Справа № 344/4525/20
Провадження № 1-кп/344/414/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 вчинив умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, за наступних обставин.

Так, 06 червня 2017 року Господарським судом Івано-Франківської області в справі № 909/353/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 ухвалено рішення про стягнення з фізичною-особи підприємця ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 99151 грн. 83 коп., з яких 42245 грн. 76 коп. пені, 3841 грн. 82 коп. 3 % річних, 17483 грн. 45 коп. інфляційні нарахування, 35580 грн. 80 коп. відсотків за користування чужими коштами. Вказане рішення набрало законної сили з дня його прийняття, а саме 20 червня 2017 року.

Крім цього, вказане рішення Господарського суду Івано-Франківської області було оскаржене ОСОБА_5 в апеляційному порядку. За результатами розгляду зазначеної апеляції постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2017 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року було залишено без змін.

Однак, ОСОБА_5 , в порушення вимог ч. 5 ст. 125, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 1 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх об`єднаннями на всій території України, достовірно знаючи про рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2017 року, яке набрало законної сили, діючи умисно, добровільно не виконав вказане судове рішення в повному обсязі та не вчинив дії, спрямовані на його виконання, хоча мав для цього реальну можливість.

Так, 20 червня 2017 року на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року по справі № 909/353/17 Господарським судом Івано-Франківської області видано наказ про примусове виконання рішення № 615.

На підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження № 54879016 від 11 жовтня 2017 року.

17 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в порядку, визначеною ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», було відправлено ОСОБА_5 постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за місцем реєстрації боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході виконання судового рішення 11 жовтня 2017 року головним державним виконавцем накладено арешти на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_5 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та всіх інших відкритих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови по арешт коштів боржника.

Однак, ОСОБА_5 , діючи умисно, достовірно знаючи про обов`язковість виконання рішення суду, в порушення вимог ст. 124 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», 15 листопада 2017 року відкрив у відділенні № 47/08 ПАТ АБ «Укргазбанк», що по вул. Мельника, 11-А в м. Івано-Франківськ, новий рахунок № 1417.980, і маючи реальну можливість щодо виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2017 року про стягнення на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 99151 грн. 83 коп. в період часу з 22 листопада 2017 року по 29 грудня 2017 року проводив по рахунку № 1417.980 господарські операції в гривнях на загальну суму по дебету 376645 грн. та по кредиту 376925 грн. 72 коп.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненому не визнав та суду пояснив, що він домовлявся з «Новою поштою» про відкриття відділень в м. Галич, м. Бурштин та м. Рогатин. Він повинен був орендувати нерухоме майно або ж бути його власником, зробити там ремонти, тощо. «Нова пошта» повинна була розглянути це питання і прийняти рішення, чи можна працювати з ним, як підприємцем. ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_7 мали в м. Рогатин необхідне приміщення. Жінка була власником, а всі питання по приміщенню він обговорював з її чоловіком, за виключенням підписання договору. Однак «Нова пошта» по Рогатину залишила колишнього підприємця, відмовивши йому, хоча він вже орендував в Кліща приміщення, зробив ремонт, платив оренду та комунальні послуги. «Нова пошта» погодила йому м. Галич, м. Бурштин та Більшівці. Тоді він звернувся до ОСОБА_9 з тим, що не зможе надалі орендувати їх приміщення, оскільки «Нова пошта» йому відмовила. Кліщ в свою чергу сказав, що не зможе розірвати договір, бо він укладений на десять років, а у випадку дострокового розірвання потрібно йому сплатити суму за десять років, пеню, штрафи, тощо. Він платив за оренду приміщення ще якийсь час, а потім його подали в суд на стягнення боргу за прострочений період. Виконавча служба стягнула 180000 гривень. В загальному оплатити треба було близько 400000 гривень за приміщення, яким не користувався і ще й платив комунальні послуги. Згодом сім`я Кліщ знову подали в суд на стягнення відсотків. Він оскаржив договір, просив визнати такий недійсним, бо підписи в ньому не співпадали. Суди тривали довго, близько трьох років. В нього паралельно велася підприємницька діяльність, була франшиза на умовах «Нової пошти», тому він по потребі відкрив ще один рахунок. Згодом дізнався про відкриття ще двох виконавчих проваджень та арешт рахунків в «Авальбанку» та «Укргазбанку». Пояснив, що умислу на несплату коштів не мав. Він оскаржував договір і спокійно собі працював, рахунки були розблоковані і потім повторно заблоковані. Суд йому відмовив в позові про визнання договору не дійсним. Він не пам`ятає, чи приходили повідомлення з суду додому, хоча безпосередньо брав участь в судових засіданнях, надавав документи, це що по першому судовому рішенню. Його він не оспорював, все сплатив і арешти зняли. Про друге судове рішення про стягнення з нього штрафних санкції 99000 гривень він дізнався від адвоката. Він це рішення оскаржував, однак його залишено в силі. Про нове відкриття виконавчого провадження не знав, постанови про відкриття виконавчого провадження не пам`ятає чи отримував. По вул. Молодіжна не проживав, пошту там не брав, хоча це була його зареєстрована адреса місця проживання. Він переїхав в будинок в с. Павлівка, суд про зміну адреси не повідомляв, а в засіданнях вже брала участь його адвокат. Він не пам`ятає, чи оскаржував арешти рахунків. В «Укргазбанку» він свідомо відкрив новий рахунок для потреб підприємницької діяльності в інших відділеннях «Нової пошти». З виконавчою службою він не контактував. Підозрював, що виконавець діяв в схемі з Кліщ, незаконній на його думку схемі, однак з цього приводу в правоохоронні органи не звертався. Також повідомив, що автоматизованою системою виконавчих проваджень він не користувався. Про нове рішення суду дізнався від адвоката ОСОБА_10 під час судових процесів про оскарження ним договору з Кліщ. Договір оскаржити після добровільного виконання першого рішення суду порадила йому адвокат, вона і повідомила про відкриття нових виконавчих проваджень. Однак, коли саме він про це дізнався, не пам`ятає, десь в ході судового процесу за його позовом. На виконання нового рішення суду він нічого не сплатив по даний час. ОСОБА_7 померла, а згодом дізнався, що її правонаступником є її чоловік ОСОБА_8 , з яким з приводу виконання рішення суду не зв`язувався. Кліщ загнав його в боргову яму. Вважає себе не винним. Від ДВС постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував. Другий рахунок відкрив до того, коли дізнався про виконавче провадження. На даний час від нього ніхто нічого не вимагає, виконавчих проваджень та арештів думає, що немає, рахунки не заблоковані, оскільки заробітну плату з «Нової пошти» на даний час отримує нормально. Заперечив проти застосування положення ст. 49 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності. Просив суд визнати його не винуватим.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що з 2006 року він працював начальником відділу безпеки АБ «УКРГАЗБАНК» в Івано-Франківській області. В кінці 2017 року в банку була виїмка документів по ухвалі суду, приходила слідча з поліції, яка його допитала щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 . Були питання, чому працівники банку 15 листопада 2017 року відкрили ОСОБА_5 рахунок, однак він в цих процедурах участі не приймав, він лише перевіряв клієнтів, які брали великі кредити. Він особисто контролював виїмку документів за ухвалами, надавався доступ до банківської таємниці. Тоді від слідчої йому стало відомо, що ОСОБА_5 вчинив проступки і в іншому банку на рахунки останнього було накладено арешт. Йому не відомо, чи надходили у 2017 році запити ДВС по Панчишину та чи надходили постанови про арешт рахунків останнього. Господарськими та цивільними справами займалися юристи банку, він більше по питаннях, які стосувалися кримінальних проваджень.

Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суду пояснив, що у 2017 році він працював головним державним виконавцем міського ВДВС в м. Івано-Франківськ, боржника ОСОБА_5 раніше до події не знав. На виконання поступив наказ господарського суду № 615 про стягнення з Панчишина на користь Кліщ грошової суми, він відкрив виконавче провадження, виніс постанову про арешт рахунків і майна, здійснював необхідні перевірки, запити, необхідні розшукові дії та виклик боржника до відділу ДВС. В даному виконавчому провадженні ним було накладено арешт на рахунки ОСОБА_5 , які були відкриті в «Ощадбанку» та в «Укргазбанку». Відповідні постанови надсилалися боржнику і банкам, які мали накладати ці арешти. Такі постанови він виносив після того, як ставало відомо про відкриття рахунків і банк повідомляв чи наклали арешт, чи є кошти. «Райфайзенбанк» наклав арешт на рахунки, але коштів там не було. «Украгазбанк» також наклав арешт на рахунок, на якому раніше були кошти, близько 300000 гривень, яких було б достатньо покрити борг, однак на момент звернення ДВС з накладенням арешту, - коштів вже не було, про що банк дав виписку. Також він виносив постанови про арешт майна боржника, рухомого не було, а на нерухоме наклав, - це була частка в квартирі по АДРЕСА_3 за адресою проживання ОСОБА_5 . Він зв`язувався з боржником один раз в телефонному режимі, а один раз останній приходив до відділу ДВС особисто за постановою, однак за якою саме, - не пам`ятає. Також свідок пояснив, що жодних оплат на виконання судового наказу не було, боржник не здійснював жодних дій на його виконання, а відкриття нового рахунку додатково ускладнило виконання рішення суду. Йому не відомо, чи ОСОБА_5 звертався із заявою про розстрочку виконання цього рішення. Знає про оскарження боржником накладення арештів. Крім цього, свідок пояснив, що ОСОБА_7 подавала заяву про повернення виконавчого документа стягувачу. Про рух коштів стало відомо на початку 2018 року. ОСОБА_7 повторно звернулася з виконавчим документом про відкриття виконавчого провадження. Було вчинено ряд необхідних процесуальних дій, нове провадження приєднано до зведеного. Він подавав повідомлення про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності приблизно у 2019 році. Всі документи вносилися до єдиного державного реєстру боржників.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, його вина повністю доведена сукупністю зібраних в кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказів, які суд вважає належними та допустимими.

Так, 06 червня 2017 року Господарським судом Івано-Франківської області прийнято рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 (ідентифікаційний номер ) (п/р НОМЕР_2 АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805), на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , АДРЕСА_5 (ідентифікаційний номер ) (п/р НОМЕР_3 ПАТ «Кредобанк» МФО 325365) 42245 (сорок дві тисячі двісті сорок п`ять) грн. 76 коп. пені, 3841 (три тисячі вісімсот сорок одну) грн. 82 коп. 3% річних, 17483 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 45 коп. інфляційних нарахувань, 35580 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн. 80 коп. відсотків за користування чужими коштами, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили (а.п.100-101, 137-138, 153-154 т.1).

Вищевказане судове рішення ОСОБА_5 було оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду та постановою від 18 вересня 2017 року апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2017 року у справі № 909/353/17, - без змін (а.п.97-99, 139-145, 155-161 т.1).

20 червня 2017 року на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2017 року було видано Наказ № 615 про примусове виконання рішення. Строк пред`явлення наказу до виконання з 21 червня 2017 року по 21 червня 2020 року (а.п.42 т.2).

Заявник/стягувач ФОП ОСОБА_7 10 жовтня 2017 року звернулась до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заявою про прийняття до примусового виконання судового наказу, виданого Господарським судом Івано-Франківської області в справі № 909/353/17 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 99151 грн. 83 коп. (а.п.17 т.2).

11 жовтня 2017 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_12 відкрито виконавче провадження № 54879016 з виконання Наказу № 615, виданого 20 червня 2017 року, про що винесено відповідну постанову, яка 17 жовтня 2017 року дня була надіслана сторонам виконавчого провадження для відома та виконання (а.п.19, 20 т.2).

Цього ж дня, зроблено запит до Державної фіскальної служби України за № 31794880 про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями за кодом боржника РНОКПП: НОМЕР_1 . Згідно з отриманою відповіддю № від 11 жовтня 2017 року за фізичною особою відкрито два рахунки в ЛОТАД «Райффайзен Банк Аваль» м. Львів та АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (а.п.21 т.2).

11 жовтня 2017 року та 24 жовтня 2017 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_12 винесено постанови про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: р/р: НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО: 380805, 325570 ЛОТАД «Райффайзен Банк Аваль» м. Львів UAN та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_5 (а.п.22, 23, 26, 27 т.2).

Згідно з повідомленнями АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18 жовтня 2017 року № 81-15-8/38383 та від 01 листопада 2017 року № 81-15-8/41657 залишок коштів на п/р № 9, № НОМЕР_4 недостатній (відсутній) для виконання постанови (а.п.24, 28 т.2).

14 листопада 2017 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_12 винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 99151 грн. 83 коп. (а.п.29 т.2).

Згідно з листом директора Івано-Франківської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» ОСОБА_13 від 06 лютого 2018 року № 511/13/2018 року у відділенні № 47/08 АБ «УКРГАЗБАНК» 15 листопада 2017 року відкрито поточний рахунок № НОМЕР_5 у національній валюті ФОП ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_1 . По вищевказаному рахунку за період з 15 листопада 2017 року по 01 лютого 2018 року було проведено господарські операції в гривнях по дебету на суму 376645 грн. та по кредиту 376925 грн. 72 коп. (а.п.102, 103 т.1).

Вищенаведене підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_6 з 01 листопада 2017 року по 25 лютого 2018 року та Договором банківського рахунку № 2017/РКО/047-583 від 15 листопада 2017 року (а.п.127 т.1).

Відповідно до повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 25 січня 2019 року № 02-19/В-143216 начальник Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_14 та головний державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_12 звернулись до відділу ГУ НП в Івано-Франківській області з приводу притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за невиконання наказу № 615 від 20 червня 2017 року, виданого Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_7 заборгованості в сумі 99151 грн. 83 коп. (а.п.31-33 т.2).

21 лютого 2019 року заявник/стягувач ФОП ОСОБА_7 звернулась до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заявою про повернення виконавчого документа, у зв`язку з чим 25 лютого 2019 року головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_12 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.п.34-38 т.2).

Відповідно до заяви ФОП ОСОБА_7 від 06 травня 2019 року, головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_12 08 травня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59033425 з виконання Наказу № 615 виданого 20 червня 2017 року Господарським судом Івано-Франківської області. Того ж дня накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 100751 грн. 83 коп. (а.п.41-49 т.2).

10 червня 2019 року виконавчі провадження № 5493479 та № 59033425 об`єднано у зведене виконавче провадження № 60041754, з приводу чого винесено відповідну постанову (а.п.232 т.1).

Відповідно до повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 11 червня 2019 року № 02-19/В-1436311 начальник Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_14 та головний державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_12 звернулись до відділу ГУ НП в Івано-Франківській області з приводу притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за невиконання наказу № 615 від 20 червня 2017 року виданого Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_7 42245 грн. 76 коп. пені, 3841 грн. 82 коп. 3% річних, 17483 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань, 35580 грн. 80 коп. відсотків за користування чужими коштами, 1600 судового збору (а.п.94-96 т.1, а.п.50-52 т.2).

В той же час суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки вважає їх такими, що спрямовані виключно на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, вони суперечать встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, обвинувачений частково уникав відповідей на запитання, в тому числі щодо часу, коли він дізнався про наявність нового рішення суду про стягнення з нього додаткових коштів.

Також ОСОБА_5 спочатку свого допиту повідомив, що не пам`ятає про те, чи отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, а згодом ствердно, відповідаючи на запитання захисника, сказав, що таку не отримував.

Крім цього, обвинувачений пояснив, що з службовими особами виконавчої служби він не контактував, однак свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що зв`язувався з ОСОБА_5 один раз по телефону, а один раз останній приходив до відділу виконавчої служби особисто, отримував одну з постанов, винесених у виконавчому провадженні.

Суд також враховує те, що ще до початку судових процесів між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 останній намагався розірвати договір оренди добровільно, на що йому було відмовлено. Перше рішення суду ОСОБА_5 виконав добровільно, однак через деякий час вирішив оскаржувати таке рішення суду, а згодом і сам договір з ОСОБА_7 та друге рішення суду з цього приводу.

Крім цього, покази обвинуваченого ОСОБА_15 на думку суду повністю спростовані зазначеними вище дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі показами свідків, які є зрозумілими, чіткими, послідовними і будь-яких сумнівів у суду не викликають.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_5 знав про рішення Господарського суду Івано-Франківської від 06 червня 2017 року в справі № 090/353/17 за позовом ОСОБА_7 до нього про стягнення з нього 99151 грн. 83 коп. Він ж оскаржив дане рішення, однак таке залишено без змін і набрало законної сили. ОСОБА_5 також оскаржив договір, укладений з ОСОБА_7 , про оренду майна, однак в його позові було відмовлено. Рішення суду також набрало законної сили. Попри це, дане рішення суду ОСОБА_5 ні добровільно, ні в примусовому порядку виконувати наміру не мав, хоча згідно з матеріалами кримінального провадження мав таку можливість (займався підприємницькою діяльністю, мав у власності нерухоме майно, тощо), і таке рішення суду залишилося невиконаним.

В той же час суд вважає, що достатніх правових підстав вважати, що такий доказ, як протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18 березня 2020 року, здобутий з порушенням порядку, передбаченого КПК України, не встановлено, відтак в задоволенні клопотання сторони захисту з цього приводу слід відмовити.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України, як невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного; його вік; стан здоров`я та його майновий стан; він працює; одружений; має на утриманні двох неповнолітніх дітей; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; вперше притягається до кримінальної відповідальності, - раніше не судимий.

Обставин, які пом`якшують та/або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, обвинуваченого та його захисника, які просили ухвалити виправдувальний вирок, а кримінальне провадження закрити, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_5 слід призначити основне покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім цього, в ст. 49 КК України передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таке звільнення можливе у випадку подання відповідного клопотання обвинуваченим, однак такого клопотання ОСОБА_5 суду не подано, хоча зазначене вище право останньому суд детально роз`яснив.

В той же час у ст. 74 КК України передбачено можливість звільнення від покарання та його відбування, а відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відтак кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

Згідно з матеріалами кримінального провадження станом на 11 квітня 2025 року з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення минуло більше як п`ять років.

Крім цього, ОСОБА_5 в розшуку під час досудового розслідування та судового розгляду не перебував, а інформації про вчинення ним нових кримінальних правопорушень суду не надано.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що поза розумним сумнівом є всі правові підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 судом не обирався.

Керуючись ст.ст. 49, 74 Кримінального кодексу України, ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання та його відбування на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники мають право отримати його копію в суді.

Головуючий-суддя ОСОБА_16