ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/2661/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/353/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування тримання під вартою підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 02 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого,погоджене прокурором, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб з моменту затримання, а саме до 19 04 2025 включно, з можливістю внесення застави в розмірі 1 650 000 (мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і заставодавцем, з покладенням відповідних обов`язків.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання підозрюваного під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором підозрюваного у порядку, передбаченому ст.ст.111, 112 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив. Апеляційна скарга містить прохання про скасування ухвали та про постановлення нової, якою, на думку апелянта, слід зменшити суму застави відповідно до майнового і фінансового стану ОСОБА_7 до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст.ст.176, 184 КПК України, так як у клопотанні слідчого відсутній виклад обставин, на підставі яких можна дійти до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою і необґрунтоване визначення великої суми застави.

Вказує, що в ухвалі слідчого судді не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і не вказано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зазначає, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджується з кваліфікацією дій підозрюваного за ч.4 ст.368 КК України, оскільки завищено суму неправомірної вигоди, яку ОСОБА_7 міг отримати.

Зауважує, що слідчим суддею неправильно визначена сума застави, оскільки перевищення верхнього врегульованого розміру застави повинно мати додаткові чинники та обґрунтування, яких ухвала не містить.

Крім того, просить взяти до уваги те, що докази обґрунтованості підозри, зазначені в клопотанні слідчого, не можуть бути враховані слідчим суддею, оскільки вони безпосередньо ним не досліджувалися.

Просить врахувати те, що визначена слідчим суддею застава у розмірі 1 650 000 (мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) гривень, є завідомо непомірною для ОСОБА_7 та не відповідає його реальному майновому та фінансовому стану, тяжкості злочину.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник адвокат ОСОБА_8 був присутній у судовому засіданні та підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримав апеляційну скаргу захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника та зазначила, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, думку підозрюваного та прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001669 від 05 02 2025, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

19 02 2025 о 09:21 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

19 02 2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

З огляду на зазначене ОСОБА_7 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 познайомився із невстановленим співробітником Державного бюро розслідувань. Після чого у невстановлені в ході досудового розслідування день, час та місці підозрюваний та вищевказаний невстановлений співробітник Державного бюро розслідувань заздалегідь, діючи з корисливим мотивом, домовилися про спільне вчинення корупційного злочину, а саме: організувати злочинну схему отримання неправомірної вигоди від осіб, які виявили бажання працевлаштуватись до Державного бюро розслідувань.

Реалізовуючи розроблену злочинну схему, 29 01 2025 близько 18:00 ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови, познайомився із громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виявив бажання пройти конкурсний відбір та працевлаштуватись до Державного бюро розслідувань.

Під час зустрічі 19 02 2025 приблизно о 09:15, перебуваючи в салоні автомобіля «Rover Range Rover Sport», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , на паркувальному майданчику магазину «Чудо Маркет», який розташований за адресою: вул.Академіка Павлова, 120, м.Харків, доводячи свій злочинний умисел до кінця, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи з корисливим мотивом, за попередньою змовою з невстановленим співробітником Державного бюро розслідувань, ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди у розмірі 10 000 доларів США (імітаційні грошові кошти).

У зв`язку з цим 20 02 2025 до Московського районного суду м.Харкова надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , з посиланням на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній та наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий послалася на зібрані під час досудового розслідування матеріали, як окремо, так і всі у сукупності, а саме: заяву ОСОБА_9 від 05 02 2025, протоколи допиту свідка ОСОБА_9 від 05 02 2025, 12 02 2025, 13 02 2025, 15 02 2025, 19 02 2025; протоколи огляду речей від 13 02 2025, 15 02 2025; протокол затримання ОСОБА_7 від 19 02 2025; протокол огляду та вручення грошових коштів і несправжніх (імітаційних) засобів - грошових купюр від 19 02 2025; протоколи допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також інші матеріали кримінального провадження.

Разом з цим слідчий вказує дані, характеризуючі підозрюваного, який є уродженцем м.Харкова, громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючий, розлучений, не судимий.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, враховуючи повідомлену ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, зокрема у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Недоведення існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що під час обшуку було виявлено та вилучено усі докази, які можуть бути використанні для доказування вини підозрюваного.

Враховуючи те, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а підозрюваний має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу ОСОБА_7 на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь. Крім того, враховуючи те, що досудове розслідування ще триває та планується проведення низки експертиз, ОСОБА_7 може незаконно впливати на заявника, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні, у тому числі з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні корупційного особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке створило в очах громадян негативне враження щодо боротьби з корупцією, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в державі, а саме необхідність боротьби з правопорушеннями, вчиненими службовими особами, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи з приводу безпідставності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою через неправильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , а також те, що докази у вказаному кримінальному провадженні не можуть бути враховані слідчим суддею, проте, виходячи зі стадії процесу досудового розслідування, колегія суддів не може взяти їх до уваги, оскільки дослідження вказаних питань можливо лише під час розгляду справи по суті, в тому числі наявності та відсутності підстав, які виключають кримінальну відповідальність, а також дослідження доказів з приводу їх належності, процесуальної допустимості та достатності для вирішення питання щодо винуватості або не винуватості підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Що стосується доводів захисника про зміну розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК).

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (частина 5 статті 182 КПК).

Так, зі структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06 11 2007, заява №.42440/06). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79). У рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25 04 2000 (заява № 31315/96, § 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У той же час не можна допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Колегія суддів звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан обвинуваченого; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу обвинуваченого; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» обвинуваченого; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Слідчий у своєму клопотанні зазначив, що з урахуванням обставин, встановлених під час досудового розслідування, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також того що, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені корупційного особливо тяжкого злочину, з урахуванням свого віку та життєвого досвіду усвідомлював протиправність своїх дій, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків, враховуючи, що вчинене ним кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження щодо боротьби з корупцією, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в державі, а саме необхідність боротьби з правопорушеннями вчиненими службовими особами, той факт, що предметом злочину були грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, а також враховуючи майновий та сімейний стан ОСОБА_7 , застава має складати не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні корупційного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого з корисливим мотивом.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний неодружений, офіційно не працює, осіб на утриманні не має, що у своїй сукупності свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, можливість зміни ним місця проживання з метою ухилення від суду.

Крім того, слідчий суддя виходив із наявності у власності підозрюваного двох дороговартісних авто, сукупна вартість яких складає приблизно 800 000 грн., а також автомобілів, які перебувають у фактичному користуванні останнього, з сукупною вартістю понад 400 000 грн. Також відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей, підозрюваний має право на відчуження щонайменше ще на 3 автомобілі, сукупна вартість яких складає приблизно 500 000 грн.

Так, з рапорту ст. о/у в ОВС Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 від 05 02 2025 вбачається, що ОСОБА_7 являється власником автомобілей Land Rover Range Rover Sport, 2006 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 та Land Rover Range Rover Sport, 2011 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 ., а також може користуватися автомобілем BMW X1, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 ., на підтвердження чого до рапорту долучено відповідні матеріали (а.с.34-41).

При цьому, враховуючи, що джерела походження вказаного майна, а також ймовірні вірогідні статки підозрюваного та членів його сім`ї неможливо встановити, відповідно до підозри ОСОБА_7 є безробітнім, під час судового засідання останній зазначив що він є волонтером, а під час проведення обшуку в автомобілях підозрюваного було виявлено та вилучено документи з питань відстрочки від військового обліку сімох військовозобов`язаних, слідчий суддя прийшов до висновку, що підозрюваний також здійснює протиправну діяльність у сфері допомоги військовозобов`язаним в ухиленні від мобілізації.

Беручи до уваги, що лише сукупна вартість автотранспорту у володінні підозрюваного перевищує максимальний розмір застави, що може бути призначено щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також відповідно до вимог ст.182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя застосував до підозрюваного заставу у розмірі, визначеному ч.5 ст.182 КПК України, яка здатна забезпечити виконання підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, у сумі 1 650 000 (мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) гривень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що застава у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК) та складає 1 650 000 (мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) гривень є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених законом.

Тобто, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставою у розмірі 1 650 000 (мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) гривень, яка не є завідомо непомірною для ОСОБА_7 із урахуванням викладеного вище, здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та не вбачається підстав для зменшення розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з можливістю внесення застави та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 02 2025 року про застосування щодо підозрюваного за ч.4 ст.368 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 19 04 2025 року включно, з визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4