Справа № 165/4095/24
Провадження № 1-кс/165/41/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Нововолинськ

Слідчий суддя Нововолинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника скаржника адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 02 січня 2025 про закриття кримінального провадження №0000019 від 28 серпня 2024 за ч.1 ст.125 КК України

встановив:

До суду надійшла скарга представника скаржника адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 02 січня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000019 від 28 серпня 2024 за ч.1 ст.125 КК України.

Скаржник в обґрунтування своєї скарги вказує на те, що 20 липня 2024 року ОСОБА_4 працював на комбайні у полі. Це поле він орендує, що зареєстровано у державному реєстрі. В цей день, до нього, також на комбайні під`їхав ОСОБА_6 , який вважає що поле належить йому. Під`їхавши ОСОБА_6 навмисно підняв жатку на рівень кабіни де знаходився ОСОБА_4 та цілеспрямовано поїхав на нього. Відбувся удар жатки в кабіну комбайну, яким керував ОСОБА_4 і останній отримав травму голови. ОСОБА_4 одразу госпіталізували до неврологічного відділення КНП "Нововолинської НЦМЛ", де він перебував на стаціонарному лікуванні 10 днів.

25 липня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.125 КК України.

Однак з 25 липня 2024 року (дня реєстрації заяви) ОСОБА_4 не прийшло жодної відповіді з ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, не викликались свідки вказані ОСОБА_4 у заяві.

19 серпня 2024 року з усного повідомлення поліцейського офіцера громади ОСОБА_4 було сказано, що заява була списана як безпідставна.

ОСОБА_4 не погоджуючись із таким рішенням 28 серпня 2024 року звернувся до Нововолинського відділу Володимирської окружної прокуратури.

Прокурором 28 серпня 2024 року було прийнято пояснення і заяву ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому відомості до ЄРДР було внесено прокурором та зареєстровано за №0000019 від 28.08.2024.

09 вересня 2024 року (тобто через 13 днів після внесення відомостей до ЄРДР) було допитано ОСОБА_4 в якості потерпілого та надано постанову про призначення судової медико-криміналістичної експертизи.

10 вересня 2024 року дізнавачем було складено клопотання про тимчасовий доступ до медичних документів, які підтверджують лікування ОСОБА_4 . Судом дане клопотання розглянуто та задоволено 16 вересня 2024 року.

В період з 10.09.2024 по 19.09.2024 рокуне маючи жодних даних про причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення дізнавач витребував інформацію щодо ОСОБА_7 .

Інформація про можливу причетність ОСОБА_7 була отримана тільки 15 листопада 2024 року під час його допиту та допиту ОСОБА_6

12 вересня 2024 року був допитаний свідок ОСОБА_8 який показав, що за кермом перебував ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 сидів поруч.

Аналогічні покази 04 жовтня 2024 року дав і неповнолітній свідок ОСОБА_9

07 жовтня 2024 року дізнавач виконав ухвалу суду від 16 вересня 2024 року тобто через 22 дні!!! після її винесення.

Після цього 08 жовтня 2024 року судово-медичним експертом було проведено експертизу, де у ОСОБА_4 було встановлено ряд тілесних ушкоджень, які віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень.

15 листопада 2024 року було допитано в якості свідка ОСОБА_6 , який вказав, що ОСОБА_7 перебував за кермом комбайну в момент наїзду, а також зазначив, що це він зробив умисно, а саме притиснув комбайн ОСОБА_4 , щоб він не молотив ячмінь.

Також 15 листопада 2024 року в якості свідка був допитаний ОСОБА_7 , який дав слово в слово аналогічні покази як і ОСОБА_6 .

В подальшому 02 січня 2024 року було повторно допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким було поставлено по суті одне запитання чи був прямий умисел у ОСОБА_7 на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , на що вони повідомили, що не було.

Інших слідчих дій в даному кримінальному провадженні не проводилось.

У даному провадженні було проведено сім допитів, один тимчасовий доступ та один раз призначена експертиза та витребувано інформацію щодо характеризуючих даних відносно свідка.

Тобто за чотири місяці розслідування проведено слідчі дії на які сумарно було витрачено 4 години 5 хвилин.

Сама оскаржувана постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована тим, що з показів свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вбачається, що в їх діях не було умислу на заподіяння тілесного ушкодження. Також зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили необережне заподіяння тілесного ушкодження, оскільки дослівно: "Здійснивши наїзд на комбайн в якому перебував потерпілий, хоча й передбачав, але повинний був і міг передбачити, що потерпілий може від поштовху одержати тілесні ушкодження внаслідок удару об кабіну комбайну". Також зазначено, що необережне тілесне ушкодження тягне за собою кримінальну відповідальність за умови, якщо були заподіяні тяжкі або середньої тяжкості тілесні ушкодження. Заподіяння з необережності легких тілесних ушкоджень не є караними за законодавством України про кримінальну відповідальність. На підставі наведеного дізнавачем було закрито кримінальне провадженняна підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Вважає, що дана постанова є незаконна і необґрунтована та підлягає скасуванню.

Постанова дізнавача щодо того, що в діях ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відсутній прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень є невірним розумінням сутності складу кримінального правопорушення, а саме розуміння його суб`єктивної сторони. Зокрема дізнавач невірно ототожнює умисел та наслідки від дії. Приймаючи оскаржуване рішення дізнавач вказав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили необережне заподіяння тілесного ушкодження, здійснивши наїзд на комбайн, в якому перебував потерпілий, хоча й передбачали, але повинні були передбачити, що потерпілий може від поштовху одержати тілесні ушкодження внаслідок удару об кабіну комбайну. Тобто дізнавач сам вказує на те, що був свідомий та цілеспрямований наїзд комбайном на на комбайн у якому перебував ОСОБА_4 , однак те, що ОСОБА_4 вдарився головою дізнавач вказує, як таке, що було вчинено з необережності. Даним твердженням дізнавач обґрунтував відсутність умислу. Такий висновок дізнавача є очевидно хибним.

