Дата документу 21.02.2025
Справа № 334/8506/24
Провадження № 1-кп/334/334/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

психологів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001440 від 19.07.2024, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, який навчається у загальноосвітньої школі №102 м. Запоріжжя,не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_12 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001440 від 19.07.2024, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 18 липня 2024 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля будинку №24 по вулиці Дніпровське Шосе в м. Запоріжжя, на ґрунті неприязних відносин, вступив у словесний конфлікт зі своїм знайомим, неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході словесного конфлікту, ОСОБА_7 діючи умисно, з метою спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_4 , взявши праву руку розкладний ніж, який знаходився у нього на поясі, наніс ОСОБА_4 не менш одного удару ножем, чим спричинив останньому, тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення передньої черевної стінки з локалізацією рани у лівій здухвинній ділянці, що проникає в черевну порожнину з наскрізним пораненням порожньої кишки, пораненням брижі поперечної ободової кишки, наскрізним пораненням тіла шлунку, субкапсулярна гематома лівої нирки, з формуванням заочеревинної гематоми та скупченням крові та згортків в черевній порожнині (до 1500 мл), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 доручено провести первинну амбулаторну судову психолого-психіатричну експертизу.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 533, ОСОБА_7 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з актуальною галюцинаторно-маячною (параноїдною) симптоматикою, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, патологічним чином впливає на його здатність правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому процесі. З огляду на виявлені у ОСОБА_7 психопатологічні феномени, а саме актуальну галюцинаторно-маячну симптоматику в межах параноїдної шизофренії, враховуючи відсутність даних про будь-який амбулаторний психіатричний супровід, дані про низьку ефективність мікросоціальної підтримки, характеризуючі його матеріали кримінального провадження, можна прийти до висновку, що ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме, в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, зазначаючи, що є всі законні підстави для застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 та просила застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення суспільно небезпечного діяння, яке полягає у спричиненні ОСОБА_4 , умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, підтверджуються письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду, показами потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_4 , у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечного діяння за обставин, викладених у клопотанні прокурора. Також потерпілий ОСОБА_4 , його законний представник ОСОБА_5 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 , просили клопотання прокурора задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та захисник адвокат ОСОБА_9 , не заперечували проти застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.512 КПК України участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши надані сторонами кримінального провадження кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та підтверджується сукупністю доказів, наданих прокурором та безпосередньо досліджених судом, а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_4 ;

- протоколом огляду місця події від 18.07.2024 року з фототаблицями та DVD диском з відеозаписом до нього, під час якого було вилучено предмет схожий на ніж. (а.с. 51-52);

- постановою про визнання речовим доказом ножа, вилученого 18.07.2024 протоколом огляду місця події (а.с. 59-60);

- ухвалою слідчого судді від 23.07.2024 про накладення арешту на вилучений ніж (а.с. 61-62);

- протоколом огляду місця події від 19.07.2024 року під час якого було вилучено футболка, шорти, труси (а.с. 63-65);

- постановою про визнання речовими доказами предмети одягу ОСОБА_4 , вилучені 19.07.2024 протоколом огляду місця події (а.с. 66-67);

- ухвалою слідчого судді від 23.07.2024 про накладення арешту на вилучені предмети одягу ОСОБА_4 , (а.с. 68-69);

- протоколом огляду місця події від 18.07.2024 року з фототаблицями та DVD диском з відеозаписом до нього (а.с. 70-76);

- висновком судово-медичної експерти №1391п від 03.09.2024, проведеної гр. ОСОБА_4 , 2008 р.н. (а.с. 77-83);

- висновком судово-медичної експерти (за матеріалами справи) №1597/к від 20.09.2024, проведеної гр. ОСОБА_4 , 2008 р.н. (а.с. 84-100);

- протоколом слідчого експерименту від 11.09.2024 рокуза участю потерпілого ОСОБА_4 та DVD диском з відеозаписом до нього (а.с. 101-116);

- протоколом слідчого експерименту від 08.08.2024 рокуза участю ОСОБА_7 та DVD диском з відеозаписом до нього, (а.с. 117-126);

- протоколом слідчого експерименту від 19.08.2024 рокуза участю свідка ОСОБА_13 та DVD диском з відеозаписом до нього, (а.с. 127-135);

- протоколом слідчого експерименту від 19.08.2024 рокуза участю свідка ОСОБА_14 та DVD диском з відеозаписом до нього, (а.с. 136-145);

- висновком судово-медичної експерти №2566 від 21.08.2024 проведеної щодо футболки, шортів та трусів потерпілого.(а.с. 146-149)

- довідкою КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР від 24.07.2024 року, що ОСОБА_7 ,2007 року народження, за медичною допомогою не звертався. (а.с. 151)

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №533 від 18.09.2024 р. підозрюваний ОСОБА_7 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з актуальною галюцинаторно-маячною (параноїдною) симптоматикою що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, патологічним чином впливає на його здатність правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому процесі.

