Справа № 203/7334/24
Провадження № 1-кп/0203/1433/2024
УХВАЛА

13 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора- ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000888 від 05.07.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе призначити судовий розгляд.

Прокурор ОСОБА_3 також подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою умовах гауптвахти на 60 днів, посилаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, будучи військовослужбовцем, вчиненого в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, тому може вчинити новий злочин. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливо до спливу строку тримання його під вартою закінчити судовий розгляд справи, а більш м`який запобіжний захід з урахуванням наведених даних про його особу не забезпечить його належної процесуальної поведінки. Крім того, прокурор зазначив, що обвинуваченого вже було оголошено у розшук по даному кримінальному провадженню.

Водночас, у відповідності до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Обставини, викладені вище, вказують на те, що обвинуваченому необхідно продовжити застосований найбільш суворий запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачений ст.183 КПК України, так як жодний із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків з причин, викладених нижче.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і виконання процесуальних рішень, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і тримання під вартою останнього у повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей винятковий вид запобіжного заходу. Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі обвинуваченого. У цьому контексті домашній арешт є несуворою формою ізоляції обвинуваченого яке вимагає самоконтролю.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу, відсутність міцних соціальних зв`язків та інше, вважає, що вказані факти не зменшуюсь заявлені у кримінальному провадженні ризики та у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку. Домашній арешт не зможе у цьому випадку ефективно запобігти встановленим ризикам, та захистити високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії», «Шалімов проти України», сторона обвинувачення вважає обґрунтованою необхідність продовження щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім цього, прокурор зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти призначення судового розгляду. Також зазначив, що його підзахисний не заперечує проти продовження строку тримання його під вартою, однак зазначив, що їм необхідний час для отримання письмової згоди командира військової частина на продовження проходження військової служби останнім.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти призначення судового розгляду, підтримав думку захисника. Зазначив, що йому потрібен час для отримання письмової згоди командира військової частини на продовження проходження ним військової служби, яку він після отримання надасть суду.

Інших клопотань сторони не заявляли.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду, оскільки дане кримінальне провадження підсудне Кіровському районному суду м.Дніпропетровська, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України та закриття кримінального провадження немає.

Відповідно ч.2 ст. 27 КПК України кримінальне провадження слід розглядати у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 31 КПК України справу слід розглядати суддею одноособово.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Так, під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2024 року до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком до 14.12.2024 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Закінчити судовий розгляд до спливу строку тримання під вартою в умовах гауптвахти обвинуваченого є неможливим, оскільки слід дослідити документи, допитати обвинуваченого, провести судові дебати та постановити остаточне рішення у справі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Оцінюючи обґрунтування сторони обвинувачення на підтвердження продовження існування наведених ризиків, суд приходить до висновку, що врахований при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачений п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України ризик можливих спроб останнього переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися на час розгляду питання доцільності продовження тримання останнього під вартою, і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років.

Поряд із цим, судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не має міцних соціальних зв`язків, перебував у розшуку.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

В той же час, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у вигляді домашнього арешту, не буде достатнім, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченими п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою в умовах гауптвахти закінчується 14 грудня 2024 року, вважає за доцільне продовжити тримання останнього під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 днів.

Даних про те, що за станом здоров`я ОСОБА_5 не може перебувати в умовах гауптвахти, суду не надано.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою в умовах гауптвахти на 60 днів підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314-316, 331, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у відкритому судовому засіданні на 18 грудня 2024 року 10 год. 00 хвилин.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

Про місце та час розгляду справи повідомити учасників судового провадження.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 лютого 2025 року, з утриманням в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави.

Визначити строк дії ухвали до 10 лютого 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження строку тримання під вартою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а обвинуваченим - з дня вручення йому копії ухвали, в інший частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1