Справа № 308/431/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/51/25 за апеляційними скаргами: адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року, У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Клопотання прокурора задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 строком до 60 днів, а саме до 16 березня 2025 року включно без визначення розміру застави.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 10.10.2023, про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області усім обвинуваченим по справі обрано та у подальшому продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, а саме: ОСОБА_18 строком до 22.01.2025, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 строком до 23.01.2025, ОСОБА_8 до 24.01.2025, ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 строком до 25.01.2025.

У зв`язку з закінченням строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених, 16.01.2025 прокурором подано клопотання про продовження строку їх тримання під вартою, обґрунтовуючи тяжкістю кримінальних правопорушень та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також до суду від захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надійшли клопотання про зміну запобіжного заходу відносно їх підзахисних.

Так, у поданому клопотанні захисник адвокат ОСОБА_7 просив суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю.

Захисник адвокат ОСОБА_6 просив суд змінити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді застави.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та відмовляючи у задоволенні клопотань захисників-адвокатів, суд першої інстанції вказав на те, що судове провадження щодо обвинувачених триває, підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу не має, враховуючи, що ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також, оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд прийшов до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно зазначених обвинувачених.

За правилами ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення клопотань прокурора, що у свою чергу, виключає можливість задоволення клопотань захисників про зміну запобіжного заходу більш м`яким, а тому останні залишив без задоволення.

В апеляційних скаргах:

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_8 тримається під вартою без можливості внесення застави вже понад 9 місяців (з 15.04.2024), без достатніх для цього правових підстав. Вказує, що клопотання прокурора є ідентичним попереднім клопотанням без зазначення нових обставин, та не обґрунтоване щодо можливості обрати підзахисному більш м`який запобіжний захід. Зазначає, що оскаржувана ухвала суду не обґрунтована в частині не визначення застави, як альтернативи триманню під вартою. Звертає увагу на наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , , маючого на утриманні хвору цивільну дружину ОСОБА_19 , яка має серцеві та психічні розлади та потребує догляду зі сторони її цивільного чоловіка. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю або визначення застави, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Зазначає, що тримання ОСОБА_8 під вартою без наведення обґрунтованих причин такого, без обґрунтувань щодо автоматичного продовження найсуворішого запобіжного заходу на максимальний термін 60 днів, складає враження, що він до винесення вироку почав відбувати покарання, якого йому ще не призначено. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, відмовити прокурору у задоволенні клопотання, обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю. У разі якщо суд буде вважати за необхідне то визначити розмір застави згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вказує на те, що з оскаржуваною ухвалою категорично не згідні, вважають її незаконною та необґрунтованою, яка прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази є недостатніми для продовження відносно обвинувачених такого запобіжного заходу. зазначає, що не взято до уваги, що його підзахисні перебувають під вартою з 15.04.2024 більше 9 місяців. Зазначає, що прокурором не доведено про існування ризиків, а суд дійшов помилкового висновку щодо достатності доказів та обставин в обґрунтування наявності таких ризиків. Звертає увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачені раніше не судимі, по місцю проживання характеризуються позитивно, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Зазначає, що в обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 (є інвалідом 2-ї групи з 30.08.2021) наявні серйозні проблеми зі здоров`ям, які потребують систематичного лікування та додаткових фінансових витрат на лікування. Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суддею не були належним чином виконані вимоги ч.ч. 3, 5 ст. 182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує не визначення до обвинувачених розміру застави, при цьому не надано оцінку майновому стану обвинувачених. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання, застосувати відносно обвинувачених запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. У разі не застосування судом до підзахисних запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, просить визначити заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків передбачених КПК України в розмірі, який визначених ч. 5 ст. 182 КПК України.

До початку судового засідання від адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_11 надійшло доповнення до апеляційної скарги в якому звертає увагу на те, що 11.02.2025 ОСОБА_11 було доставлено в КНП «ЗОКЛ ім. А.Новака» для огляду лікарем-неврологом, за результатами якого були виявлені слідуючі діагнози: хронічна хвороба нирок стадія 4 (N18.4), цукровий діабет типу 2 з діагностовано діабетичною нефропатією (Е11.22), гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця і нирок із (застійною) серцевою та нирковою недостатністю (І13.2), ідіоматична подагра, множинні локації (М10.00). Зазначає, що згідно додатку 13 до наказу МЮ України, МОЗ України №1348/5/572 від 15.08.2014 про Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, а саме до Розділу ХІ та ХІІІ вищевказаного додатку, в ОСОБА_11 встановлені діагнози, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Також від адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому звертає увагу на те, що ОСОБА_8 тримається під вартою без можливості внесення застави, з 15 квітня 2024 року, без наведення достатніх для цього правових підстав, при цьому навіть із відведеної органом досудового розслідуванні ролі в даному кримінальному провадженні він займав найменшу роль; на підтвердження ризиків та неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід до клопотання не долучено жодного доказу. Зазначає, що клопотання прокурора та оспорювана ухвала є ідентична попереднім, які були у справі ОСОБА_8 починаючи з квітня 2024 року. Вказує, що суд не врахував, що в Україні діє презумпція невинуватості, і у цих документах (прокурора і суду) не наведено нових обґрунтувань, як і винятковості щодо необхідності продовження тримання під вартою без визначення застави після закінчення досудового розслідування та минування понад 10 місяців, що є порушенням ст. 5 Конвенції. Вважає, що суд належним чином не вивчав можливість застосувати до ОСОБА_8 цілодобовий домашній арешт із засобами електронного контролю, який згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» вказав, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою. Вказує, що суд виносячи спірну ухвалу в ній одній обґрунтував однаковими доводами всім десятьом обвинуваченим, без врахування індивідуальних обставин кожного з них, що також свідчить про автоматичне позбавлення волі, та не надав жодної оцінки, що ОСОБА_8 проживає за адресою АДРЕСА_2 разом із хворою цивільною дружиною ОСОБА_19 , яка перебуває на його утриманні, яка має серцеві та психічні розлади та потребує догляду зі сторони її цивільного чоловіка. Суд також проігнорував, що згідно Консультаційного висновку спеціаліста (психіатра) від 15.01.2025 р., ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 має діагноз F 23.11 (Гострий поліморфний психотичний розлад). Вважає, що Ужгородський міськрайонний суд припустився серйозної помилки, яку на національному рівні може виправити тільки апеляційний суд. З врахуванням вищенаведеного просить суд скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17.01.2025, відмовити прокурору у задоволені клопотання, обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю. У разі якщо суд буде вважати за необхідне то в крайньому випадку визначити розмір застави згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка буде забезпечувати належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційних скарг та доповнення до них, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності обвинувачених, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинувачених апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення їх становища і від них не надходило клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх вини за пред`явленим їм обвинуваченням, що судовий розгляд не закінчено, а також що кримінальні правопорушення, передбачені статтею 307 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення, що свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку.

