Дата документу 25.12.2024 Справа № 314/2334/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/2334/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1077/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 25 грудня 2024 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Яковлеве, Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

04 жовтня 2011 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

11 листопада 2011 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75, ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

30 вересня 2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2011 року та визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць, початок строку 12 вересня 2012 року;

28 травня 2014 року перегляд вироку, Апеляційний суд Запорізької області - вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2013 року скасовано;

24 лютого 2015 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

14 квітня 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року та визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

26 грудня 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Якимівського районного суду від 14 квітня 2016 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

13 квітня 2017 року перегляд вироку, Апеляційний суд Запорізької області - вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2016 року у цій же справі в частині визначеного покарання скасовано. Ухвалено вважати засудженим за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року та вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців 20 діб;

13 жовтня 2017 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України приєднано покарання за вироками суду від 13 квітня 2017 року Апеляційного суду Запорізької області, від 08 червня 2016 року Якимівського районного суду Запорізької області;

15 грудня 2020 року Мелітопольським місцевим районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 07 серпня 2023 року звільнився за закінченням строку покарання з П`ятихатської виправної колонії №122;

10 квітня 2024 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.246 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Синельниківська ВК №94».

Перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2024 року, яким кримінальне провадження №0000096 від 13 лютого 2024 року за ч.4 ст.185 КК України, в частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , за епізодом за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку визначеному п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України закрито.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246 КК України, ч.4 ст. 185 КК України (за епізодом за адресою: АДРЕСА_3 ), та призначено йому покарання за ч.1 ст.246 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік; за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В порядку визначеному ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

В порядку визначеному ч.4 ст.70 КК України визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області (справа №314/1610/24) у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання з 02 квітня 2024 року.

В порядку визначеному ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обвинуваченого ОСОБА_6 залишено перебувати в установі попереднього ув`язнення ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого - філії «Запорізьке лісове господарство» ДГСП «Ліси України» задоволено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 майнову шкоду завдану кримінальним правопорушенням на користь ДГСП «Ліси України» в розмірі 41 119,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 майнову шкоду завдану кримінальним правопорушенням на користь ОСОБА_10 в розмірі 11538,53 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду, у зв`язку із закриттям кримінального провадження за епізодом відносно потерпілої ОСОБА_11 , з підстав декриміналізації діяння, роз`яснивши потерпілій ОСОБА_11 право звернутись за захистом порушеного права відшкодування завданої діянням шкоди в порядку визначеним Цивільним процесуальним кодексом України.

Вирішена доля речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 13 352 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят дві) гривень 00 коп. на користь держави.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 246 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч.4 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, за ст. 162 КК України (за епізодом проникнення до житла ОСОБА_11 ) - обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань визначити позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2024 року призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 96-1 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до предмету злочину - 4 м кубічних деревини породи «Акація біла».

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з вироку вбачається, що ОСОБА_6 на початку лютого 2024 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, проник до буд. АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_11 на суму 1245 грн.

Встановлено, що 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 гривень) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Тобто, до 9 серпня 2024 року кримінально караною крадіжка вважалася, якщо вартість вкраденого майна становить від 302,8 гривень, а після 9 серпня 2024 року дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість вкраденого становить до 3028 гривень, карається за КУпАП.

З урахуванням вказаних положень судом прийнято рішення про закриття за вказаним епізодом кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України відповідно до п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

В той же час, у п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначається, що якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища, поєднане із вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку, з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 КК України.

Положеннями ч.3 ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Санкція ст.162 КК України є значно нижчою за санкцію ч.4 ст.185 КК України, а отже у суду були усі підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого та засудження за ст. 162 КК України за епізодом проникнення до житла ОСОБА_11 .

Крім того, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом у недостатній мірі враховані дані про його особу, зокрема наявність непогашених судимостей за корисливі злочини, ведення антисоціального способу життя, відсутність роботи та стійких соціальних зв`язків, та, як наслідок, необґрунтовано призначено мінімально можливе покарання за санкцією ч.4 ст. 185 КК України та за сукупністю злочинів та вироків.

