СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/466/25
ун. № 757/418/24-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 11.01.2022 відносно ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачені - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисники - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурором подано до суду клопотання про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, яке мотивоване наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та підтримане у судовому засіданні прокурором.

Захисник адвокат ОСОБА_17 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначив, що ризики, заявлені прокурором є надуманими, а тяжкість покарання не може бути підставою застосування найбільш сурового запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_15 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначив, що до клопотання не додано жодного доказу існування ризиків, заявлених прокурором. Просив застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 , підтримав думку та клопотання захисника.

Захисник ОСОБА_16 , яку підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , заперечувала проти клопотання прокурора, просила встановити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 проти клопотання прокурора заперечував з тих підстав, що клопотання про продовження запобіжного заходу, аналогічне за змістом з попереднім клопотанням, наголосив, що обвинувачення є невинуватим, у вчиненні інкримінованого правопорушення просив постановити ухвалу із правом внесення застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_12 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазанчила про відсутність ризиків на які посилається прокурор та дані ризики нічим не підтверджені, до клопотання про продовження запобіжного заходу не долучені додатки, просила визначити заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_13 проти клопотання прокурора заперечувала, з тих підстав, що ризик втечі не доведений, просила обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_14 підтримав думку своїх колег.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтрмав думку захисників.

Прокурор наполягав на задоволенні клопотання без можливості внесення застави.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія судів знаходить клопотання прокурора такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд враховує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише право останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою продовження запобіжного заходу, є наявність ризиків які продовжують існувати та дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть здійснити дії, передбачені ч 1. п. 1, 3, 4, 5 ст. 177КПК України.

Так, згідно матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожний окремо, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами відповідно, за якими передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому, обвинувачені кожен окремо, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування біль м`якого запобіжного заходу, будуть мати можливість переховуватись від суду в тому числі на території, яка тимчасово не підконтрольна владі України, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності.

Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків зі сторони обвинувачених, суд приходить до висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже відомі обвинуваченим свідки, покази яких з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитані, а, відтак, обвинувачені можуть впливати на них, зокрема шляхом погроз, вмовлянь з метою змусити змінити покази.

Висока ймовірність спроб кожного обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язана з існуванням ризику переховуватися від суду, ризику незаконно впливати на свідків, продовжувати вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення та тими фактичними обставинами кримінального правопорушення, які встановив під час досудового розслідування прокурор.

Колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Зважаючи на стадію кримінального провадження - підготовчого судового засідання, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам сторони захисту в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень наявності або відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються; правильності кваліфікації дій, належності, допустимості та достатності доказів, тощо. Вказана оцінка, як доказам, так і обставин інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинувачених, може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

На даний час ризики, які були підставою для обрання та неодноразового продовження запобіжних заходів стосовно обвинувачених, не зменшились та не перестали існувати.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором доведено у судовому засіданні, як того вимагає ч. 3 ст. 176 КПК України, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, як застава, домашній арешт, особисте зобов`язання чи особиста порука, не можуть запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити стосовно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Разом із цим, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п.80 рішення у справі "Марченко проти України" про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На даний час обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним прокурором ризикам шляхом застосуванням до обвинувачених інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Оскільки дане кримінальне провадження стосується особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у сукупність злочинів входить кримінальне правопорушення, передбачене ст. 255 КК України, колегія суддів керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає підстав для визначення при цьому розміру застави обвинуваченим.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 331, 369 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.03.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.03.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.03.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.03.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України

Ухвала діє до 06.03.2025 року включно та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 07.01.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3