Тому, колегія суддів вважає, що виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються, конкретних обставин, за яких скоєні діяння та даних про їх особу, є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачені перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної їх процесуальної поведінки.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів вважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а також дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачені не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, або інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані їм кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також дані про їх особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_7 на дані про особу ОСОБА_8 , зокрема наявність в нього постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , , маючого на утриманні хвору цивільну дружину ОСОБА_19 , яка має серцеві та психічні розлади та потребує догляду зі сторони її цивільного чоловіка, апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження йому строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, а саме: у вигляді домашнього арешту із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю або визначення застави, як це зазначив захисник в апеляційній скарзі. Крім того, вказані обставини сторони захисту не були враховані самим обвинуваченим, та не стали йому перешкодою для вчинення кримінально караного правопорушення.

З тих же підстав, посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що обвинувачені раніше не судимі, по місцю проживання характеризуються позитивно, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, не впливають на висновок суду про необхідність продовження строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 запобіжного заходу на більш м`який.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про факт неможливості визначення обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розміру застави, оскільки останні обвинувачуються, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

Водночас, колегія суддів вважає, що посилання захисника адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї на те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність у обвинуваченого ОСОБА_11 серйозних проблем зі здоров`ям, які потребують систематичного лікування та додаткових фінансових витрат на лікування, частково заслуговують на увагу, з огляду на таке.

В судовому засіданні захисник-адвокат ОСОБА_6 підтвердив доводи, викладені ним в доповненні апеляційної скарги та пояснив, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 потребує негайного лікування, оскільки 11.02.2025 ОСОБА_11 було доставлено в КНП «ЗОКЛ ім. А.Новака» для огляду лікарем-неврологом, за результатами якого були виявлені слідуючі діагнози: хронічна хвороба нирок стадія 4 (N18.4), цукровий діабет типу 2 з діагностовано діабетичною нефропатією (Е11.22), гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця і нирок із (застійною) серцевою та нирковою недостатністю (І13.2), ідіоматична подагра, множинні локації (М10.00). Тобто у ОСОБА_11 встановлені такі діагнози, які є підставою для його звільнення від подальшого відбування покарання.

Однак, установа виконання покарань №9 не вчиняє необхідні дії для отримання ОСОБА_11 належного медичного лікування.

Як вбачається із копії відповіді філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» №76-ЧН-25 від 18.02.2025, яка надана на запит адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прибув до Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» 17.04.2025. По прибутті до Установи, був оглянутий черговим медичним персоналом Закарпатської міської медичної частини № 9 філії. За даними огляду та наявної супровідної медичної документації, а саме: Виписки-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №4380 з лікарні КНП «ЗОКЛ ім. А.Новака» ЗОР відділення нефрології та програмного гемодіалізу від 30.06.2021 встановлено діагноз: N17.9 Гостра ниркова недостатність, М10.00 Ідіопатична подагра, множинні локалізації, N16.3 Тубулоінтерстиціальні ураження нирок при порушенні обміну речовин, Е11.9 Цукровий діабет 2 без ускладнень, І13.9 Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця і нирок із (застійною) серцевою та нирковою недостатністю, Н35.8 Інші уточнені ураження сітківки Н11.0 Птеригій. Та зазначено, що питання щодо утримання під вартою в Установі не входить до компетенції Медичної частини.

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 .

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України»).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255--3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом із тим, вказані положення закону наділяють суд правом, але не є імперативними, тож, колегія суддів вважає за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_11 розмір застави.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Відтак, враховуючи вищенаведене та обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_11 , інші дані про його особу, а саме стан його здоров`я та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що застава у межах 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 620,00 гривень, зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_11 , колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_11 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що одночасно покладення на обвинуваченого, у випадку внесення застави, додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, унеможливить вжиття обвинуваченим будь-яких заходів з метою переховування від суду, оскільки у випадку порушення встановлених обов`язків, застава звертається в дохід держави, та суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року змінити.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 продовжено строк тримання під вартою - змінити в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 .

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , який продовжено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 620,00 гривень (165х3028).

В разі сплати застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

Строк дії ухвали визначити до 16 березня 2025 року включно.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді