КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2024 ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.186, ч.4 ст.189 КК України,продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 19.10.2024 включно, а також вирішено інші питання.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувачені, з огляду на покарання, яке їм загрожує у випадку встановлення судом їх винуватості, перебуваючи на волі, зможуть вчинити спроби переховуватися від суду, впливати на недопитаних свідків та потерпілого, продовжити злочинну діяльність. Крім того, обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, а ОСОБА_8 не працює і не має джерела доходу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою або ухвалити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки судом не повною мірою досліджено підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Стверджує, що прокурором не доведено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, переховуватиметься від суду, вчинятиме тиск на свідків та інші кримінальні правопорушення. Звертає увагу, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, місце реєстрації та проживання.

Захисник ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_9 апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати ОСОБА_9 будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ризики, на які посилається прокурор, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки відсутні будь-які докази, які б могли свідчити про можливу причетність ОСОБА_9 до інкримінованого йому діяння. Звертає увагу, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, а також власну фірму. Стверджує, що прокурор не надав до клопотання жодних доказів, які б доводили необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу обвинувачених, тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, та стадію кримінального провадження.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2024, якою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 19.10.2024 включно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3