З огляду на виявлені у ОСОБА_7 психопатологічні феномени, а саме актуальну галюцинаторно-маячну симптоматику в межах параноїдної шизофренії, враховуючи відсутність даних про будь-який амбулаторний психіатричний супровід, дані про низьку ефективність мікросоціальної підтримки, характеризуючи його матеріали кримінального провадження, можна прийти до висновку, що ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

Згідно ст.94 КК України, судово-психіатричний експерт не входить в коло осіб, до чиєї компетенції відноситься визначення типу нагляду (звичайний, посилений, суворий) в спеціальному лікувальному закладі, до якого помішується особа, стосовно якої застосовуються примусові заходи медичного характер.

Під час вчинення протиправних дій, в котрих його підозрюють, неповнолітній ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту або у іншому емоційному стані (стрес, фрустрація), котрий впливав на його свідомість та поведінку. Кваліфікація стану сильного душевного хвилювання не входить у компетенцію експертів.

Неповнолітній ОСОБА_7 не виявляє ознак відставання у психічному розвитку, котрі не пов`язані з психічним розладом. (а.с. 153-157)

Суд враховує, що особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і на теперішній час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з актуальною галюцинаторно-маячною (параноїдною) симптоматикою що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, патологічним чином впливає на його здатність правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому процесі

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази і оцінюючи їх в сукупності, обставини інкримінованого ОСОБА_7 діяння з урахуванням обставин, доведені поза розумним сумнівом на підставі зазначених вище доказів, а також доказів, які підтверджують достовірність та можливість використання таких, які є допустимі та достовірні, а в сукупності - достатні та узгоджені між собою.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати, як суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Надаючи оцінку тому, чи вчинив ОСОБА_7 суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта №533 від 18.09.2024, згідно з яким, під час інкримінованих дій, ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час він також виявляє ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїдний синдром. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

2. Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

3. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

4. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

5. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Верховний Суд у рішенні від 30 травня 2019 року у справі № 51-5807км18 дійшов висновку, що статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Верховний Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ст.512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 інкриміноване суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вчинив перебуваючи в стані неосудності, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому на підставі ч.2 ст. 19 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності, та до нього, як до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру.

ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене Особливою частиною КК України, що згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, суд враховує, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, обставини вчинення і тяжкість вчиненого діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_7 а також ступінь небезпечності останньої для інших осіб, суд вважає, що відносно ОСОБА_7 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Обраний запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у вигляді передання на піклування законному представнику (матері) ОСОБА_8 , з обов`язковим лікарським наглядом до вступу ухвали в законну силу залишити без змін.

Законним представником потерпілого ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до законного представника (матері) ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.

Законний представник особи, яка потребує застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти цивільного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, згідно ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1186 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Таким чином однією з вимог відшкодування завданої шкоди особою яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними є визначення матеріального становища як потерпілої сторони так і особи яка завдала зазначену шкоду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Тобто правила цієї норми матеріального закону передбачають такі основні вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди - це проживати разом з цією особою та знати про її психічний розлад або недоумство.

Як було встановлено під час розгляду клопотання про застосування мір медичного характеру, неповнолітній ОСОБА_7 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними. Неповнолітній ОСОБА_7 проживав разом з матір`ю ОСОБА_8 . Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що мати достовірно знала про психічний розлад сина та не вжила заходів щодо запобігання шкоди, тому підстав для задоволення цивільного позову суд не вбачає.

Відомостей щодо наявності у ОСОБА_7 майна, або отримання ним доходу який би дозволив відшкодувати завдану шкоду, а також відомостей щодо малозабезпеченості потерпілого, його скрутного становища, тощо, суду також надано не було.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цивільного позову законного представника потерпілого в повному обсязі.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 503, 508, 512-513, 516, 376 КПК України, ст. ст. 19, 92-94 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, примусові заходи медичного характеру, передбачені п.4 ч.1 ст.94 КК України у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Обраний запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у вигляді передання на піклування законному представнику (матері) ОСОБА_8 , з обов`язковим лікарським наглядом до вступу ухвали в законну силу залишити без змін.

У задоволенні позовних вимог законного представника потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Речові докази: ніж, який переданий на відповідальне зберігання до камери схову Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області , порядковий номер 33483, книга обліку №517 - знищити.

Шорти, футболка, труси потерпілого ОСОБА_4 які передані на відповідальне зберігання до камери схову Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, порядковий номер 33479, книга обліку №517 - повернути за належністю.

DVD-R диски з відеозаписами - залишити в матеріалах справи;

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня її проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали буде проголошено 24.02.2025 року о 9 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1