Справа № 751/2025/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/142/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000972 від 29.08.2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, неодруженого, працевлаштованого на посаді директора філії «Чернігівська ДЕД» ДП «Чернігівський облавтодор», фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 28 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення, враховуючи тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, з огляду на наявність заявлених у клопотанні прокурора ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання підозрюваного під вартою.

Не погоджуючись з даною ухвалою слідчого судді захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у слідчого судді були відсутні підстави робити висновки про обґрунтованість підозри її підзахисного за інкримінованою ч. 1 ст. 114-1 КК України, так як в матеріалах клопотання відсутні докази на підтвердження існування змови між особами щодо фіктивного працевлаштування осіб з числа інкримінованих, відсутність доказів про факт бронювання таких працівників, невстановлення фактичного робочого місця таких працівників, правильності їх табелювання. Зазначає, щодо ознак непроцесуального інтересу органу досудового розслідування та первинну мету, що реалізовувалась в рамках даного кримінального провадження. Сторона захисту припускає, що в результаті неможливості здобуття доказів, які б фіксували всі необхідні кваліфікуючі ознаки за ст. 191 КК України, за якою були внесені відомості до ЄРДР ще 29.08.2024 та 18.10.2024, органом досудового розслідування були вжиті заходи для штучного формування складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України. Наголошує, що доводи, покладені в основу ризиків, при визначенні необхідності застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені жодними ані прямими, ані опосередкованими доказами. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування обґрунтований лише тяжкістю покарання, який не є єдиним і прямим доказом існування зазначеного ризику. Також не має чіткого переліку свідків, вплив на яких міг би мати значення для досудового розслідування та судом не враховано, що запобігти даному ризику можливо шляхом покладення на ОСОБА_8 обов`язку. Так як досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває з серпня 2024 року, в рамках нього вже було проведено ряд обшуків та вилучено ряд документів, які орган досудового розслідування класифікує як докази, то ризик знищити, приховати або спотворити документів, які мають істотне значення є хибним.

Заслухавши доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та її підзахисного, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів поданої апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту ухвали вбачається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 слідчим суддею виконані вимоги ст. ст. 193, 194 КПК України. Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри і ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановив суд, СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000972 від 29.08.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 може бути причетним до перешкоджання законній діяльності Збройних сил України в особливий період (період дії воєнного стану), вчиненій за попередньою змовою з ОСОБА_10 , а саме: у фіктивному працевлаштуванні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на відповідні посади в ДРП-2 філії «Чернігівська ДЕД», достовірно знаючи, що вони не будуть виконувати службові обов`язки, з метою зарахування їх на спеціальний військовий облік та отримання відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час.

28.02.2025 р. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Мета застосування запобіжних заходів передбачена ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З положення ст. 178 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у постанові 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», слідує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд зобов`язаний також оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, репутацію підозрюваного, наявність судимостей, спосіб життя, поведінку під час провадження у справі; дослідити відомості, що вказують на існування факторів, обставин чи моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що підозрюваний перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків та не займатиметься злочинною діяльністю.

Слідчим суддею встановлено наявність ризиків того, що підозрюваний, перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, щодо якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а також відсутність міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як в силу займаної посади має доступ до таких документів або може вплинути на осіб, в розпорядженні яких вони знаходяться, може впливати на встановлених та інших невстановлених свідків з приводу дачі останніми неправдивих свідчень, враховуючі займану підозрюваним помаду директора філії «Чернігівська ДЕД» ДП «Чернігівський облавтодор» , може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, та вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки фактично протиправну діяльність . яка мала систематичний характер, було припинено лише у зв`язку з їх викриттям, а отже, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя цілком вірно з урахуванням мети і підстав застосування запобіжного заходу дійшов висновку про необхідність застосування до нього саме такого запобіжного заходу. При цьому, в повній мірі були дотримані вимоги ст. 178 та ст. 194 КПК України, врахована вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обставини вчинення якого заперечує, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, враховані дані про особу підозрюваного, наявність у нього постійного місця проживання, яке є відмінним від місця його реєстрації, його віку, відсутність сталих соціальних зв`язків за місцем проживання, матеріального стану, відсутність негативних характеризуючих відомостей, позитивну репутацію, наявність грамоти від АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Окрім цього, слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував і те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою у цьому випадку є найбільш доцільним, а інші запобіжні заходи, з урахуванням вище вказаних підстав, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та уникнути ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України.

На основі аналізу зібраних матеріалів судом зроблено обґрунтований висновок, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а підозра у скоєнні кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою Феррарі-Браво проти Італії також зазначила, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягненню цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Слідчий суддя, приймаючи рішення, виходив з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого, і доданих матеріалах, та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Доводи сторони захисту про те, що по справі не було надано переконливих доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вони спростовуються змістом клопотання прокурора та доданими матеріалами.

З іншого боку, стороною захисту в апеляційній скарзі не надано жодних переконливих доводів щодо обґрунтування своєї позиції і не представлено суду гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування і судового розгляду.

В сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий-суддя врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 .

Обираючи ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчим-суддею розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів, проте, з урахуванням того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і під час дії воєнного стану, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав твердити про неправомірність застосування саме такого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України встановлено право суду застосувати під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Як видно, ОСОБА_8 підозрюється за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, тому згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, враховуючи існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право, проте не зобов`язаний визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни законного та обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4