Справа № 529/270/25
Провадження № 1-кп/529/83/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000085 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, уродженця м. Улан-Батор Монголія, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою технічною освітою, неодруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого:

- 30.01.1992 Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 71, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 222, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна. В силу ст. 25 КК України засуджений умовно з обов`язковим залученням до праці. На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18.06.1992 вирок переглянуто. На підставі ст. 25-1 КК УРСР направлений на 2 роки 5 місяців 9 днів до виправної трудової колонії загального режиму. Згідно рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 06.10.1993 звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 21 день;

- 16.12.1994 Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 193, ст. 42, 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ст. 43 КК України приєднано не відбутий 1 рік по вироку від 30.01.1992. Кінцево засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;

- 12.07.2002 Слов`янським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;

- 29.10.2002 Слов`янським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення воді на строк 12 років з конфіскацією майна. Згідно ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 25.07.2011 звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 2 роки 1 1 місяців 13 днів;

- 04.12.2012 Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Слов`янського районного суду від 29.10.2002 та кінцево до відбуття призначено 6 років позбавлення волі. Згідно ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13.04.2016 звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці 11 днів;

- 02.10.2018 Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Згідно ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 6 місяців 13 днів,

обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , в порушення вимог статтей 28, 29 Конституції України та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, умисно, систематично, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, вчиняв домашнє насильство стосовно особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а саме своєї співмешканки ОСОБА_5 .

Так, незважаючи на притягнення протягом року до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 близько 13 год. 30 хв. 03 вересня 2024 року, знаходячись за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_2 , висловлювався в адресу своєї співмешканки ОСОБА_5 нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, на зауваження не реагував, вчинивши таким чином психологічне насильство в сім`ї.

Також, незважаючи на притягнення протягом року до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, та наявність винесеного 03.09.2024 термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 347878 про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи ОСОБА_5 та заборону в будь-який спосіб контактувати з останньою, близько 19 год. 00 хв. 03 вересня 2024 року ОСОБА_4 порушив вимоги цього термінового заборонного припису та прийшов до місця проживання ОСОБА_5 .

Крім того, незважаючи на притягнення протягом року до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, та наявність винесеного 03.09.2024 термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 347878 про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи ОСОБА_5 та заборону в будь-який спосіб контактувати з останньою, близько 19 год. 40 хв. 03 вересня 2024 року ОСОБА_4 порушив вимоги цього термінового заборонного припису та повернувшись до місця проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , продовжив вчиняти домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 .

Згідно з постановою Диканського районного суду Полтавської області від 09.10.2024 у справі № 529/781/24 за вказані вище протиправні дії ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_4 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, на шлях виправлення не став та 29 січня 2025 року вчинив тотожну та об`єднану спільним умислом дію, спрямовану на вчинення домашнього насильства стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 (п. 3 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашнього насильству").

Так, 29 січня 2025 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем спільного проживання, що розташоване по АДРЕСА_2 , під час словесної сварки із співмешканкою ОСОБА_5 , кинув у неї скляну банку, яка попала в голову та розбилася, спричинивши останній за лівим вухом поріз. Після цього, схопивши дерев`яний стілець, кинув ним в ОСОБА_5 , попавши по лівій руці, чим вчинив стосовно неї фізичне насильство.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заподіяння фізичного насильства, 29 січня 2025 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем спільного проживання, що розташоване по АДРЕСА_2 , під час словесної сварки із співмешканкою ОСОБА_5 схопив залізний черпак та наніс ним один удар їй по голові.

В результаті нанесених ОСОБА_4 ударів, його співмешканка ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден шкіри вушної та завушної ділянок зліва та синця шкіри лобно-тім`яної ділянки справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що викликало у потерпілої фізичні страждання та завдало ОСОБА_5 фізичної шкоди.

Крім того, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заподіяння фізичного насильства, 12 березня 2025 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем спільного проживання, що розташоване по АДРЕСА_2 , під час словесної сварки із співмешканкою ОСОБА_5 , наніс їй більше п яти ударів кулаком в область голови зліва.