У даному випадку, для доведення наявності чи відсутності умислу необхідно встановити саме чи був наїзд комбайном умисний чи не умисний. А тяжкість отриманих травм як наслідок наїзду буде кваліфікацію таких дій.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ст.125 КК України характеризується прямим або непрямим умислом, або невизначеним умислом.

Відповідно до ч.3 ст.24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. При непрямому умислі особа передбачає лише можливість настання наслідків свого суспільно небезпечного діяння на відміну від прямого умислу де особа передбачає наслідки як можливий і неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння. Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків то при непрямому свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії винного.

Також зазначає, що відповідно до правової позиції зазначеної у постанові ККС ВС у справі №204/8797/20 від 30.05.2023 відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи обстановку вчиненого, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного до, під час і після вчиненого, його взаємини з потерпілим, що передували події.

У даному випадку необхідно врахувати, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є тривалі неприязні відносини. З показів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заперечується, що їх комбайн свідомо почав рух в сторону комбайну під керуванням ОСОБА_4 , та свідомо притиснув його жаткою. Зауважує, що з огляду комбайну видно, що таке «притискання» відбулось жаткою до кабіни де перебував ОСОБА_4 .

Вважає, що викладене свідчить про те, що дії ОСОБА_6 не можна вважати вчиненими з необережності. В даному випадку є очевидним, що ОСОБА_6 свідомо направляючи жатку комбайну в кабіну, де перебував ОСОБА_4 , діяв щонайменше умислом направленим на заподіяння як майнової так і фізичної шкоди. Маса комбайну ДОН 1500 складає понад 13000,00 кг. З показів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видно, що їх дії були пов`язанні із перешкоджанням роботі комбайну під керуванням ОСОБА_4 та збору ним ячменю. Вважає, що для кваліфікації дій ОСОБА_6 не має суттєвого значення, яким був саме його умисел прямий, непрямий чи невизначений. Основне в даному випадку є те, що направляючи жатку комбайну в кабіну де перебував ОСОБА_4 . ОСОБА_6 мав усвідомлювати, що такі дії можуть призвести до суспільно небезпечних наслідків.

Вважає, що у даному випадку вина була б відсутня, якщо б сам факт наїзду комбайну під керуванням ОСОБА_6 був би випадковий. Однак це спростовується показами як самого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так і іншими показами свідків, які вказали, що їх комбайн свідомо здійснив наїзд на комбайн під керуванням ОСОБА_4 .

Вважає, що обґрунтування, яке стало підставою для закриття кримінального провадження є невірним розумінням дізнавачем суті складу кримінального правопорушення, а саме поняття «умислу».

Крім цього, саме досудове розслідування є неповним та необ`єктивним, розслідуванням також не було проведено усіх слідчих дій для прийняття правильного рішення уповноваженою на те особою.

Зокрема не є зрозумілим чому дізнавач не взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які прямо вказують на те, що саме ОСОБА_6 був за кермом комбайну, яким було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_4 та те, що такі дії ОСОБА_6 були умисними і цілеспрямованими.

Досудовим розслідуванням не долучено до матеріалів провадження огляду обидвох комбайнів та не описано характер їх ушкоджень, які можуть також підтвердити те, що такі дії ОСОБА_6 були умисними, оскільки жодної мети для підняття жатки на рівень кабіни у комбайна під керуванням ОСОБА_6 не було.

Також в процесі проведення допитів також не було з`ясовано куди і в яку частину комбайну було нанесено удар жаткою.

Не було долучено фото ушкоджень комбайнів.

Така «якість» досудового розслідування не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу щодо виконання завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У судове засіданні скаржник ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_3 не з`явилися, адвокат ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд скарги за його відсутності та відсутності скаржника ОСОБА_4 , скаргу підтримали з підстав, викладених у ній, просили її задоволити.

Дізнавач СД №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд клопотання за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали додані до скарги, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Частиною 1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено, постановою дізнавача СД ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 №0000019 від 28 серпня 2024 за ч.1 ст.125 КК України ухвалено рішення про закриття вказаного кримінального провадження.

Проте, зазначена постанова дізнавача про закриття кримінального провадження не містить належного обґрунтування у прийнятті такого рішення.

У судовому засіданні встановлено, що досудове слідство у вказаному кримінальному провадженні проводилось хаотично, доводи скаржника, які стали підставою до внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, належним чином не перевірені та не були з`ясовані усі обставини, які підлягають доказуванню та мають значення для кримінального провадження.

Відтак, винесена у кримінальному провадженні оскаржувана постанова порушує вимоги КПК України, оскільки під час досудового розслідування не були з`ясовані усі обставини, які підлягають доказуванню та мають значення для кримінального провадження (ст.91 КПК України).

За таких підстав слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови про закриття кримінального провадження, з метою повернення матеріалів кримінального провадження для подальшого досудового розслідування, під час якого підлягають усуненню вищезазначені порушення та перевірці усі доводи, викладені заявником у скарзі.

Керуючись ст.7, ст.9, ст.303, ст.304, ст.305, ст.306, ст.307, ст.309, ст.372, ст.392, ст.395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу задоволити.

Скасувати постанову дізнавача СД ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 02 січня 2025 про закриття кримінального провадження №0000019 від 28 серпня 2024 за ч.1 ст.125 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1