Справа № 128/3844/24
ВИРОК

Іменем України

21 березня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2024 за № 0000137, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косанове, Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта середня спеціальна, непрацюючого, раніше судимого вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим 22 березня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на шлях виправлення не став, відповідних належних висновків не зробив та в період відбування покарання вчинив новий умисний злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, за таких обставин.

Так, 14.06.2024 приблизно о 12 год 00 хв, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалось можливим, маючи умисел на незаконне придбання та подальше зберігання без мети збуту психотропних речовин, діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1991, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, згідно з постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.200 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (зі змінами та доповненнями), усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, шляхом електронного листування у чат-боті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » багатоплатформового месенджера «Telegram», замовив та в подальшому оплатив (шляхом перерахування грошових коштів через мобільний додаток «МоноБанк» у розмірі 980 гривень) особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, «PVP» масою 1 грам. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, ОСОБА_4 14.06.2024 приблизно о 15 год 40 хв, отримавши від невстановленої досудовим розслідуванням особи координати місця зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, «PVP», «закладки» (яку раніше особисто замовив), прибув на вулицю Хмельницьке шосе (м. Вінниця), де в парковій зоні, на узбіччі однієї з пішохідних доріжок, підняв фольговий згорток із вмістом кристалічної речовини білого кольору (особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, «PVP»), тим самим незаконно придбав психотропну речовину без мети збуту, після чого, будучи обізнаним про вміст фольгового згортку, вжив частину вказаної особливо небезпечної психотропної речовини шляхом куріння. Після вчинення вищевказаних дій ОСОБА_4 , з метою доведення до кінця свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, помістив фольговий згорток з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, «PVP» до кишені своєї кофти (в яку був одягнутий), тим самим почав незаконно зберігати психотропну речовину без мети збуту. В подальшому, упродовж певного періоду часу, до моменту виявлення співробітниками поліції кримінального правопорушення, ОСОБА_4 незаконно зберігав при собі фольговий згорток із психотропною речовиною без мети збуту та мав намір вдруге використати її для власного вживання, однак був викритий співробітниками ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області під час свого перебування неподалік від кафе «Кишенька», що розташоване за адресою: с. Зарванці, вул. Львівське шосе, Вінницького району Вінницької області, де 14.06.2024 в період часу з 18 год 29 хв до 18 год 41 хв слідчо-оперативною групою, в ході проведення огляду місця події, було виявлено та вилучено один фольговий згорток із вмістом кристалічної речовини білого кольору, добровільно виданий ОСОБА_4 , в якій, відповідно до висновку експерта, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено, «PVP» масою 0,9385 г.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав у повному обсязі при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду надав показання, що 14.06.2024 він замовив через месенджер «Телеграм» речовину «PVP»на суму 980 грн, після цього йому надіслали координати, де знаходиться вказана речовина. У парковій зоні він забрав замовлений ним згорток. По дорозі він вжив частину цієї речовини шляхом куріння. Пізніше в с. Зарванці його зупинили працівники поліції і запитали, чи у нього є щось заборонене, на що він видав їм згорток. Працівники поліції його ні до чого не примушували. Під час його зупинки працівниками поліції він був у стані наркотичного сп`яніння. Штраф за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 йому було розстрочено, на даний час у повному обсязі штраф ним не сплачений, сплачена лише одна частина.

Прокурор під час судових дебатів просив визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України; при призначенні покарання просив врахувати обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням інших одурманюючих засобів; просив призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 та за даним вироком просив виконувати самостійно; просив вирішити питання щодо витрат на залучення експертів, а також щодо речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого, речових доказів та процесуальних витрат. Водночас судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їхніх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом установлено, що під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Водночас суд також враховує, що відповідно до частин першої-другої статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_4 знаходився під профілактичним наркологічним спостереженням з 23.10.2018 до 23.10.2019 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів зі шкідливими наслідками; за місцем проживання характеризується задовільно; не працює; неодружений; раніше судимий за ч. 1 ст. 309 КК України.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням інших одурманюючих засобів.

Прокурор у судових дебатах просив призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 та за даним вироком просив виконувати самостійно. Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

При призначенні покарання ОСОБА_4 у даному випадку суд враховує таке.

Установлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Також установлено, що ОСОБА_4 на момент ухвалення даного вироку не відбув покарання у виді штрафу за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024.

У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку частини першої статті 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

За правилами ж частини третьої статті 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Водночас положення частини третьої статті 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час, частина третя статті 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Водночас звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою закону не допускається.

Якщо за попереднім вироком було призначено покарання, яке слід відбувати реально, то під час постановлення нового вироку із застосуванням положень статті 71 КК України суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.

У даному випадку ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення до відбуття покарання у виді штрафу за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024, у зв`язку з чим при призначенні остаточного покарання з урахуванням приписів статей 71, 72 КК України у виді позбавлення волі та штрафу рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі статті 75 КК є неприпустимим.

Такий висновок суду узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 27.10.2020 (справа № 686/3226/20) та від 09.08.2022 (справа № 359/4720/20).

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку, його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 обрати йому міру покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України. У даному випадку таке покарання як штраф повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання з тих, які передбачені за вчинене кримінальне правопорушення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2024 накладено арешт на речові докази, який слід скасувати.

Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

З обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню (висновок експерта №СЕ-19/102-24/11816-НЗПРАП від 11.07.2024 на суму 3786,40 грн, висновок експерта №СЕ-19/102-24/11817-НЗПРАП від 12.07.2024 на суму 3029,12 грн) у загальній сумі 6815,52 грн.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не застосовувався, клопотання про його застосування до суду не надходили.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 349, 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн 00 коп.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2024 на майно, а саме: фольговий згорток із полімерним пакетиком із вмістом кристалічної речовини, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України INZ 2010762, скасувати.

Речові докази: спеціальний пакет Сейф-пакет за номером 200244144 з об`єктами дослідження та спеціальний пакет Сейф-пакет за номером 200243988 з об`єктом дослідження, що знаходяться у кімнаті зберігання відділу поліції №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 6815 (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн 52 коп.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