УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 Справа №607/219/25 Провадження №1-кс/607/91/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові. У скарзі адвокат просить зобов`язати належну процесуальну особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_4 від 25.09.2024.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 звернувся з відповідною заявою до Територіального управління у м. Львові ДБР з метою притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб Дрогобицького РВ за фактом чого відкрито кримінальне провадження. Окрім того ОСОБА_4 подано заяву про визнання його потерпілим, проте, згідно постанови, йому протиправно відмовлено у визнанні таким. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024р. у справі №463/5012/24 зобов`язано слідчого ТУ ДБР (розташованого у м. Львові) ОСОБА_5 , або іншого слідчого який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000833 від 21.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим із врахуванням обставин зазначених у вказаній ухвалі. Така ухвала та доводи такої зі сторони органу досудового розслідування не виконана, що зумовило необхідність подання відповідної заяви про кримінальне правопорушення за ст. 382 КК України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Окрім того, зі сторони органу досудового розслідування проігноровано ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024р. у справі №463/5012/24, якою судом встановлено, що ОСОБА_4 внаслідок вищевказаного кримінального правопорушення заподіяна шкода, якою зобов`язано останнього повторно розглянути клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим із врахуванням обставин зазначених у вказаній ухвалі. Враховуючи вищезазначене, на думку заявника, немає підстав, які б давали право слідчому не визнавати ОСОБА_4 потерпілим, що свідчить про невиконання зі сторони органу досудового розслідування ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024р. у справі №463/5012/24.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові, будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, відмовити в задоволенні скарги, оскільки заява ОСОБА_4 розглянута у встановленому порядку, а викладені в ній факти не містять відомостей про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з цим, за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 25.09.2024 року прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що останнього було повідомлено письмово.

Також представником Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові були надані суду копії постанов у кримінальному провадженні №0000833 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у цьому кримінальному провадженні від 03.07.2024 та 11.09.2024.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, тому з урахуванням строків розгляду таких скарг, слідчий суддя вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у його відсутність.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою від 25.09.2024 року щодо неправомірних дій процесуальних осіб Територіального управління ДБР (розташованого у м. Львові), які полягали у невиконанні ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024р. у справі №463/5012/24, якою зобов`язано слідчого ТУ ДБР (розташованого у м. Львові) ОСОБА_5 , або іншого слідчого який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000833 від 21.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим із врахуванням обставин зазначених у вказаній ухвалі. Заявник просив за даним фактом внести відомості до ЄРДР за ст. 382 КК України.

Керівником Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові листом було повідомлено ОСОБА_4 , що за результатами розгляду його заяви від 25.09.2024 встановлено відсутність достатніх підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування, так як розглянута заява не містить об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення протиправних дій службовими особами, а відповідно вчинення ними суспільно-небезпечного діяння (злочину).

Положеннями частини першої ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року, норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно норм ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «… положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин....».

Відтак ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

При цьому, слідчий суддя керується змістом права на доступ до правосуддя та ефективний судовий захист, бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі «Мушта проти України», де «Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення… Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями».

Як зазначено у листі Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові, заява ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 214 КПК України, не містить об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення з боку процесуальних осіб Територіального управління ДБР у м. Львові.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням, слідчий суддя встановив, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024р. у справі №463/5012/24 скасовано постанову слідчого ТУ ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим та зобов`язано слідчого ТУ ДБР (розташованого у м. Львові) ОСОБА_5 , або іншого слідчого який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000833 від 21.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим із врахуванням обставин зазначених у вказаній ухвалі. Як вказано у мотивувальній частині цієї ухвали, постанова слідчого була скасована, оскільки з матеріалів скарги вбачалося завдання заявнику кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

На виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024 старшим слідчим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000833 повторно розглянуто заяву ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у цьому провадженні та постановою від 11.09.2024 року відмовлено у задоволенні такої. Своє рішення слідчий обґрунтував тим, що жодного обґрунтування завданої шкоди ОСОБА_4 не наведено, про наявність будь - яких доказів на підтвердження своїх доводів не вказує, та їх не надає, в тому числі таких доказів не встановлено і досудовим розслідуванням.

Отже, слідчий ОСОБА_6 виконав ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024 та повторно розглянув заяву ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000833.

При цьому варто зазначити, що у відповідності до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

В даному випадку встановлення під час досудового розслідування кримінального провадження наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій завдано шкоди, належить до компетенції слідчого чи прокурора.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що доводи, викладені у скарзі адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , ґрунтуються на суб`єктивній оцінці рішення слідчого та зводяться до намагання, в такий спосіб, змусити слідчого прийняти позитивне для заявника рішення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку, що підстави для внесення відомостей за заявою ОСОБА_4 від 25.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідно зобов`язання службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові вчинити такі дії відповідно до ст. 214 КПК України, відсутні.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1