Окрім цього, судом першої інстанції при ухвалені вироку не враховано, що ст. 96-1 КК України передбачено застосування спеціальної конфіскації, тобто примусового безоплатного вилучення за рішенням (вироком) суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна, за умови вчинення умисного злочину, у тому числі передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Із приписів ч.1 ст. 96-2 КК України вбачається, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержано внаслідок вчинення злочину (п. 1) або були предметом злочину (п. 3), а крім того були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину (п. 4).

Згідно з диспозицією ч.1 ст. 246 КК України та п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 17 від 10 грудня 2004 року «Про судову практику у справах про злочини проти довкілля» під незаконною порубкою дерев (ст. 246 КК України) розуміється порубка дерев і чагарників, вчинена без відповідного дозволу та з порушенням чинного законодавства та всупереч існуючим правилам, у тому числі із застосуванням заборонених знарядь.

Тобто, предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України є незаконно прорублені дерева (у цьому провадженні - 3 дерева породи «Акація біла»).

Долю незаконно прорублених дерев породи «Акація біла» судом в порушення вказаних вимог не вирішено та безпідставно не було застосовано до ОСОБА_6 спеціальну конфіскацію предмету злочину - незаконно прорублених дерев породи «Акація біла» у кількості 3 штук, що становить 4 м кубічних.

Згідно з вироком суду, 30 жовтня 2023 року, у ранковий час доби, більш детальний час в ході розслідування не вдалось встановити, ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на незаконну порубку дерев, пройшов до лісосмуги, яка розташована поблизу села Богатирівка, Михайлівської територіальної громади, Запорізького району, Запорізької області. Знаходячись на вищезазначеній ділянці місцевості, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що своїми діями спричиняє шкоду довкіллю, з метою заготівлі дров для особистих потреб, незаконно, порушуючи порядок спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року №761, без відповідного дозволу, не маючи лісорубного квитка (ордера) на здійснення порубки дерев, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, зрізав за допомогою бензопили, марку якої не було встановлено, 3 (три) сироростучих (живих) дерева породи «Акація Біла», які не перебувають у комунальній чи приватній власності та відповідно до законодавства, вони перебувають у державній власності України, що призвело до припинення росту дерев. При цьому шляхом спилювання повністю відокремив дерева від кореня, відрізав гілля, які залишав на місці події, розпиляв зрубані дерева на колоди, які залишав на місці та в подальшому частину їх забрав до місця проживання.

Своїми незаконними діями, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108- 24/10157-ФХЕД від 05 червня 2024 року ОСОБА_6 здійснив порубку 3 (трьох) сироростучих (живих) дерев породи «Акація Біла», а саме:

- 1 дерево, породи «Акація Біла» діаметром 38,1-42 см, вартістю 2 266 гривень за одне дерево, на загальну суму 2 266 гривень;

- 2 дерева, породи «Акація Біла» діаметром 42,1-46 см, вартістю 2 688 гривень за одне дерево, на загальну суму 5 376 гривень.

Розмір шкоди, завданої довкіллю, внаслідок незаконного вирубування 3 (трьох) дерев до ступеня припинення росту породи «Акація Біла» на території Запорізького лісництва ДП «Ліси України», поблизу с. Богатирівка, Михайлівської ТГ, Запорізького району, Запорізької області з урахуванням індексації, становить 46 019, 29 гривень.

Крім того, в ніч на 13 лютого 2024 року, більш детальний час не встановлено, ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов на територію домоволодіння, яке по периметру не огороджене, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом розбиття скла камінням проник в приміщення житла, після чого шляхом вільного доступу, таємно викрав болгарку ПРОТОН моделі МШУ-125/930 у корпусі зеленого кольору, електричну дриль ELTOS ДЭУ-1200 у корпусі зеленого кольору, акумуляторну міні-пилку Bosch у корпусі чорного кольору, перфоратор Bosch, GBN-3-28 DFR Professional у корпусі синього кольору та 2 подовжувачі на 20 та 25 метрів на 380 вольт білого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого, викрадене майно склав до знайденої в будинку сумки з якою покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта судової товарознавчої експертизи №1462 від 22 квітня 2024 року, вартість зазначеного майна становить:

