Справа № 127/2611/25
Провадження № 1-кп/127/70/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0001629 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина РФ, тимчасова посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , з вищою освітою, одруженого, пенсіонера за віком, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 20.09.2024 близько 16 год 22 хв, керуючи технічно-справним автомобілем марки «SUZUKI», моделі «Grand Vitara 2.0», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись по проїзній частині вулиці 600-річчя в місті Вінниці, в напрямку до вулиці Костянтина Василенка, в районі регульованого перехрестя з вулицями Костянтина Василенка - Андрія Первозванного, під час виконання маневру повороту ліворуч в напрямку до вулиці Пирогова, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу через проїзну частину вулиці Костянтина Василенка, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, хоча справа-наліво рухався пішохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надав переваги у русі останній, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, хоча повинен був і мав технічну можливість це зробити, в результаті чого, з необережності, допустив наїзд на потерпілу.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: «Закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку легкого ступеню, перелом кісток склепіння та основи черепа справа - скроневої та тім?яної кісток з переходом на велике крило правої клиновидної кістки. Забій правого плечового суглобу, лівого стегна. Забійна рана лівого колінного суглобу. Закритий уламковий перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині з незначним зміщенням». Вказані ушкодження у вигляді сполучної травми тіла належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки перелом кісток склепіння і основи черепа являлися небезпечними для життя в момент заподіяння.

У вказаній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_3 , повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 16.2 Правил дорожнього руху. Автомобіль «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_3 , відповідно до відеозапису: «562 600річ.-А.Первозваного (71.181)», до моменту наїзду на пішохода ОСОБА_5 , рухався зі швидкістю близько 27,7...31,5 км/год. У вказаній дорожній ситуації водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом виконання вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху. При цьому, в діях водія автомобіля марки «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_3 , вбачається невідповідність вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв?язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

За вищевикладених обставин водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 16.2 - «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку»; п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». Порушення вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв?язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини скоєної дорожньо-транспортної пригоди, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Також зазначив, що про вчинене щиро шкодує. Завдану потерпілій шкоду відшкодував в повному обсязі. Просив суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, при призначенні обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду. Також долучила письмову розписку, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_6 надав їй в якості остаточного відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, з зв`язку з чим будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_8 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочин вчинений з необережності); особу обвинуваченого (раніше несудимий, є пенсіонером за віком, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони).

При призначенні ОСОБА_10 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю злочину полягає в тому, що після ДТП обвинувачений співпрацював зі слідством та повідомляв про всі обставини вчинення цієї ДТП.

Добровільне відшкодування завданого збитку полягає в тому, що ОСОБА_6 повністю відшкодував потерпілій всю заявлену суму шкоди.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом враховано те, що хоча й злочин, який ставиться в вину останньому, відноситься до тяжких, проте вчинений він з необережності. Також судом проаналізовано поведінку обвинуваченого, а саме: визнання ним вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. Відтак, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, який вважає, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, думку прокурора та потерпілої, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_9 необхідно і доцільно призначити основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк в межах санкції статті, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

В межах даного кримінального провадження запобіжний захід до обвинуваченого не обирався та об`єктивних підстав для обрання такого до набрання даним вироком законної сили суд не вбачає.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме: №СЕ-19/102-24/19169-ІТ від 04.10.2024 в сумі 1989,75 грн, № КСЕ-19/102-24/21894 від 27.11.2024 в сумі 4775,40 грн, на загальну суму 6765 (шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн 15 коп., оскільки їхнє проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 286 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 6765 (шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2024 по справі №127/31658/24 на майно, а саме: легковий автомобіль марки «SUZUKI», моделі «Grand Vitara 2.0», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Речові докази по кримінальному провадженню № 0001629, а саме:

- легковий автомобіль марки «SUZUKI», моделі «Grand Vitara 2.0», державний номерний знак НОМЕР_3 , поміщений на майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів, що по вул. Генерала Арабея, 17 в м. Вінниці, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_11 і який перебуває в користуванні ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 ;

- DVD-диск з відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: