Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/497/25
Провадження № 1-кп/644/481/25
ВИРОК

Іменем України

17 березня 2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001696 від 02.12.2024 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянки України, з середньо-технічною освітою, офіційно працевлаштована кухарем КП «Комбінат дитячого харчування», на утриманні нікого не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

02.12.2024 близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_5 перебувала у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті виниклих неприязних відносин один до одного, між нею та її співмешканцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_5 раптово виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_5 знаходячись у ванній кімнаті зазначеної вище квартири, взяла кухонний ніж, та тримаючи його у правій руці, завдала потерпілому ОСОБА_6 вісім ударів в область спини, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи сім колото-різаних поранень спини, з них п`ять з правої сторони та два з лівої сторони, крім цього, два поранення проникають в плевральні порожнини з ушкодженням по ходу каналів верхньої частки правої легені та верхнього відділу нижньої частки лівої легені, з масивними крововиливами у плевральні порожнини, також встановлено глибоке садно лінійної форми з боку задньо-зовнішної поверхні правого плечового суглобу. По ступеню тяжкості, колото-різані поранення з ушкодженням легень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, інші тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Колото-різані поранення задньої поверхні грудної клітини (спини), з ушкодженням по ходу ранових каналів верхньої частини правої легені та верхнього відділу нижньої частки лівої легені, які супроводжувалися масивними крововиливами у плевральні порожнини, що у кінцевому підсумку, призвело до загальної крововтрати організму стали безпосередньою причиною смерті ОСОБА_6 на місці.

Отже, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Правова позиція сторони обвинувачення.

1.1.Правова позиція сторони обвинувачена відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що визнання винуватості ОСОБА_5 у повному обсязі та надання стороною обвинувачення доказів, які досліджені судом та є достатніми для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичним обставинам об`єктивної істини, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави обґрунтовано визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор звернув увагу суду на те, що ОСОБА_5 повністю визнає свою вину, її щире каяття обвинуваченої та послідовну позицію щодо визнання винуватості, вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та просив суд здійснити розгляд справи згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вважав за можливе призначити ОСОБА_5 остаточне покарання, котре є найнижчою межею санкції за ч.1 ст. 115 КК України, зокрема 7 років позбавлення волі, враховуючи її особистісну характеристику.

Потерпілі у цьому кримінальному провадженні відсутні, оскільки заяви про залучення у порядку ст. 55 КПК України до органу досудового розслідування не надходили.

1.2.Позиція обвинуваченої та її захисника

Обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю визнала, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією її дій погодилася, не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті та висновках експертних досліджень. Свої дії ОСОБА_5 піддала критичній оцінці, у скоєному щиро розкаялася, висловила жаль. Крім цього, обвинувачена ОСОБА_5 , вважала недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нею не оспорюються, запевнила суд, що правильно розуміє зміст цих обставин, погоджується з кваліфікацією її діянь, визнає обставини встановлені стороною обвинувачення, також розуміє, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

1.3.Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 звернув увагу суду на щире каяття обвинуваченої та її послідовну позицію щодо визнання винуватості, вважав за можливе призначити ОСОБА_5 остаточне покарання, котре є найнижчою межею санкції за ч.1 ст. 115 КК України, зокрема 7 років позбавлення волі, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше не судима. Адвокат повністю підтримав позицію своєї підзахисної щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, звернув увагу, що ОСОБА_5 повністю визнає вину, тому просив суд здійснити розгляд справи згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України та суворо не карати.

II.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За таких обставин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями у сукупності вчинила кримінальне правопорушення злочин, яке суд кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 16.09.2024 (справа 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23) зазначила, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Беручи до уваги те, що обвинувачена вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнала у повному обсязі, обвинувачена та інші учасники судового провадження не піддавали сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позиції, суд, за їх згодою, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Заразом, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачена ОСОБА_5 зміст цих обставин, чи не оспорює їх, і не наполягає на дослідженні всіх доказів у справі, роз`яснив обвинуваченій, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом роз`яснено іншим учасникам судового провадження, що вони також будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від сторони обвинувачення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються у кримінальному провадженні, яке беззастережно було підтримано усіма учасниками кримінального провадження, керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів та установив такий порядок дослідження доказів визначений ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинувачену, відносно фактичних обставин справи, оголошено та досліджено письмові докази, що характеризують особу обвинуваченої та процесуальні витрати, надані стороною обвинувачення.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю визнала та надала суду такі покази.

Дійсно, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , разом з співмешканцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким перебувала у фактичних шлюбних стосунках близько 25 років без офіційної реєстрації шлюбу, від яких вони мають спільну дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка наразі перебуває за кордоном. За період існування вказаних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 нерідко мали місце конфлікти, сварки, обопільні образи один одного та застосування фізичного насилля, часто це відбувалось на грунті ревнощів та після вживання алкоголю. Так, не виключенням стало і 02.12.2024, ранок після активного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 .

Близько дев`ятої години ранку 02.12.2024 року ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у ванній кімнаті за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті виниклих неприязних відносин один до одного з приводу ревнощів ОСОБА_6 , вихопивши з підставки для ножів кухонний ніж, та тримаючи його у правій руці, завдала потерпілому ОСОБА_6 близько семи колото-різаних поранень спини, з них п`ять з правої сторони та два з лівої сторони, після яких він не зміг піднятись та помер на місці. Після цього ОСОБА_5 зателефонувала матері та повідомила, що вбила людину, залишаючись на місці події, в свою чергу мати ОСОБА_5 викликала швидку та поліцію на місце злочину, за адресою: АДРЕСА_2 . У вчиненому щиро розкаюється, просила суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченої не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, розповідь про які характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності.

