Номер провадження: 11-сс/813/1868/24
Справа № 946/9054/24 1-кс/946/2824/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 09.11.2024, якою в межах к/п №0001228 від 11.09.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сухе Роздільнянського р-ну Одеської обл., громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, який проживає із співмешканкою, має на утриманні малолітню дитину, працюючого по найму, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України застосований запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту строком до 06.01.2025

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001228 від 11.09.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 06.01.2024, із наданням можливості відвідування медичних закладів із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та органом досудового розслідування доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте слідчим та прокурором не доведена необхідність застосування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заводу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 зазначив, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наступне:

-у вказаному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України суд отримує показання безпосередньо;

- з огляду на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за кваліфікуючими ознаками - сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон, який вчинений групою осіб із корисливих мотивів менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 ;

Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 09.11.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням у ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком до 60 днів в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку підозрюваного та захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався та врахував їх при постановленні ухвали з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді, що у вказаному провадженні має місце ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду.

Водночас, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України»).

Апеляційний суд зауважує, що дійсно оскільки відповідно до ст. 23 КПК України суд отримує показання безпосередньо, водночас зауважує, що зазначена процедура отримання пояснень очевидно не є підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Більш того, жоден із визначених КПК запобіжних заходів не покаранням. Такі заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення підозрюваним будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Водночас, доказів того, що ОСОБА_7 протягом дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту вчиняв дії, які перелічені у ст. 177 КПК України матеріали, надані апеляційному суду, не містять та прокурором не надані.

Більше того, прокурор повідомив апеляційному суду, що працівники поліції 4 рази перевіряли знаходження підозрюваного ОСОБА_7 за домашньою адресою та жодних порушень з його боку встановлено не було.

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_7 з`явилася за першим викликом до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій порушується питання про погіршення його становища.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не забезпечує достатнім чином виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді про можливість застосування на теперішній час відносно підозрюваного ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Окрім того, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до приписів п.1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, запобіжний захід у цілодобового нічного домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у зв`язку з чим не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 09.11.2024 якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 06.01.2025 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4