Справа №463/2504/25
Провадження №1-кс/463/3157/25
УХВАЛА

про накладення арешту на майно

03 квітня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України,

встановила:

слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України, про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , покликався на те, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 НГУ) з озброєння начальника технічної частини, ОСОБА_6 призначений на посаду заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_7 призначений на посаду командира автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_5 призначений на посаду командира роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1

ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , будучи військовими службовими особами, відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 58, 59, 66, 67, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, сприяти у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, вимагати підпорядкування від своїх підлеглих, не припускаючись при цьому брутальності та приниження їх гідності, додержуватися військової дисципліни, берегти державне майно, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички, бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Таким чином, заступник командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ з озброєння начальник технічної частини ОСОБА_8 , заступник командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом ОСОБА_6 , командир автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_7 , та командир роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_5 являються начальниками за військовим званням та посадою для військовослужбовців ввірених їм підрозділів.

Водночас, незважаючи на обізнаність із вищевказаними вимогами законодавства, будучи зобов`язаними до неухильного дотримання вищезазначених норм, ОСОБА_8 , будучи заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ з озброєння начальником технічної частини, ОСОБА_6 , будучи заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_7 , будучи командиром автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_5 , будучи командиром роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ, вчинили умисний злочин, а саме перевищення військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цим особам прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду, вчинених в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 військовослужбовців ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 НГУ на всі види забезпечення, присвоєно військові звання та призначено на посади у вказаній військовій частині, де останні проходить військову службу по даний час.

В невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.11.2024, у військових службових осіб ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , котрі в силу виконання службових обов`язків були обізнані з штатним розписом особового складу ввірених їм підрозділів ВЧ НОМЕР_1 НГУ, морально-психологічними настроями окремих військовослужбовців, пов`язаними з небажанням виконувати завдання та обов`язки, покладені на них під час проходженням військової служби, та наявністю в останніх навичок щодо ремонту цивільних транспортних засобів, виник злочинний умисел на видачу дозволів вищевказаним підпорядкованим їм військовослужбовцям перебувати поза межами місця дислокації ВЧ НОМЕР_1 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без будь-яких поважних на те причин, не виконувати при цьому обов`язки військової служби, проводити час на власний розсуд, в тому числі здійснювати ремонтні роботи на станціях технічного обслуговування транспортних засобів, розташованих на території Львівської області, виконуючи при цьому їх ( ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ) незаконні накази щодо ремонту приватних транспортних засобів та надання їм ( ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ) частини отриманого щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, незважаючи на обізнаність із вимогами наведених вище нормативно-правових актів, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , перебуваючи на території ВЧ НОМЕР_1 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , будучи обізнаними із порядком проходження військової служби, діючи умисно, знаючи, що самостійно поодинці реалізувати свій злочинний умисел та розроблений план вищевказаної злочинної діяльності вони не зможуть, діючи спільно, вчинили злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

У невстановлений досудовим розслідуванням точний час, однак не пізніше 20.11.2024, підполковник ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом ОСОБА_6 , командиром автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_7 , та командиром роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_5 , всупереч діючих вищевказаних вимог законодавчих актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, перевищуючи надані їм службові повноваження, у власних особистих цілях, як військові посадові особи, будучи начальниками для підлеглих військовослужбовців ввірених їм підрозділів ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , знаючи про існування між ними злочинної домовленості про невжиття належних заходів реагування у випадку виявлення одним з співучасників вчинення даного злочину відсутності вищевказаних військовослужбовців на території ВЧ НОМЕР_1 НГУ, прийняли рішення про надання їм ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) дозволу перебувати у службовий час поза межами місця дислокації ВЧ НОМЕР_1 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без будь-яких поважних на те причин, не виконувати при цьому обов`язки військової служби, проводити час на власний розсуд, виконуючи при цьому їх ( ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ) незаконні накази щодо ремонту приватних транспортних засобів та надання їм ( ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ) частини отриманого щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців.

Таким чином, у період часу з 24.11.2024 по 26.03.2025 військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не виконуючи за вказівками та дозволу ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 своїх безпосередніх обов`язків, пов`язаних з проходженням військової служби, отримували відповідне грошове забезпечення, що передбачене для військовослужбовців за їх посадами.

Зокрема, у період часу з 24.11.2024 по 26.03.2025 військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у службовий час перебували поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадами не виконували, натомість здійснювали ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «BRS Station» за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, у період часу з 24.11.2024 по 26.03.2025 військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_20 у службовий час перебував поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадою не виконував, натомість здійснював ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «ТІR сервіс», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, у період часу з 24.11.2024 по 26.03.2025 військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_14 у службовий час перебував поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадою не виконував, натомість здійснював ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «ТІR», що розташована за адресою, АДРЕСА_4 .

Також, у період часу з 24.11.2024 по 26.03.2025 військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у службовий час перебували поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадами не виконували та проводили час на власний розсуд.

Вищевказаними протиправними діями військових службових осіб ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заподіяно істотну шкоду у вигляді підриву авторитету держави, підрозділів Збройних Сил України, створення уявлення суспільства про вседозволеність та безкарність службових осіб вказаних підрозділів, неналежне здійснення покладених на них завдань, зокрема щодо захисту територіальної цілісності України, стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, тобто будучи військовими службовими особами, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану перевищили свої службові повноваження, тобто умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду.

27.03.2025 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 426-1 КК України.

27.03.2025 в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справа №463/2663/25, у квартирі за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , котра розташована за адресою АДРЕСА_5 , виявлено та вилучено: 21 тисячу 902 долари США; 13 тисяч 20 злотих.

До початку розгляду клоптання про арешт майна по суті слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 подав заяву про слухання справи у його відсутності просив таке задовольнити.

Власник майна ОСОБА_6 до початку розгляду справи по суті подав заяву про слухання справи у його відсутності.

Так неприбуття слідчого, прокурора та власника майна не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя дійшла наступних висновків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 20.11.2024 до ЄРДР за № 0000237 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України /а.с. 8/.

Слідчою суддею встановлено, що ОСОБА_8 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 НГУ) з озброєння начальника технічної частини, ОСОБА_6 призначений на посаду заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_7 призначений на посаду командира автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_5 призначений на посаду командира роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1

ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , будучи військовими службовими особами, відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 58, 59, 66, 67, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, сприяти у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, вимагати підпорядкування від своїх підлеглих, не припускаючись при цьому брутальності та приниження їх гідності, додержуватися військової дисципліни, берегти державне майно, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички, бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Таким чином, заступник командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ з озброєння начальник технічної частини ОСОБА_8 , заступник командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом ОСОБА_6 , командир автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_7 , та командир роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_5 являються начальниками за військовим званням та посадою для військовослужбовців ввірених їм підрозділів.

Водночас, незважаючи на обізнаність із вищевказаними вимогами законодавства, будучи зобов`язаними до неухильного дотримання вищезазначених норм, ОСОБА_8 , будучи заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ з озброєння начальником технічної частини, ОСОБА_6 , будучи заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_7 , будучи командиром автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_5 , будучи командиром роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ, вчинили умисний злочин, а саме перевищення військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цим особам прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду, вчинених в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб.

Також слідчою суддею встановлено, що 27.03.2025 в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова справа №463/2663/25, у квартирі за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , котра розташована за адресою АДРЕСА_5 , виявлено та вилучено: 21 тисячу 902 долари США; 13 тисяч 20 злотих/а.с. 51-56/.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України).

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту. Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого, відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати належні правові підстави для його здійснення.

Набуття вилученими речами статусу тимчасово вилученого майна створює правові підстави задля перевірки наявності відповідних фактичних обставин для його вилучення та утримання у сторони обвинувачення.

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України закріплено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Таким чином, все майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.

В свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення).

Постановою слідчго другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , про визнання предметів речовими доказами та прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 28.03.2025 вказані речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000237 від 20.11.2024.

Таким чином, арешт майна, що ініціюється слідчим, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку є запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження. У разі повернення майна власникові (користувачеві) речові докази та сліди на них можуть бути втрачені, що може перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Згідно з ч.7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім цього, системний аналіз КПК України свідчить про відсутність у ньому алгоритмів дій, які необхідно вчинити при виявленні готівкових коштів. Разом з тим, на думку слідчої судді ч.2 ст.170 та ч.7 ст.236 КПК України допускає їх вилучення, а порядок їх зберігання визначено п.27 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яка затверджена наказом Генеральної прокуратури України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною податковою адміністрацією України, Службою безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України №51/401/649/471/23/125 від 27 серпня 2010 року. Зазначена Інструкція встановлює єдині правила вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна, згідно п.2 якої у ході дізнання, досудового слідства і судового розгляду у кримінальних справах слідчий, працівник органу дізнання, прокурор на підставі відповідного процесуального рішення, у тому числі постанови або ухвали суду, зобов`язані вилучати: д) гроші та інші цінності, виявлені під час накладення арешту на майно підозрюваних, обвинувачених, підсудних або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії, на які може бути звернено стягнення з метою відшкодування заподіяної матеріальної шкоди або забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна. Пунктом п.27 Інструкції визначено, що грошові суми в національній валюті (грошові кошти у вигляді банкнот та в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові кошти, які перебувають в обігу) вносяться на депозитний рахунок органу, який вилучив їх, відкритий в уповноваженому банку на підставі укладеного депозитного договору. Таким чином, механізм щодо вилучення грошових коштів, з метою забезпечення арешту, врегульовано.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники обмежуються у реалізації правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними, з огляду на завдання кримінального провадження.

При цьому, слідча суддя враховує практику ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного ОСОБА_6 , про які йдеться в клопотанні слідчого, з метою виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи наведене накладення арешту на вилучене майно має важливе значення, зокрема, надасть можливість використати вказане майно як доказ у кримінальному провадженні, вилучене майно саме по собі або в сукупності з іншими речами та документами має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечить проведення необхідних експертиз. Є достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На підставі вищенаведеного слідча суддя, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та врахувавши правові підстави для накладення арешту на майно, а також те, що вищевказане майно визнано речовим доказом, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, з урахуванням зазначених положень діючого КПК України дійшла обґрунтованого висновку про можливість задоволення клопотання та накладення арешту на майно, яке вилучено 27.03.2025 під час обшуку.

Таким чином, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність накладення арешту на вищевказане майно.

Відтак слідча суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту підлягає до задоволення.

Одночасно слід роз`яснити власнику чи володільцю майна, що ч. 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України, яке 27.03.2025 вилучено під час проведення обшуку у квартирі за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , а саме на наступні речі та документи:

- 21 тисячу 902 долари США;

- 13 тисяч 20 злотих.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити слідчому другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягомп`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1