експерта № СЕ-19/115-23/17508-БД від 13 лютого 2024 року судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з яким генетичні ознаки поодиноких клітин з ядрами без домішку сперми, виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_9 збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 (а.с.19 т.2);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27 лютого 2024 року, хід якого зафіксовано ілюстраціями, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 у присутності понятих показала на місці обставини вчинення в ніч на 04 грудня 2023 року злочинів щодо неї та чоловіка ОСОБА_10 , що відповідають обставинам встановленим судом (а.с.32 т.2).

Разом з цим суд першої інстанції, аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи її з обвинуваченням, що інкримінується йому, а також з іншими доказами - зокрема, показаннями потерпілої, дослідженими судом документами та доказами, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, зробив висновок про те, що наведені докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 від пояснень відмовився, лише зазначив, що його оговорюють.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складів злочинів, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст. 152 КК України та доведеності його вини у вчиненні цих злочинів.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_7 .

У апеляційного суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілою в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції. Її свідчення повністю узгоджуються з іншим письмовим доказам, які є належними та допустимими.

При цьому, апеляційний суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він злочин, передбачений ч.1 ст.152 КК України не вчиняв та під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції винним себе не визнавав, та вважає їх такими, що спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_7 є намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо неналежності висновків експертиз, які на думку захисту не підтверджують вину ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає їх хибними, з огляду на те, що висновки експертів покладені в основу вироку, яким судом першої інстанції надана відповідна оцінка у співвідношенні із показами потерпілої, які поза розумним сумнівом доводять кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Так, своє рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, суд, зокрема, обґрунтував висновком експерта №СЕ-19/115-24/516-БД від 22.02.2024 року, висновком експерта №СЕ-19/115-24/935-БД від 22.02.2024, висновком експерта №СЕ-19/115-24/17508-БД від 13.02.2024.

Суд 1-ої інстанції, дослідивши висновки експертиз, визнав їх належними і допустимими доказами та поклав в основу обвинувального вироку.

Апеляційний суд, перевіряючи матеріали кримінального провадження, не погоджується з твердженнями захисника щодо визнання неналежними доказами висновків зазначених експертиз, оскільки такі доводи сторони захисту не підтверджуються матеріалами справи та не були доведені в суді апеляційної інстанції. При цьому, апеляційний суд враховує, що критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Ураховуючи вищенаведене, а також те, що зазначені експертні дослідження були проведені атестованими експертами секторів судово-медичних досліджень, які мають відповідну освіту, а також спеціальну експертну підготовку з правом проведення судових експертиз за спеціальностями, які попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку і відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, та що їх висновки, згідно з вироком, узгоджуються з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що вказані висновки є необ`єктивними або такими, що надані всупереч вимогам статей 101, 102 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 у апеляційній скарзі, посилаючись на недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, просив постановити виправдувальний вирок.

Разом з тим, ч.3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту не зверталась до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин та доказів, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені захисником обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судових рішень, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілих, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання апеляційного суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням потерпілих, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, версія сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих злочинів, спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового та апеляційного розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку з цих підстав відсутні.

Щодо вимог апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду та постановлення виправдувального вироку, апеляційний суд враховує, що сторона захисту, зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, мотивування вироку неналежними доказами, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, не навела перелік підстав для ухвалення нового вироку, передбачений ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений лише в межах доводів поданої апеляційної скарги та позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, які безпосередньо не досліджувались під час апеляційного розгляду.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого. Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом встановлені не були, натомість встановлено обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Апеляційний суд враховує вчинення ОСОБА_7 одного тяжкого злочину проти власності та одного нетяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд звертає увагу, що злочини, які вчинені ОСОБА_7 зазіхають на суспільну складову безпечного життя, оскільки формують думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини. Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як життя і здоров`я людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 152 КК України, -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк, з дня отримання копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4