17.01.2025
Справа № 331/7452/24
Провадження № 1-кс/331/102/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000237 від 14.02.2024 за підозрою

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий в ОВС 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області капітан юстиції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором групи прокурорів, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000237 від 14.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що громадянин України ОСОБА_4 будучи проросійськи налаштованою особою, маючи критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, наприкінці вересня 2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), перебуваючи у місті Мелітополь, Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, яке з 25.02.2022 і на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою територію представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі зф держави-агресора рф), діючи умисно із власних корисливих та ідеологічних мотивів, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої представникам зф держави-агресора рф, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб з числа представників окупаційної влади держави-агресора рф та добровільно зайняв посаду мовою оригіналу «командира роты», у незаконному воєнізованому формуванні мовою оригіналу - «Государственное унитарное предприятие «Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» (далі за текстом «ГУП Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области) створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, статут якого відповідно до злочинного наказу № 430-у від 23.09.2022 було затверджено представником окупаційної влади мовою оригіналу - «главой Военно-гражданской администрации Запорожской области Евгением Балицким».

Так, громадянин України ОСОБА_4 будучи проросійськи налаштованою особою, маючи критичне ставлення до діючої законної влади в Україні та підтримуючи агресивну політику держави-агресора рф щодо військової окупації частини території України, наприкінці вересня 2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), перебуваючи у місті Мелітополь, Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, яке з 25.02.2022 і на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою територію представниками зф держави-агресора рф, діючи умисно із власних корисливих та ідеологічних мотивів, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої представникам зф держави-агресора рф, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб з числа представників окупаційної влади держави-агресора рф та добровільно зайняв посаду мовою оригіналу «командира роты» у незаконному воєнізованому формуванні мовою оригіналу - «ГУП «Добровольческий батальйон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области», створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, з безпосереднім підпорядкуванням окупаційній владі держави-агресора рф в особі мовою оригіналу - «военно-граджанской администрации Запорожской области».

Перебуваючи на посаді «командира роты» у незаконному воєнізованому формуванні мовою оригіналу - «ГУП «Добровольческий батальйон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области» ОСОБА_4 , діючи умисно, починаючи з жовтня 2022 року здійснював набір осіб, до особового складу незаконного воєнізованого формування, проводив навчання з військової (вогневої) підготовки підлеглих йому осіб, здійснював загальне керівництво ввіреному йому особовому складі, а також не пізніше 29.03.2023 отримав він представників зф держави-агресоора рф у розпорядження роти, яка входила до структури незаконного воєнізованого формування вогнепальну зброю, а саме мовою оригіналу : «АК 12 - 18 ед., РПГ 7 3 ед., РПК 3 шт., ПК- 2шт., АК 74 3 шт.», з метою її подальшого використання під час бойових зіткнень з підрозділами Сил оборони України.

15.02.2024 слідчим СВ УСБУ в Запорізькій області за погодженням із прокурором Запорізької обласної прокуратури складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , а 20.02.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, відповідно до вимог та у порядку передбаченому КПК України.

20.02.2023 у кримінальному провадженні №0000237 від 14.02.2024

ОСОБА_4 , повідомлено про підозру за ч.7 ст.1111 КК України, шляхом публікації у газеті Урядовий кур`єр скороченого тексту повідомлення про підозру у газеті загальнодержавного значення Урядовий кур`єр а також опубліковано повний текст повідомлення про підозру на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора України.

Згідно з інформацією оперативного підрозділу та матеріалів кримінального провадження, на даний час підозрюваний ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Мелітополь Запорізької області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Водночас, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру, передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, орган досудового розслідування, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України, повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно інформації з ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області ОСОБА_4 належать транспортний засіб Volkswagen Passat B6 № куз. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім того, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження вказаного вище майна, що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_4 , з метою унеможливлення застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, орган досудового розслідування вважає за доцільне здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваного та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», слідчий просить провести розгляд клопотання без виклику підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника.

На підставі вище викладеного, слідчий просить суд клопотання про арешт майна задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на транспортний засіб Volkswagen Passat B6 № куз. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А «296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000237 від 14.02.2024 за підозрою Володимировича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на транспортний засіб Volkswagen Passat B6 № куз. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню співробітникам УСБУ в Запорізькій області.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1