В результаті нанесених ОСОБА_4 ударів, його співмешканка ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: гематоми та рани м яких тканин ділянки лівого ока, гематоми м яких тканин щічної ділянки, підборіддя та щелепної ділянки зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та саден шкіри голови ліворуч і ділянки правого надбрів`я, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що викликало у потерпілої фізичні страждання та завдало ОСОБА_5 фізичної шкоди.

Отже, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, у вигляді домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного насильства стосовно особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних страждань потерпілої ОСОБА_5 .

При цьому, суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 585/3184/20 (провадження № 51-5266км21), про те, що попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Враховуючи те, що судом було встановлено подальшу повторюваність вчинення ОСОБА_4 протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_5 , то попереднє притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за таких умов не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій обвинуваченого. Враховуючи вказане у сукупності, у даному випадку не порушено принцип non bis in idem щодо неможливості притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення.

В ході досудового розслідування потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 28 березня 2025 року уклали письмову угоду про примирення між собою, яка містить повне формулюванння обвинувачення, його правову кваліфікацію за ст. 126-1 КК України, в якій вказано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні ним вказаного вище злочину, з потерпілою примирився, претензії з боку потерпілої відсутні.

У цій угоді про примирення також вказано узгоджене потерпілою та обвинуваченим покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду із покладенням на нього передбачених ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України обов`язків та застосуванням до нього відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувального заходу шляхом направлення його для проходження програми для кривдників терміном на 3 (три) місяці, а також згоду сторін на його призначення та наслідки укладення і затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю за обставин, що викладені в обвинувальному акті та угоді про примирення. Просив суд затвердити угоду між ним та потерпілою та призначити узгоджене покарання. Вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди про примирення, що передбачені статтею 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання та вид покарання, який буде до нього застосовано.

Потерпіла ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду про примирення. Вказала, що укладення угоди було добровільним, за її ініціативи, вона примирилася із обвинуваченим ОСОБА_4 , не має до нього претензій, наслідки укладення угоди зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 вважала за доцільне затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , як таку, що відповідає вимогам закону. Прокурор також просила стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 15 918,00 грн та вирішити долю речових доказів у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про примирення, вислухавши з приводу її затвердження думку учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку, що угода про примирення повинна бути затверджена з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1КК України, яке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Угода відповідає вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку укладення угоди, її умови не суперечать закону України про кримінальну відповідальність, зокрема щодо узгодженої міри покарання. Правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , за ст. 126-1 КК України є правильною. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтвердив, що має можливість виконання взятих на себе за угодою зобов`язань.

В підготовчому судовому засіданні також встановлено, що потерпіла та обвинувачений розуміють наслідки затвердження угоди, що передбачені ст. 473 КПК України, а також обмеження їх прав щодо оскарження вироку про затвердження угоди про примирення.

Підстави для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення обвинуваченому визначеної в угоді міри покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є визнання своєї вини, щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Суд вважає безпідставним зазначення в обвинувальному акті обтяжуючою обставиною вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки це являється кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, яка прямо зазначена у цій статті.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Виходячи з того, що по справі були понесені витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 15 918,00 грн, то відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України ці витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави.

Речові докази у вигляді дерев`яного стільця та металевого черпака, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, відповідно до ст. 100 КПК України підлягають поверненню потерпілій ОСОБА_5 як її власність.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 59-1, 91-1, 126-1 КК України, ст. 100, ч. 2 ст. 124, п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 374, 376, ч. 3 ст. 394, ст. ст. 469, 471, 473-476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 28 березня 2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 30.01.2025 за ст. 126-1 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період пробаційного нагляду періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід шляхом направлення його для проходження програми для кривдників терміном 3 (три) місяці.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 15 918 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн 00 коп.

Речові докази у вигляді дерев`яного стільця та металевого черпака, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, селище Диканька, вул. Газовиків, 1), - повернути потерпілій ОСОБА_5 як її власність.

У разі невиконання затвердженої судом угоди про примирення потерпіла має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області обвинуваченим, його захисником, законним представником чи потерпілою, її представником, законним представником з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 394 КПК України, або прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 469 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1