Провадження № 1-в/361/349/24
У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари клопотання начальника Броварського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адерсою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 14 червня 2021 року Попаснянським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки, -

встановив:

23 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання начальника Броварського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про приведення у відповідність з діючим законодавством вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Від прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд клопотання, проти задоволення якого не заперечує, за його відсутності.

Представник Броварського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області й засуджений ОСОБА_4 , незважаючи на належне повідомлення, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив.

Неприбуття вказаних осіб не є перешкодою для розгляду клопотання відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про доцільність задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Так, вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до вироку засудженим вчинено незаконне носіння, зберігання, придбання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, а також 08 лютого 2021 року вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, чим спричинено потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки в розмірі 1 620 грн, крім того 22 лютого 2021 року вчинено крадіжку майна потерпілого ОСОБА_7 , повторно, із завданням останньому матеріальних збитків у розмірі 300 грн та незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом потерпілого. Вирок суду набрав законної сили 15 липня 2021 року та з 04 січня 2022 року перебуває на виконанні в Броварському РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

За ч. 1 ст. 51 КУпАП настає адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частина 2 ст. 51 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та станом на момент вчинення діянь 08 лютого та 22 лютого 2021 року, становило 2 270 грн.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21 виклала правовий висновок, що вказана у Законі № 3886-IX зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на момент його вчинення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 березня 2021 року, ОСОБА_4 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків згідно зі ст. 76 КК України.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України за те, що він 06 жовтня 2020 року в с. Троїцьке Попаснянського району Луганської області шляхом знахідки незаконно придбав бойовий припас, носив його й зберігав до моменту вилучення, без передбаченого законом дозволу.

Також ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України за те, що він 08 лютого 2021 року вчинив таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 , поєднане з проникненням у інше приміщення, завдавши потерпілій матеріальні збитки в розмірі 1 620 грн.

Крім того, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України за те, що він 22 лютого 2021 року вчинив таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , вчинене повторно, завдавши потерпілому матеріальні збитки в розмірі 300 грн, а також незаконно заволодів будь-яким способом паспортом потерпілого.

Суми завданих ОСОБА_4 матеріальних збитків потерпілим ОСОБА_6 й ОСОБА_7 кожне окремо не перевищують двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення діянь, а саме 2 270 грн.

Отже, діяння за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за вчиненні яких засуджено ОСОБА_4 перестали бути кримінально караними.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання та звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого від покарання, призначеного вироком за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, за діяння, караність яких законом усунена.

Разом із цим, вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року ОСОБА_4 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, при цьому покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки поглинулось.

Оскільки передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357 КК України кримінальні правопорушення не підпадають під декриміналізацію та дію ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, суд вважає необхідним привести вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року у відповідність до вимог КК України.

Таким чином, після звільнення ОСОБА_4 від покарання за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, його слід вважати таким, що засуджений вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки із покладеними на нього обов`язків згідно зі ст. 76 КК України.

На підставі ст. ст. 3, 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18липня 2024 року, та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

Клопотання задовольнити.

Привести вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року .

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, та за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діянь.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, визначених вироком суду.

В решті вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляції через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1