Справа №463/1760/25
Провадження №1-кс/463/1885/25
УХВАЛА

слідчого судді

12 березня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.01.2025 про закриття кримінального провадження №0000611 від 24.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.382 КК України,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою та просить скасувати постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.01.2025 про закриття кримінального провадження №0000611 від 24.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.382 КК України.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_3 покликався на те, що 14.01.2025 слідчий ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000611 від 24.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.382 КК України, що розпочате за фактом зловживання владою, або службовим становищем слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Львівської області Клюком та іншими слідчими при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000191 від 23.03.2018. Квіт у поданій скарзі вказує, що кримінальне провадження №0000611 від 24.11.2021 об`єднює чотири кримінальні провадження, що розпочаті на підставі його заяв про злочини, а семе; № 0000611 від 24.11.2021, № 0000648 від 17.12.2021, № 0000100 від 24.11.2021; № 0000244 від 08.11.2022. Окрім цього скаржник стверджує, що кримінальне провадження № 0000611 від 24.11.2021 було відкрите щодо вчинення кримінального правопорушення працівником Львівського РУП №1, а не за фактом зловживання владою, або службовим становищем слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 . Також в скарзі ОСОБА_3 зазначив, що у постанові відсутні докази проведення слідчих дій у кримінальних провадженнях № 0000648 від 17.12.2021, № 0000100 від 24.11.2021; № 0000244 від 08.11.2022 та як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження слідчим не виконано вказівки процесуального прокурора про проведення слідчих та процесальних діій.

Відтак вважає, що винесена слідчим постанова від 14.01.2025 про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, оскільки не відповідає завданню кримінального провадження, а тому просить її скасувати.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подану скаргу та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній та письмових поясненнях мотиви. Зокрема, як на підставу скасування постанови від 14.01.2025 зазначає про: кримінальне провадження № 0000611 від 24.11.2021 було відкрите щодо вчинення кримінального правопорушення працівником Львівського РУП №1 Клюком, а не за фактом зловживання владою, або службовим становищем слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , хоча у постанові жодної згадки відносно нього немає. Окрім цього у вказаній постанові відсутні докази проведення слідчих дій у кримінальних провадженнях № 0000648 від 17.12.2021, № 0000100 від 24.11.2021; № 0000244 від 08.11.2022. Також ОСОБА_3 вказав, що як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження слідчим не виконано вказівки процесуального прокурора про проведення слідчих та процесальних діій. Більше того, його не допитано.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги заперечив. До судового засідання скерував письмові заперечення на скаргу, в яких зазначив, що постанову від 14.01.2025 про закриття кримінального провадження №0000611 від 24.11.2021 старшим слідчим винесено відповідно до вимог КПК України за результатом здійснення всебічного та повного досудового розслідування. Додатково повідомив, що факти, які викладені у фабулі вчиненого кримінального правопорушення в об`єднаному кримінальному провадженні вже були предметом досудового розслідування, було закрито кримінальне провадження та повторно внесено на виконання ухвали слідчого свуді за заявою ОСОБА_3 .

Прокурор ОСОБА_7 , проти поданої скарги заперечив, просив у задоволенні такої відмовити. Додатково повідомив, що ОСОБА_3 був особисто ним допитаний у даному кримінальному провадженні, а вказівок слідчому у такому кримінальному провадженні, на які останній посилається як на підставу своїх вимог, не давав.

Заслухавши доводи ОСОБА_3 на підтримання поданої скарги, думку слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_7 , дослідивши письмові заперечення старшого слідчого, перевіривши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000611 від 24.11.2021, слідча суддя дійшла наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суддя враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст. 21 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 25 лютого 2025 року відкрито провадження, призначено скаргу до розгляду та витребувано для огляду матеріали кримінального провадження, з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Предметом розгляду даної скарги є постанова старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 14.01.2025 про закриття кримінального провадження № 0000611 від 24.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, яка оскаржується ОСОБА_3 .

Так, вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, «inter alia», показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування після закриття кримінального провадження є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, в їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснювалоться досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000648 від 17.12.2021, № 0000100 від 11.03.2022, №0000244 від 08.11.2022 та №0000611 від 24.11.2021, які об`єдано в кримінальне провадження із №0000611 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяв ОСОБА_3 , про вчинення кримінальних правопорушень.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 14.01.2025, кримінальне провадження № 0000611 від 24.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, закрито.

Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідча суддя вважала за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям старшого слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова. Так, підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стали ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.11.2021 у справі №463/12639/21, якою зобов?язано внести відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 09.11.2021; ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.12.2021 у справі №463/13576/21, якою зобов?язано внести відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 29.11.2021; ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21.02.2022 у справі №463/12392/21, якою зобов?язано внести відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 03.11.2021; ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2022 у справі №463/7642/22, якою зобов?язано внести відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 24.10.2022.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000611 від 24.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, проводилося за фактом можливого зловживання владою, або службовим становищем слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та інших слідчих при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000191 від 23.03.2018., а саме, на думку заявника, незаконне закриття даного кримінального провадження.

Так, в заяві про злочин ОСОБА_3 зазначає що керівником Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області, ОСОБА_6 , що на момент розслідування у кримінальному провадженні №0000191 від 23.03.2018, перебуваючи на посаді з квітня по листопад 2018 року, слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Львівської області та інших слідчих при здійсненні вказаного досудового розслідування, на думку заявника, вчинено незаконне закриття даного кримінального провадження.

Слідчою суддею встановлено, що керівник Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , перебував на посаді з квітня по листопад 2018 року, слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Львівської області здійснював розслідування у кримінальному провадженні №0000054 від 23.03.2018 за заявою ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.382 КК України.

27.04.2018 кримінальне провадження №0000054 від 23.03.2018 поставою прокурора у кримінальному провадженні об`єднано з кримінальним провадженням №0000033 від 02.03.2018, об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно №0000033.

14.06.2018 поставою прокурора у кримінальному провадженні з кримінального провадження №0000033 від 02.03.2018 виділено в окреме провадження кримінально провадження за заявою ОСОБА_3 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України та йому присвоєно №0000191.

05.07.2018 відповідно до ухвали Личаківського районного суду м.Львова внесено відомості до ЄРДР №0000124 за заявою ОСОБА_3 від 21.06.2018 щодо вчинення щодо неправомірних на його думку дій працівників Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

07.08.2018 кримінальне провадження №0000124 від 05.07.2018 за ч.1 ст.364 КК України об`єднано з кримінальним провадженням №0000191 за ч.2 ст.382 КК України, об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно №0000191.

Так 19.06.2018 ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000191 від 23.03.18 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях службових осіб СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 25.06.2018 вказану вище постанову про закриття кримінального провадження №0000191 скасовано, оскільки слідчим не були досліджені розбіжності у показах розбіжності у показах заступника начальника ВС Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 шляхом проведення одночасного допиту з потерпілим ОСОБА_3 . Також слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій відповідно до вимог КПК України

Разом з тим, в обгрунтування власного твердження заявник наводить лише власні спостереження, які грунтуються на припущеннях. Жодних доказів щодо незаконного закриття кримінального провадження органу досудового розслідування не надано.

З метою перевірки припущень ОСОБА_3 щодо незаконного закриття кримінального провадження досліджено матеріали в об`єднаному кримінальному провадженню -№0000191, надано довідку за результатами розгляду, вмежах компетенції, службового листа ТУ ДБР розташованого у місті Львові від 27.04.2022 щодо стану досудового розслідування; допитано в якості свідка ОСОБА_3 від 13.03.2024, допитано в якості свідка ОСОБА_13 .

Варто зазначити, що при розгляді скарги встановлено, що ОСОБА_3 звертався із заявами щодо можливого вчинення кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , а саме в заяві від 29.11.2021, яка долучена до метеріалів кримінального провадження та спростовує доводи ОСОБА_3 у поданій скарзі звертався із заявами у вказаному кримінальному провадженні лише щодо незаконних дій слідчих Львівського РУП.

Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що дане кримінальне провадження № 0000611 від 24.11.2021 об`єднано з іншими кримінальними провадження № 0000648 від 17.12.2021, № 0000100 від 24.11.2021; № 0000244 від 08.11.2022.22.08.2024 відповідно у постанові про закриття кримінального провадження не зазначалися такі, та доводи скаржника що такі не зазначалися та по них не проводилися слідчі дії не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Як на підставу своїх доводів скаржник посилався на невиконання слідчим при досудовому розслідуванні кримінального провадження вказівок прокурора.

Проте такі доводи спростовані дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, при яких будь-які вказівки прокурора відсутні. Крім цього такі доводи спростовані і самим прокурором у судовому засіданні, який повідомив, що таких вказівок не давав.

Враховуючи вищевикладене, старшим слідчим ОСОБА_4 14.01.2025 кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Диспозицією ст. 382 КК України (умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню). Перш за все, невиконання судового рішення, передбаченого статтею 382 КК України, є злочином із преюдицією, під яким розуміють таке посягання, кримінальна відповідальність за які настає за умови попереднього притягнення цієї ж особи до юридичної відповідальності іншого виду (наприклад, цивільно-господарської, адміністративної, дисциплінарної).

Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій України», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Диспозицією ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб). Істотною шкодою у статтях 364, 364[43], 365, 3651, 3652, 367, якщо вона полягає у завданні матеріальних збитків, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

При кваліфікації діяння за ст. 364 КК достатньо встановити наявність у поведінці службової особи хоча б одного із зазначених мотивів. Можливе і поєднання різних мотивів при вчиненні цього злочину. Відсутність зазначених мотивів виключає кваліфікацію вчиненого за ст. 364 КК (ПС. - С. 154-155) і свідчить лише про наявність адміністративного чи дисциплінарного проступку (ПС. - С. 155-156), а в окремих випадках - службової недбалості (див. коментар до ст. 367КК)

Водночас, під час досудового розслідування фактів невиконання судового рішення чи перешкоджання виконанню судового рішення не встановлено. Натомість у доводах ОСОБА_3 , та викладені факти зловживання владою, або службовим становищем та невиконання судовогорішення у кримінальному провадженні, не знайшли свого підвердження.

Окрім цього, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з вимогами ст. 40 КПК України слідчий, серед іншого, наділений повноваженням приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Процесуальна самостійність слідчого є важливий елемент його статусу, який полягає у праві слідчого при провадженні розслідування самостійно приймати всі рішення про його спрямування і про провадження слідчих дій при повній відповідальності за їх законне і своєчасне проведення.

Поряд з цим, КПК України серед загальних засад кримінального провадження виділяє змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, за вимогами ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Таким чином, незважаючи на те, що заявник вважає викладені у заявах відомості такими, що свідчать про наявність в діях службових осіб ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, проте злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними та результатами проведеного досудового розслідування.

Враховуючи наведене, постанова старшого слідчого про закриття кримінального провадження мотивована, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами кримінального провадження, зокрема, в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України). Слідча суддя звертає увагу, що обов`язковими елементами складу злочину є суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт та об`єктивна сторона. Висновок про закриття кримінального провадження можливий за відсутності складу злочину у разі, якщо в діянні відсутній хоча б один із наведених елементів. Дослідивши постанову на її відповідність в цій частині, то така виконана в повному обсязі з дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством.

Таким чином, на переконання слідчої судді мало місце внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини їх вчинення, перевірка яких не потребує значного за обсягом досудового розслідування.

Разом з тим використання інструментів ст. 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначених заявником установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим (детективом), дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за ст.214 КПК), є неприпустимим.

Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин (постанова ККС ВС від 16 травня 2019 року у справі №761/20985/18, провадження №51-8007км18).

Отже, слідча суддя приходить до висновку про те, що зміст та форма процесуального рішення слідчого (постанови про закриття кримінального провадження від 14 січня 2025 року) відповідає вимогам статті 110 КПК, а офіційне розслідування, враховуючи зміст відомостей про кримінальні правопорушення, які викладені у повідомленні про їх вчинення, проведене ефективно.

Що стосується доводів скарги про прийняття оскаржуваної постанови без проведення усього необхідного обсягу слідчих дій та не з`ясування в повному обсязі всіх фактичних обставин, слід зазначити наступне.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені у ст.91 КПК. Обов`язок доказування цих обставин, за певними винятками, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст.92 КПК). Доказування здійснюється на підставі доказів (ст.84 КПК).

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, які оцінює за своїм внутрішнім переконанням, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми, складається обвинувального акт, який направляється до суду (ст.93, 290, 291, 293 КПК України).

Разом з цим, КПК не визначає перелік обов`язкових доказів чи процесуальних дій проведення яких необхідно здійснити у тому чи іншому провадженні, а надає можливість самостійно обирати та визначати якими доказами сторона обвинувачення буде обстоювати свою позицію та доводити винуватість особи в суді.

За таких обставин слідча суддя дійшла до висновку стосовно дискреційних повноважень старшого слідчого ДБР щодо обсягу та спрямованості проведення слідчих (розшукових) дій у цьому кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а також на власний розсуд вирішує необхідність проведення певних слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій з урахуванням конкретних обставин справи. Як встановлено вище, вказана постанова слідчого є законною, обґрунтованою, належно мотивованою та відповідає вимогам кримінального процесуального закону України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не спростовуються, оскільки на висновки слідчої судді про відсутність підстав для задоволення скарги не впливають.

За встановлених обставин слідча суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000611 від 24.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, встановила, що постанова про закриття кримінального провадження від 14.01.2025 не підлягає скасуванню, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідча суддя,

постановила:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.01.2025 про закриття кримінального провадження №0000611 від 24.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.382 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10 год. 30 хв. 14 березня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1