УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року

м. Київ

справа № 705/5335/18

провадження № 51-1144 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 січня 2025 року щодо нього,

встановила:

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 січня 2025 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку, просить їх скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування вказує, що не погоджується з вироком апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року, яким його засудженого за ст. 69, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 193 КК (1960 року) до довічного позбавлення волі. З цього приводу скаржник посилається на висновок науково-правової експертизи щодо тлумачення положень кримінального законодавства в частині застосування правових норм та призначення покарання, проведеної у відповідності із Законом України «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 31 серпня 2018 року складений науково-правовим експертом та проведений на підставі адвокатського запиту. Враховуючи вказаний висновок, вважає, що суд, при призначенні йому покарання за ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року мав керуватися діючим законом і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк не більше ніж 15 років, а не довічне позбавлення волі. Таким, чином, на його думку, судом неправильно були застосовані вимоги чинного законодавства, а саме зміни до КК України в редакції 1960 року, що може бути виправлено за процедурою перегляду вироку апеляційного суду за нововиявленими обставинами, чого не зроблено попередніми судами.

Перевіривши касаційну скаргу та судові рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Главою 34 КПК визначено порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, встановлюючи при цьому підстави для здійснення такого провадження, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають наступні ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як убачається із долученої до касаційної скарги копії судового рішення суду першої інстанції, заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року залишено без задоволення, оскільки обставини на які посилається засуджений, не є нововиявленими в порядку ст. 459 КПК, а доводи зводяться до незгоди із ухваленим обвинувальним вироком щодо нього.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу в апеляційному порядку, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , майже аналогічні доводам касаційної скарги засудженого та зазначив, що вказані обставини, які на думку скаржника є нововиявленими, не можуть слугувати безумовною підставою для перегляду вироку апеляційного суду від 14 червня 2002 року та не відповідають критеріям нововиявлених у розумінні вимог ст. 459 КПК.

Крім того колегія суддів апеляційного суду вказала, що дані висновку Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, на який посилаються засуджений та його захисник, не вказують на виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі суду, який ухвалив вирок. Крім того, обставини, про які йдеться в згаданому висновку, не були встановлені шляхом їх доказування в якості нововиявлених будь-яким процесуальним рішенням, в тому числі за наслідками здійснення цього кримінального провадження. А тому, такий висновок не має обов`язкового значення для суду.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржуваних судових рішеннях висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду, оскільки обставини, наведені засудженим ОСОБА_4 , не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, а лише зводяться до незгоди із попередньо ухваленим вироком.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 не вбачає та вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 січня 2025 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3