- болгарка - кутошліфувальна машинка моделі МШУ-125/930 - ПРОТОН у корпусі зеленого кольору - 925 гривень;

- електрична дриль ELTOS ДЭУ-1200 у корпусі зеленого кольору - 982,70 гривень;

- ланцюгова акумуляторна пилка Bosch у корпусі чорного кольору, вартість майна не визначалася, оскільки наданої інформації недостатньо для проведення дослідження;

- 2 подовжувача на 20 та 25 метрів на 380 вольт білого кольору, вартість майна не визначалася, оскільки наданої інформації недостатньо для проведення дослідження;

- перфоратор Bosch, GBN-3-28 DFR Professional у корпусі синього кольору - 9630,83 гривень, чим ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 11 538 гривень 53 копійки.

Обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0000096 від 13 лютого 2024 року за ч.4 ст.185 КК України містить також таке обвинувачення.

«… на початку лютого 2024 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом подолання паркану, перебуваючи біля будинку, де за допомогою принесеною з собою викрутки відігнув гвіздки на віконному отворі, після чого вийняв скло та проник до житла, після чого шляхом вільного доступу, таємно викрав косу бензинову «EXPERT GARDEN», моделі 10105110, у корпусі жовто-чорного кольору, вартістю 3 000 гривень, яка належить потерпілій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого, ОСОБА_6 з викраденим майном покинув місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд.?

Згідно з висновком експерта судової товарознавчої експертизи №1358 від 11 квітня 2024 року, ринкова вартість бензокоси марки «EXPERT GARDEN», моделі 10105110, у корпусі жовто-чорного кольору, на момент вчинення кримінального правопорушення становить - 1 245 гривень. Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1 245 гривень».

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, як «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у житло».

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду убачається, що за результатами судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246, ч.4 ст.185 (епізод від 13 лютого 2024 року) КК України.

Разом з цим, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (епізод вчинений на початку лютого 2024 року).

Суд, не встановлюючи фактичні обставини провадження за вказаним епізодом правопорушення, дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження в цій частині в порядку, визначеному п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

При цьому за результатом судового розгляду суд ухвалив обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 та одночасно цим же вироком закрив кримінальне провадження щодо останнього в певній частині, що не відповідає вимогам ст.369 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, рішення про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4.1 ч.1 ст.284 КПК України, приймається у формі ухвали.

Окрім того, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність за певні діяння у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, згідно з обвинувальним актом (ч.4 ст. 185 КК України, епізод вчинений на початку лютого 2024 року) ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, проникнувши на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом подолання паркану, перебуваючи біля будинку, де за допомогою принесеної із собою викрутки, відігнув гвіздки на віконному отворі, після чого вийняв скло та проник до житла, після чого шляхом вільного доступу, таємно викрав косу бензинову «EXPERT GARDEN», моделі 10105110, у корпусі жовто-чорного кольору, вартістю 3 000 гривень, яка належить потерпілій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2024 року по справі №127/26638/23 з посиланням на ч.3 ст.337 КПК України, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене Кримінальним Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК України).

З огляду на зміст положення ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Таким чином, аналіз кримінального процесуального законодавства дає підстави вважати, що суд, дійшовши висновку про те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене, зокрема статтею 185 КК України, та, водночас, встановивши, що в діях обвинуваченого наявний склад іншого кримінального правопорушення (ст. 162 КК України), відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та змінити правову кваліфікацію правопорушення, застосувавши кримінальний закон про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Викладене узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка сформульована в постанові від 07 жовтня 2024 року справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24.

Проте, суд не з`ясував повно і всебічно всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Зазначене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з цим, оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно та всебічно дослідити обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2024 року, яким кримінальне провадження №0000096 від 13 лютого 2024 року за ч.4 ст.185 КК України, в частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , за епізодом за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку визначеному п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України закрито; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246 КК України, ч.4 ст. 185 КК України (за епізодом за адресою: Запорізька область, Запорізький район, місто Вільнянськ, вулиця Кобзаря, будинок 5), скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4