справа № 225/629/23
провадження № 1-кп/208/379/25
УХВАЛА

26 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 в режимі відео конференції,

обвинуваченої ОСОБА_6 , в режимі відео конференції її захисника ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000081, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, розглянувши клопотання сторони захисту про визнання доказів очевидно недопустимими, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження. У справі розпочато судовий розгляд, досліджуються письмові матеріали.

Після оголошення частини матеріалів, захисником заявлено клопотання про очевидну недопустимість протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 14.11.2022 року, так як дозвіл на проведення таких дій давався слідчим суддею апеляційної інстанції в іншому кримінальному провадженні, та відносно іншої особи. Дозвіл на використання цих НСРД в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 не отримувалось.

Окремо, за письмовими матеріалами НСРД, додатком до цього протоколу є оптичний диск, але оптичний носій інформації який міститься в матеріалах справи має інші реєстраційні номери, датування, зазначається, що це «дублікат»

Час який службова особа витратила на прослуховування, аналіз 794 файлів, на складання протоколу обсягом понад 250 аркушів, на думку захисту не відповідає реальності.

В судовому засіданні адвокат підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Обвинувачена підтримала думку захисника.

Прокурор посилаючись на норми законодавства та правові позиції ВС, заперечував проти визнання доказів очевидно недопустимими.

Розглянувши клопотання, вислухав сторони та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню . Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Визнання доказів недопустимими регламентовано ст. 89 Кодексу, згідно якої суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті, при ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Насамперед окресливши процесуальні норми суд зазначає, що принаймні в письмовому вигляді оспорюваний доказ вже досліджено.

Проведення досліджених НСРД санкціоновано Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.09.2022 року у кримінальному провадженні № 0000168, відносно ОСОБА_10 .

Наразі, судом розглядається кримінальне провадження № 0000081, відносно ОСОБА_6 .

Згідно ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Відповідно до правової позиції другої палати ККС ВС від 10.12.2020 року у справі № 751/602/18:

«З огляду на те, що постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 25 січня 2018 року з матеріалів кримінального провадження № 00000271 виділено матеріали досудового розслідування, у тому числі докази, отримані в результаті НС(Р)Д у кримінальне провадження № 0000017, а у результаті проведення НС(Р)Д виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні, тому суд відповідно до вимог ст. 257 КПК дійшов висновку, що використання цих матеріалів у кримінальному провадженні № 0000017 не потребує отримання ухвал слідчого судді та правильно визнав вказані докази допустимими»

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даному етапі судового слідства відсутні підстави для визнання протоколу НСРД очевидно недопустимим доказом.

Що стосується клопотання в частині відмінності реєстраційних номерів оптичних дисків, їх датування, зазначення що він є «дублікатом», суд зазначає наступне.

Правова позиція ВС у справі № 473/2485/17 полягає в тому, «що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів.

Оцінюючи обставини провадження, які можуть мати значення для встановлення процесуальних порушень і їх впливу на допустимість доказів та, відповідно, на справедливість провадження в цілому, Суд має зважати на дійсні обставини, а не лише на формальні ознаки документів, в яких вони зафіксовані. Характеристика тієї чи іншої дії стороною не є обов`язковою для суду, який визначає правову природу процесуальної дії на підставі її суттєвих ознак.

Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді»

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даному етапі судового слідства відсутні підстави для визнання оптичних носіїв інформації очевидно недопустимим доказом.

Інші порушені в клопотанні питання недопустимості доказів, на думку суду є більш суб`єктивними, не мають ознако очевидності.

Достатнє тлумачення терміну «очевидної недопустимості» в чинному КПК не розкрито, єдності судової практики в цьому питанні немає, що характеризує це поняття як оціночне або ситуативне, тобто визначення доказу за такими критеріями віднесено виключно до дискреційних повноважень суду.

Аналіз процесуального законодавства та встановлених правових позицій, визначає сутність «очевидної недопустимості» як безсумнівними, безперечними порушеннями, і саме в силу цього не потребують здійснення їх перевірки і співставлення з іншими доказами, наданими учасниками судового провадження.

Вважати очевидно недопустимими докази наведені в клопотання адвоката, без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду не вбачається за можливе, так як за встановлених обставин рішення суду про задоволення клопотання адвоката без надання оцінки доказів у їх сукупності, суперечило б загальним засадам кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84-87, 89, 350 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про визнання очевидно недопустимими доказами у кримінальному провадженні № 0000081 протоколів НСРД від 05.12.2022 року та 14.11.2022 року, а також оптичних носіїв інформації, залишити без задоволення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3