Справа №295/4795/25
УХВАЛА

(про обрання запобіжного заходу)

09.04.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4 ,

підозрюваного: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУПН в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бараші, Ємільчинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України, винесене в кримінальному провадженні № 0000039 від 16.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16.03.2025 близько 03.00 год., ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , прибули до території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в останніх виник умисел на проникнення до житлового будинку розташованого за вказаною адресою, який належить і перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , підійшли до вказаного житлового будинку та керуючись мотивами, спрямованими на порушення недоторканості житла, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільнонебезпечний характер своїх дій, усупереч вимогам статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканність житла, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження вхідних дверей будинку незаконно проникли до приміщення вказаного житлового будинку, чим порушили недоторканість житла потерпілого. Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла. Крім того, у вказаний час та за вказаних обставин у ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які незаконно перебували в приміщенні будинку АДРЕСА_2 де на той час відпочивали, а саме спали ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , виник злочинний умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, спричинення побоїв, залякування, завдання сильного фізичного болю та страждання з метою примусити потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вчинити дії, що суперечать їх волі. Реалізуючи свій умисел ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи на меті помститися потерпілому ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за те, що ті, на їхню думку, негативно висловлювалися відносно невстановленої особи з метою отримання від потерпілих зізнання та вибачення, почали наносити потерпілим удари ногами та руками в хаотичному порядку в різні частини тіла (голова, тулуб, кінцівки), не реагуючи на їх прохання припинити наносити удари, таким чином піддавши останніх катуванню. Вказані дії тривали близько 20 хвилин без розриву у часі. В цей же час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діючи з єдиним умислом спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень, спричинення побоїв, залякування, завдання сильного фізичного болю та страждання потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 знімали дії ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на мобільний телефон, а також висловлювали на адресу потерпілих погрози, тим сами своїми діями підбурювали дії ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , та таким чином своїми діями та присутністю пригнічували їх волю до супротиву. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та крововиливу на голові, обох верхніх та нижніх кінцівках та спині, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток спинки носа, синця та садна на спинці носа, синців на повіках обох очей крововиливу на кінчику язика, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.127 КК України, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання шляхом нанесення побоїв, вчинених з метою примусити особу вчинити дії що суперечать її волі за попередньою змовою групою осіб. Крім того, у ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , у вказаний час та за вказаних обставин, виник спільний злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а саме грошовими коштами останніх. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , висловлюючи словесні погрози фізичною розправою, які потерпілий ОСОБА_11 сприймав як реальні погрози для життя та здоров`я почав вимагати грошові кошти, на що останній повідомив що не має грошових коштів ні готівкою, ні на картковому рахунку, що підтвердив зайшовши в особистий кабінет онлайн-банкінгу. В подальшому розуміючи відсутність грошових коштів у ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з метою отримання грошових коштів почали висловлювати словесні погрози фізичною розправою, на адресу потерпілого ОСОБА_12 , які останній сприймав як реальні погрози для життя та здоров`я. З цією метою ОСОБА_5 висловив вимогу до потерпілого ОСОБА_12 , щоб останній надав йому грошові кошти у сумі 2000 грн. на що потерпілий повідомив, що немає грошових коштів. Після отримання відмови ОСОБА_5 та ОСОБА_8 почали погрожувати потерпілому фізичною розправою, а саме спричиненням тілесних ушкоджень, а ОСОБА_5 висловив погрози вчинення насильства із застосування ножа, вказані погрози із врахуванням ситуації яка склалась, страждань, тілесних ушкоджень та спричинення болю потерпілий ОСОБА_12 сприйняв як реальні, які можуть бути виконані, у зв`язку з чим погодився перерахувати грошові кошти в сумі 2000 грн. Отримавши згоду на перерахування коштів ОСОБА_8 надав номер власної банківської картки АТ «ПУМБ» НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_12 за допомогою мобільного застосунку «Приват24» з власної банківської картки АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_2 здійснив переказ грошових коштів в сумі 2000 гривень. Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України, тобто розбій, а саме - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

Вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України підтверджується: протоколом огляду місця події від 16.03.2025; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_12 від 16.03.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 16.03.2025; висновком експертизи №369 від 17.03.2025; протоколом огляду мобільного телефону потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 від 16.03.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 16.03.2025; висновком експертизи №370 від 17.03.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом огляду предмету, відеозапису від 18.03.2025; повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 19.03.2025; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В обґрунтування доводів щодо застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Мотивуючи наявність ризиків слідчий зазначає, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочинів у вигляді позбавлення волі на вказаний строк та в подальшому перебування в місцях позбавлення волі, що в майбутньому негативно відобразиться на його стосунках в родині та суспільстві, що також свідчить про можливі спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, при цьому не контролює своїх дій та вчиняє протиправні вчинки, що свідчить про відсутність стримуючих факторів від вчинення інших злочинів, а також про можливість переховування останнього від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Крім цього, існує ризик незаконного впливу зі сторони підозрюваного ОСОБА_5 на потерпілих та свідків, з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, в тому числі залякування, залякування останніх із застосуванням фізичної сили. Крім того, зважаючи на те, що вказані кримінальні правопорушення вчиненні з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання, просили його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення клопотання, просили застосувати цілодобовий домашній арешт, оскільки не згодні з визначеною прокурором кваліфікацією кримінальних правопорушень.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження №0000039, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 19.03.2025 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, незаконно впливати на потерпілого, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слід зазначити, що ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду.

Слідчий суддя припускає, що ОСОБА_5 під тяжкістю можливого покарання, яке загрожує останній у разі доведеності його вини, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду ( п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні, обгрунтований тим, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , адреса їх проживання відомі підорзрюваному, тому слідчий суддя припускає, що подозрюваний зможе здійснювати на них незаконний вплив з метою зміни їх показів, оскільки потерпілі судом ще не допитані, а підозрювний не погоджується з визначеною кваліфікацієї кримінального правопорушення (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, зважаючи на те, що вказані кримінальні правопорушення вчиненні з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, що підтверждується матеріалами кримінального провадження є достатньою підставою вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Слідчий судддя звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Крім того, слід зауважити, що на час розгляду клопотання в суді в рамках кримінального провадження 0000039 не всі експертизи проведені, про що наголосив прокурор ОСОБА_3 в судовому засідання, зокрема технічна експертиза замка вхідних дверей.

Тому доводи сторони захисту щодо кваліфікації кримінального провадження не заслуговують на увагу.

Слідчий суддя враховує обставини ст. 178 КПК України, що підозрюваний має молодий вік, з середньою освітою, не потребує стаціонарного лікування, офіційно не працює, неодружений, дітей на утримнні не має.

За наведених обставин слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більшого м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та є недостатнім для запобігання доведеним в судовому засіданні ризикам.

Розмір застави не визначається слідчим суддею в силу ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства.

На підставі вищевикладеного, відповідно до вимог ст. ст. 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, а саме: 18.05.2025 року, що в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали встановити до 18.05.2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали о 15-15 год. 10.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1