Справа № 461/6567/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/893/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2024 року щодо :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Задільське Стрийського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2024 року задоволено клопотання начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» ОСОБА_9 , а саме:засудженого ОСОБА_7 звільнено в частині призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України вироком Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024, згідно з яким загальна сума завданої матеріальної шкоди становить 1949,67 грн, у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, які завдали матеріальної шкоди на суму меншу, ніж 3028 грн, відповідно положень ЗУ № 3886-ІХ від 18.07.2024.

На ухвалу суду перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить таку скасувати та відмовити в задоволенні клопотання начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 не є кримінальним законом в розумінні, визначеному ч. 3 ст. 3 КК України, а тому на нього не поширюється положення ч. 1 ст. 5 КК України про зворотну дію в часі.

Окрім цього, апелянт зауважує, що судом жодним чином не зазначено, у який спосіб має виконуватись покарання, призначене ОСОБА_7 15.04.2024 Сколівським районним судом Львівської області на підставі ч. 5 ст. 71 КК України, де частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2022 з призначенням остаточного виду покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Підчас апеляційного перегляду ухвали Галицького районного суду м. Львова прокурор ОСОБА_8 змінила апеляційні вимоги та просила ухвалу суду скасувати ти призначити новий розгляд клопотання начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» у суді першої інстанції. Вважає правильним рішення суду про звільнення засудженого від призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, водночас звертає увагу, що судом першої інстанції не вирішено питання виконання покарання, призначеного вироком Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024 на підставі ч. 5 ст. 71 КК України, де частково приєднано невідбуту частину за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2022.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду засуджений ОСОБА_7 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про поважні причини суду не повідомив.

Прокурор ОСОБА_8 не заперечувала проти розгляду справи у відсутності засудженого ОСОБА_7 , оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону у повній мірі не дотримався.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_11 відбував покарання в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» з 23.05.2024 за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024, яким засуджений за ч.1 ст.164, ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст.71 КК України ОСОБА_7 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2022 та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяць позбавлення волі. Вирок набув законної сили 16.05.2024. Загальна сума завданої матеріальної шкоди за даним вироком становить 1949,67 грн.

Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2022, призначене покарання за яким було приєднано до вироку Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024 в порядку ч. 5 ст. 71 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та згідно ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Загальна сума завданої матеріальної шкоди за даним вироком становить 4353, 02 грн. З 12.09.2022 ОСОБА_13 перебував на обліку в Стрийському районному секторі № 2 Філії центру пробації у Львівській області у зв`язку із виконанням даного вироку від 04.08.2022.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Так, начальник Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» ОСОБА_14 звернувся до суду з клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, яке судом було задоволено.

Апеляційний суд не погоджується з твердженням прокурора в апеляційній скарзі про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 не є кримінальним законом в розумінні, визначеному ч. 3 ст. 3 КК України, а тому на нього не поширюється положення ч. 1 ст. 5 КК України про зворотну дію в часі.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон № 3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України). Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Задовольняючи клопотання начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» ОСОБА_15 суд першої інстанції взяв до уваги вищевказане та дійшов правильного висновку про те, що, з врахуванням того, що загальна сума завданої матеріальної шкоди за ч. 4 ст. 185 КК України становить 1949,67 грн згідно з вироком Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024, ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання за вказаною статтею.

Водночас, поза увагою суду залишилось те, що згідно з вироком Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024 на підставі ч. 5 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_16 покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2022, за яким ОСОБА_12 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та згідно зі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Оскільки, загальна сума завданої матеріальної шкоди за даним вироком становить 4353,02 грн, вказане діяння декриміналізації не підлягає.

Апеляційний суд, при цьому, звертає увагу, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КК України, вчинене ОСОБА_7 під час іспитового строку за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2022.

Вказане не було враховано судом першої інстанції під час розгляду клопотання начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» ОСОБА_15 та не зазначено у який спосіб має виконуватись покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2024, де на підставі ч. 5 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_16 покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2022.

За таких обставин, оскаржувана ухвала, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними та не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2024 рокускасувати та призначити в Галицькому районному суді м. Львова новий розгляд клопотання начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» ОСОБА_17 від 09 серпня 2024 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: