ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1165/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні ЄРДР за № 0004624 від 19.11.2024 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

встановив:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

18 листопада 2024 року о 01-й годині 27 хвилин ОСОБА_3 виконуючи замовлення пасажирського перевезення на власному автомобілі марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , приїхав за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання останньої.

Перебуваючи в автомобілі марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 висловив вимогу до ОСОБА_6 з приводу оплати послуг таксі, на що остання відповіла, що грошових коштів вона при собі немає та їй потрібно піднятися до квартири, щоб взяти грошові кошти та в подальшому оплатити його послуги. Вказана ситуація розлютила ОСОБА_3 та на вказаному фоні виникла словесна суперечка, в ході якої, ОСОБА_3 побачив у потерпілої мобільний телефон, який вона тримала в руках. В цей час у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане із застосуванням насильства, ОСОБА_3 продовжуючи знаходитись в салоні автомобіля, розуміючи, що його злочинні дії носитимуть відкритий характер та бажаючи їх настання, повернувся до потерпілої ОСОБА_6 , яка перебувала на задньому сидіння його транспортного засобу, із застосуванням фізичного насильства яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вирвав з рук її мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max 256Gb Black» вартістю 38399 гривень 20 копійок, в прозорому силіконовому чохлі, який матеріальної цінності не становить та сумку жіночу «Coach Tabby 20 Black» чорного кольору вартістю 7908 гривень 00 копійок, в якій знаходились бездротові навушники «AirPods» вартістю 5039 гривень 20 копійок, в силіконовому чохлі білого кольору, який матеріальної цінності не становить.

В подальшому ОСОБА_3 , заволодівши майном ОСОБА_6 , витягши її з власного автомобіля, з місця вчинення злочину зник на автомобілі «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуду.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_3 завдав матеріального збитку ОСОБА_6 на загальну суму 51346 гривень 40 копійок.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим повністю у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся та суду показав, що 18 листопада 2024 року працював водієм на таксі. Взяв замовлення, яке зробив чоловік. В таксі сіла дівчина, яка була на підпитку, сказала, що поїздку оплатить чоловік, який замовив таксі. Всю дорогу вона хамила. Своєю поведінкою вона його вивела із рівноваги. Прибувши на місце, дівчина відмовилась платити. ОСОБА_3 скинув чоловіку, який викликав таксі та мав заплатити, номер карти, але чоловік відключив телефон. У неї на карті було 650 гривень, він був згоден, щоб вона перевела йому гроші, однак ОСОБА_6 спочатку погодилась, а потім сказала, що підніметься на верх і візьме гроші. Але в основному, якщо клієнт іде по гроші, то він не повертається. ОСОБА_3 побачив у потерпілої телефон та сумку, і забрав їх як завдаток. Про вчинене дуже жалкує, відшкодував шкоду. Просить вибачення у потерпілої. В останньому слові обвинувачений зазначив про те, що відшкодував вартість антидепресантів потерпілій після судового засідання.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що приїхала додому на таксі. Розрахуватись за таксі мала не вона, а інша особа. ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_3 , що у неї немає грошей з собою, і запропонувала піднятись взяти гроші. ОСОБА_3 відмовився. З його боку почалась агресія, ОСОБА_3 почав кричати, щоб вона залишила сумку, і телефон як завдаток. В машині почалась бійка, ОСОБА_6 просила ОСОБА_3 залишити їй речі. Однак ОСОБА_3 не послухав та поїхав з її речами. З приводу покарання вказала, що не хоче, щоб його суворо судили.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам справи, ними не оспорюються, а також є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно п. 1,2 ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття, та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує типову ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальний закон відносить до тяжкого злочину проти власності, дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілої, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Так, ОСОБА_3 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання у м. Києві, неофіційно працевлаштований, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Такі дані, на думку суду, свідчать про позитивну передкримінальну поведінку обвинуваченого та належну інтеграцію в суспільство, а вибачення перед потерпілою, відшкодування їй завданої шкоди та вартості ліків є свідченням дієвого каяття та позитивної посткримінальної поведінки.

З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, критичної оцінки своєї злочинної поведінки, висловлення жалю і вибачення перед потерпілою, а також добровільного відшкодування шкоди, тобто кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за можливе за ч. 4 ст. 186 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі, однак із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції означеної статті.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_3 , інтегрований в суспільство, що підтверджується наявністю місця проживання і зайнятості, одружений, має ряд хронічних захворювань, що підтверджується медичною довідкою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, будучи зрілою та сформованою особистістю (має 57 років). Ці обставини, на думку суду, дозволяють стверджувати, що тяжкість вчиненого злочину є значно нижчою від типової, а тому суд, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, однак із встановленням максимального іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання буде пропорційними (в контексті п. 38 рішення у справі «Ізмайлов проти Росії»), необхідним, справедливим і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідатиме принципу індивідуалізації кримінального покарання.

Обґрунтовуючи дане рішення суд виходить з того, що правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішенні № 15-рп/2004, в якому, зокрема, зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

На думку суду, обране ОСОБА_3 покарання є домірними вчиненому злочину та перебувають у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою обвинуваченого.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта необхідно стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки

Зобов`язати ОСОБА_3 відповідно до ч. 1, 3 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні: сумка жіноча чорного кольору «Coach», на вушники білого кольору в кейсі білого кольору, телефон «iPhone 14 Pro Max 256Gb Black» - залишити у власності ОСОБА_6 ; автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля залишити у власності ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 360 грн. 00 коп. на рахунок проведення експертизи.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1