Провадження №11-кп/801/427/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000015, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.01.2024 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Вінниці, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 389-2 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 389-2 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 25.10.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт.

02.02.2022 працівниками Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_7 письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт, роз`яснено вимоги статті 325-4 КУпАП про те, що у разі ухилення від відбування суспільно корисних робіт він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-КУпАП, а у разі злісного ухилення від відбування суспільно корисних робіт - до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України, а також роз`яснено про необхідність повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про поважні причини, що унеможливлюють вихід на суспільно корисні роботи.

Того ж дня, працівниками органу пробації ОСОБА_7 видано направлення до міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Замостя» № 42/3/1564-22 від 02.02.2022 для відбування вказаного адміністративного стягнення, згідно з яким останній мав приступити до виконання суспільно корисних робіт не пізніше 07.02.2022. Однак ОСОБА_7 маючи умисел на ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, від отримання вищевказаного направлення органу пробації відмовився та протягом двох днів з дати 07.02.2022, визначеної посадовою особою органу пробації, з 07.02.2022 по 09.02.2022 без поважних причин до визначеного місця відбування адміністративного стягнення, а саме МКП «УК «Замостя» не з`явився та до виконання суспільно корисних робіт не приступив, причини неявки не повідомляв.

У зв`язку з ухиленням ОСОБА_9 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт відносно останнього 22.04.2022 старшим інспектором органу пробації підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 складено протокол № 3 про адміністративне правопорушення, який направлено на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2022 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 2 (дві) доби.

Відповідно до відповіді Ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП у Вінницькій області від 25.10.2022 стало відомо, що ОСОБА_7 з 06.07.2022 по 08.07.2022 відбув адміністративний арешт строком 2 (дві) доби.

Разом з цим ОСОБА_7 після відбуття адміністративного арешту, маючи умисел на злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, без поважних причин до визначеного посадовою органу пробації місця відбування адміністративного стягнення не з`явився та до виконання суспільно корисних робіт не приступив, причини неявки органу пробації не повідомив.

У подальшому ОСОБА_11 11.12.2023 з`явився до Вінницького міського відділу філії державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, та того ж дня, працівниками органу пробації останньому видано направлення до МКП «УК «Замостя» № 42/3/16785-23 від 11.12.2023 для відбування адміністративного стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2021, згідно з яким ОСОБА_7 мав приступити до виконання суспільно корисних робіт не пізніше 14.12.2023.

Однак ОСОБА_7 маючи умисел на злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, від отримання вищевказаного направлення органу пробації відмовився та протягом двох днів з дати 14.12.2023, визначеної посадовою особою органу пробації, з 14.12.2023 по 16.12.2023 без поважних причин до визначеного місця відбування адміністративного стягнення, а саме МКП «УК «Замостя» не з`явився та до виконання суспільно корисних робіт не приступив, причини неявки не повідомив.

ОСОБА_11 достовірно знаючи, що він повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування адміністративного покарання у виді суспільно корисних робіт, будучи особою, яку притягнуто постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2022 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-2 КУпАП, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді дискредитації правосуддя та авторитету правоохоронних органів, та бажаючи настання таких наслідків, тобто, діючи з прямим умислом, направленим на невиконання обов`язку відпрацювати суспільно корисні роботи, визначені постановою суду, злісно ухилився від їх виконання, без поважних причин не з`явився для виконання суспільно корисних робіт.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 389-2 КК України як злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України.

Апеляційна с карга мотивована тим, що місцевим судом не враховано, що ОСОБА_7 вважається таким, що немає судимості, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні дружину та дитину, що свідчить про сталі соціальні зв`язки. Також суд не врахував обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та визнання вини.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи вирок суду, у тому числі в частині призначеного покарання, законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 є особою, яка в силу ст. 89 КК України немає судимості, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» знаходився під профілактичним наркологічним спостереженням через розлади психіки та поведінки внаслідок вживання амфетамінів зв шкідливими наслідками, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину. Також місцевий суд встановив обставину, яка пом`якшує покарання каяття у вчиненому.

Така сукупність даних про обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість та даних про особу обвинуваченого дали суду підстави для призначення мінімального покарання у межах санкції статті.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність (можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Із встановлених фактичних обставин убачається, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу (два роки) за відсутності поважних причин свідомо ухилявся від відбування адміністративного стягнення та вчинене кримінальне правопорушення посягає на інтереси правосуддя в частині забезпечення виконання стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Таким чином наведені вище дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно не дають суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000015, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 389-2 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

.

Судді: