Номер провадження:1-кс/521/704/25
УХВАЛА

12 лютого 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про дозвіл на проведення обшуку за кримінальним провадженням №0000778 від 18.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991, громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991, посадові особи і громадяни, винні у порушенні законодавства та інших нормативно-правових актів у сфері оборони України, несуть визначену законом відповідальність з урахуванням бойового імунітету.

Додатково встановлено, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1126-VII від 17.03.2014.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збройні сили України» №1934-ХІІ від 06.12.1991, Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про збройні сили України» №1934-ХІІ від 06.12.1991, Збройні Сили України провадять свою діяльність на засадах комплектування шляхом призову громадян на військову службу та прийняття на військову службу за контрактом.

Додатково встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», 24 лютого 2022 року Указом Президента України за №64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин строком на 30 діб, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом від 6 травня 2024 року №271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року №3684-ІХ), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року на 90 діб.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема, ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №1455 від 29.12.2021 якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Також, відповідно до імперативних положень абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (у редакції від 16.06.2022), мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Крім того, відповідно до положень абз. 3, 10, 11 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (у редакції від 16.06.2022), не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

- зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

- які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Так в ході досудового розслідування встановлено ряд осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, яким в порядку визначеному КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч .2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 366 КК України

Встановлено, що підозрювані діючи за попередньою змовою, групою осіб, здійснювали всі необхідні дія для ухилення особами призовного віку від обов`язку проходити військову службу в Збройних силах України та інших військових формуваннях в особливий період, порушуючи встановлений законом порядок призову громадян України на військову службу шляхом звільнення від обов`язку проходити військову службу в Збройних силах України та інших військових формуваннях, внаслідок чого перешкоджали законній діяльності Збройних сил України та інших військових формувань в особливий період, тим самим знизивши бойову готовність, обороноздатність ЗСУ та створили потенційну загрозу основам національної безпеки України в особливий період.

У ході проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, оперативно - розшукових заходів, показань підозрюваних, встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний об`єкт нерухомості належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладеного, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказаною адресою, особа причетна до вчинення кримінального правопорушення може зберігати: мобільні телефони, сім - карти, електронні носії інформації, комп`ютерну техніку на якій могли зберегтись сліди вчинення кримінального правопорушення, медичну документацію, що має відношення до кримінального провадження та/або має ознаки підробленого документу, грошові кошти здобуті злочинним шляхом, печатки, штампи, флеш носії інформації, зошити, жорсткі диски, чорнові записи з інформацією, а також інші речі, предмети та документи, які зберегли в своїй середині, або на поверхні слідову інформацію, яка здатна відтворити слідову картину скоєння кримінального правопорушення та послужити доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий у судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Вивчивши клопотання та матеріали додані до нього, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Так, відповідно до положень, ч. 5 ст. 234 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

При вирішенні клопотання про проведення обшуку, слідчий суддя враховує положення ст. 30 Конституції України, яка кожному гарантує недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Обшук - як слідча дія, є виключним способом збирання (отримання) доказів при провадженні досудового слідства, оскільки слідчий (прокурор) як суб`єкт доказування, за допомогою передбаченого Законом фактично необмеженого права на вхід до житла (чи іншого володіння особи), без дозволу осіб які в ньому проживають (перебувають, працюють), вторгаються таким чином в особисте життя людини, тобто в суб`єктивне право кожного громадянина, яке є його соціальним благом, яке гарантоване державою.

Будь - яка слідча дія повинна проводитись за наявності правових та фактичних підстав, тобто за наявності сукупності передбачених кримінально - процесуальним законом умов і фактичних даних, які диктують необхідність виконання конкретних дій в інтересах встановлення істини по провадженню.

Дослідивши матеріали, додані до клопотання, а також вислухавши думку слідчого під час судового засідання, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим не було надано будь - яких обґрунтованих даних та переконливих доказів, що особа, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , причетна до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім того, необхідність такого ступеню втручання, як обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , при відсутності обґрунтованої підозри будь - якої особи у вчиненні кримінального правопорушення, про виявлення якого зазначено в клопотанні, слідчим не доведено.

Діючим кримінально - процесуальним кодексом України слідчому та прокурору надано достатньо велику кількість процесуальних повноважень під час проведення досудового розслідування, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що обшук на даному етапі досудового розслідування не є виключним та найбільш доцільним засобом встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 234 КПК України, слідчий суддя вважає, що підстав для задоволення клопотання слідчого на даному етапі досудового розслідування не має, оскільки слідчим не доведені достатні підстави для проведення обшуку.

Керуючись ст.ст. 234, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про дозвіл на проведення обшуку за кримінальним провадженням №0000778 від 18.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 366 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6