Справа №127/5212/25
Провадження №1-кс/127/2351/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, щона розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт № 0000606, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, відомості про які 15.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підготовче судове засідання суддею Вінницького міського суду призначено поза межами строку дії ухвали суду про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме після 24.02.2025, тому відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел на надання приміщення для незаконного вживання психотропних речовин, посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», 16.08.2024 о 00:48 надав ОСОБА_7 приміщення квартири АДРЕСА_1 , власником якої він є, в якій зареєстрований та проживає, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для вживання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

Надалі, ОСОБА_7 , маючи змогу безперешкодно вжити психотропні речовини в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , користуючись допомогою ОСОБА_5 , який, використовуючи завчасно приготовлений одноразовий шприц, здійснив ОСОБА_7 внутрішньовенно ін`єкцію особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

Крім того, ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи спільний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, незаконно придбали особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP.

В подальшому, реалізуючи свою протиправну діяльність у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, діючи повторно, маючи на меті здійснити їх збут, шляхом прямого продажу, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 незаконно зберігали за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_4 згорток з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, з метою подальшого збуту.

Крім того, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторний незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, 30.08.2024 о 15:58, перебуваючи за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_4 продали ОСОБА_7 особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у паперовому згортку, за грошову винагороду у розмірі 100 (сто) гривень.

Згідно висновку експерта № СЕ 19/102-24/17350-НЗПРАП від 04.09.2024, в наданій на дослідження кристалічній речовині бежевого кольору, міститься психотропна речовина PVP.

PVP відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

В досліджуваній речовині масою 0,0228 г, маса PVP становить 0,0166 г.

26.12.2024 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Куп`янськ Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 317 КК України, тобто надання приміщення з метою незаконного вживання психотропних речовин; ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збут особливо небезпечної психотропної речовини, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

-Рапортом оперуповноваженого СКП;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 15.12.2024;

-Протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 20.11.2024;

-Висновком експерта від 04.09.2024;

-Протоколом огляду документу від 26.12.2024;

-Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.12.2024.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Що стосується особи підозрюваного ОСОБА_5 , а також обставин та ризиків встановлених за результатом проведення досудового розслідування:

1.за результатом проведення досудового розслідування, слідчими зібрані вагомі докази про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення;

2.тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється (санкція статті передбачає позбавлення волі строком до 10 років);

3.вік та стан здоров`я підозрюваного (43 роки, відсутність тяжких захворювань);

4.міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців (підозрюваний неодружений, веде антисоціальний спосіб життя, дітей на утримані не має);

ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки добре знає їх (з метою зміни їх показів або повної відмови від них). Існує велика вірогідність того, що підозрюваний розуміючи тяжкість покарання що йому загрожує, у разі визнання його винним у інкримінованому йому злочині, почне переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду. Може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відносно ОСОБА_5 24.05.2021 скеровано до суду обвинувальний акт за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України; 02.09.2022 скеровано до суду обвинувальний акт за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 357 КК України; 29.03.2024 скеровано до суду обвинувальний акт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України; 25.04.2024 скеровано до суду обвинувальний акт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що свідчить про схильність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень. Може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наведене прямо вказує на те, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

- особисте зобов`язання є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

- особиста порука не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_5 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

- домашній арешт є недостатньо суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість вчинення кримінального правопорушення, а тому він зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.

В свою чергу, обрання до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, унеможливить завадити вказаному ризику.

Прокурор зазначає, що застосування запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається характером (властивостями вчиненого злочину), одним з важливіших серед яких є тяжкість пред`явленої підозри/обвинувачення. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести (у разі визнання його винним).

Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винним в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений підозрюваним/обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, інкримінований підозрюваному/обвинуваченому, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

При цьому, продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків. (потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора).

З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_5 діяння та одночасної потреби у проведенні належного досудового розслідування, спрямованого на всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, та подальшого обґрунтованого та справедливого судового розгляду, а крім того для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на неї процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам та забезпечити належний судовий розгляд, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин вказані вище ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільним і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам.

Враховуючи вказане, прокурор у клопотанні просить його задовольнити та продовжити строк дії обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підтримав та просив задоволити, оскільки, заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, зокрема обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 просили змінити запобіжний захід на домашній арешт у нічний період доби.

Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

27.12.2024 року, на підставі зібраних доказів ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.02.2025.

Вінницькою окружною прокуратурою до Вінницького міського суду Вінницької області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000606 від 15.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України.

При цьому, підготовче судове засідання по даній справі не призначено, у зв`язку з чим, виникла необхідність у зверненні з клопотанням до слідчого судді про продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Надаючи оцінку обґрунтованості клопотання прокурора слідчим суддею враховується наступне.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частиною шостою статті 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) передбачено у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Отже, наведеними положеннями Закону надано право слідчому, за погодженням з прокурором, та прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідчому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.

У наведених нормах Закону законодавцем застосовано формулювання "до початку підготовчого судового засідання" (ч. 1 ст. 176 КПК) та "до проведення підготовчого судового засідання" (ч. 6 ст. 199 КПК).

В свою чергу, порядок проведення підготовчого судового засідання закріплено у статті 314 КПК України.

Відповідно до частини першої та другої статті 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь. (ч. 3 ст. 314 КПК).

Таким чином, аналіз положень статей 176, 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX), у взаємозв`язку з положеннями статті 314 КПК України, дає підстави для висновку про те, що слідчий суддя наділений повноваженнями на розгляд клопотань слідчого та/або прокурора про застосування запобіжного заходу або його продовження лише у випадках коли обвинувальний акт надіслано (подано) до суду, однак підготовче судове засідання судом ще не призначено, або ж призначено, проте термін дії запобіжного заходу закінчується до дати проведення такого засідання.

Оскільки підготовче засідання у даному кримінальному провадженні Вінницьким міським судом Вінницької області не призначено, а строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано до 24.02.2025 року, а відтак розгляд і вирішення клопотання прокурора, на даному етапі, віднесено до повноважень слідчого судді за місцем здійснення досудового розслідування.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання та доданих до нього документів слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

Згідно зі статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Разом з тим, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і мають бути наведені інші підстави для продовження тримання під вартою, також недостатнім є посилання лише на тяжкість вчиненого злочину та покарання (справи «Елоева проти України», «Свершов проти Україні», «Харченко проти України»).

На підставі викладеного, слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість обвинуваченого переховуватися від прокуратури та суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу обвинуваченого, який на час розгляду клопотання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Таким чином, на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені ухвалою суду про застосування запобіжного заходу не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_5 в місцях попереднього утримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити та продовжити на 60 (шістдесят) діб строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , який застосовано ухвалою №127/42235/24 від 27.12.2024.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 - 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 199, 309, 372, 400 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, тобто до 18 квітня 2025 року включно.

Встановити термін дії ухвали про продовження строку тримання під вартою до 18 квітня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: