Провадження №1-кс/201/5881/2024
У Х В А Л А

Іменем України

31 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб територіального управління Державного бюро розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб територіального управління Державного бюро розслідувань, у якій представник скаржника зазначив, що 24 грудня 2024 року звернувся до територіального управління Державного бюро розслідуваньі з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358, ч. 1 ст. 426-1 КК України, однак у встановлений ст.214 КПК України строк відомості до ЄРДР не внесені.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на його оскарження, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що правом на звернення із скаргою на бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань наділені лише особи, які попередньо зверталися до слідчого, прокурора із заявами чи повідомленнями про кримінальне правопорушення.

Вказана скарга не відповідає вимогами закону, оскільки до скарги не надано доказів звернення скаржника до територіального управління Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України.

Сама ж заява про вчинення кримінального правопорушення від 13 грудня 2024 року, яка долучена до матеріалів скарги, не містить відміток про її одержання територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, зокрема відповідного штампа та вхідного номера.

Таким чином, представником скаржника не долучено до скарги належних доказів подання та отримання територіальним управлінням Державного бюро розслідувань заяви про вчинення кримінального правопорушення, що позбавляє слідчого суддю перевірити факт звернення, його дату, дотримання строків звернення зі скаргою.

У свою чергу, слідчий суддя не може виконувати абсолютно формальну функцію судового примусу уповноважених осіб, в даному випадку уповноважених осіб територіального управління Державного бюро розслідувань, навіть без підтвердження отримання ними заяви про кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, скарга підлягає поверненню, що не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 32, 218, 303, 304, 306 КПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб територіального управління Державного бюро розслідувань повернути заявникові.

Роз`яснити скаржнику, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді з дотриманням вимог КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1