Крім показань обвинуваченої, судом досліджено оголошені та досліджені у судовому засіданні письмові докази, що характеризують особу обвинуваченої та процесуальні витрати, надані стороною обвинувачення, зокрема:

1. Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 13.01.2025 (а.с. 37), згідно з якою вилучені в ході огляду місця події квартири АДРЕСА_3 , а саме: змив речовини бурого кольору з підлоги у ванній кімнаті; змив речовини бурого кольору зі скла дверці пральної машинки; ніж; кофту зі слідами бурого кольору; два мобільних телефона марки «SAMSUNG» модель «SM-J320H» та марки «Infinix SMART 8» модель «Infinix X6525D», а також у ході затримання, згідно ч. 3 ст. 208 КПК України, у ОСОБА_5 : спортивні штани світло-сірого кольору визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0001696 (а.с. 37). Зазначені вище речові докази здано на зберігання до камер зберігання Вп № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, що підтверджується талоном квитанції № 1334 (а..с 38).

2. Копія паспорта громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданий 22.03.1999 Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області (а.с. 39-41) та копією РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 42).

3. Вимога щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не притягувалася (а.с. 43).

4. Довідка КНП Харківської обласної ради «Обласний психоневрологічний диспансер № 3» № 6902 від 03.12.2024 з якої вбачається, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с. 44).

5. Довідка КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» № 12098 від 04.12.2024 з якої вбачається, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с. 45).

6. Характеристика на працівника підприємства вих. № 128 від 10.12.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 працює кухарем у КП «Комбінат дитячого харчування» з 01.09.2011 (наказ № 52-к від 01.09.2011). На роботі зарекомендувала себе позитивно, до виконання своїх трудових обов`язків ставиться належним чином, у колективі користується повагою, завжди ввічлива та охайна, готова прийти на допомогу іншим. Трудову дисципліну не порушувала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, скарг та нарікань на роботу ОСОБА_5 до керівництва підприємства не надходило (а.с. 46).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, зважаючи на позицію учасників судового провадження щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, надано та досліджено не було.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Отже, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 беззаперечно визнала свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення злочину, а також інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд дійшов переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, а вчинене обвинуваченою кримінального правопорушення вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Враховуючи викладене вище, суд вважає винною обвинувачену ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке до неї необхідно застосувати покарання передбачене санкцією відповідної статті КК України.

III.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину відповідно до ч. 6 ст.12 КК України та спрямоване проти життя та здоров`я особи, зокрема вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, тоді коли, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд зважає, що у рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Вивченням особи обвинуваченої, судом установлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Харкові, є громадянкою України, має середньо-технічну освіту, працює кухарем у КП «Комбінат дитячого харчування», де характеризується позитивно (а.с. 46), на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, раніше не судима.

Суд враховує, що під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, що відповідає правовій позиції викладеній у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з якої вбачається, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до обвинувального акту від 17.01.2025, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (а.с. 1-3). Так, ч. 6 ст. 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27.11.2019 (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Під час судових слухань справи ОСОБА_5 беззаперечно та дійсно визнала свою вину за тих обставин, які ставляться їй в провину, усвідомлюючи усю тяжкість скоєного, вільно та без утаювання розкривала суду усі відомі їй обставини вчинених діянь, неодноразово засуджувала свою поведінку, надаючи їй відверту негативну оцінку, неодноразово виражала щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судових засідань пояснення, показання, поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 , дійшов переконання, що обвинувачена дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, активно розкриває деталі скоєного діяння задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин, що мають значення для справи, морально засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності підсудної, яка виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність та прийняття будь-якого покарання призначеного судом.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к та від 20.04.2021 у справі № 457/529/20.

Відповідно до обвинувального акту від 17.01.2025, обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, враховуючи наведене, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує таку обтяжуючу покарання обставину, як «вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння», оскільки ОСОБА_5 під час допиту у суді зазначила, що вона вживала напередодні вбивства у незначній дозі алкоголь, але сам по собі алкоголь, навіть у невеликих дозах, має негативний вплив на її організм, вона почувається після його вживання погано фізіологічно, він значно змінює її поведінку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Під час визначення судом виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючу та обтяжуючу покарання обставини, вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст.115 КК України, оскільки її виправлення не можливе без ізоляції від суспільства. Саме покарання у виді позбавлення волі, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності із позиціями сторони захисту: захисника та обвинуваченої, сторони обвинувачення прокурора, обставини вчинених кримінального правопорушення, характер, спосіб вбивства, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, із урахуванням особи обвинуваченої, її поведінки під час та після вчиненого; те, що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення має підвищену суспільну небезпеку, предметом яких є життя та здоров`я особи, характер вчиненого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк семи років за ч.1 ст.115 КК України.

Саме це покарання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням позицій учасників справи та обмежень визначених ч. 3 ст. 349 КПК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд дійшов переконання, що зазначене покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

IV.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов під час досудового розслідування у кримінальному провадженні заявлено не було.

V.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.01.2025 ОСОБА_5 , в порядку ст. 199 КПК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, до 28.03.2025. Суд дійшов переконання, що є доцільним залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту її фактичного затримання, зокрема з 02 грудня 2024 року.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

На вимогу положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту. Отже, арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 на майно скасувати, після набрання вироком законної сили.

Суд дійшов висновку, що питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Процесуальні витрати відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 100, 124, 174, 331, 337, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Дію застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня її фактичного затримання, з 02 грудня 2024 року.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 на майно скасувати, після набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0001696 від 02.12.2024, що знаходяться у камері схову ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили:

1.Повернути за належністю власниці обвинуваченій ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Infinix SMART 8» модель Infinix X6525D.

2.Знищити:

2.1.змив речовини бурого кольору на дверці пральної машини;

2.2.змив речовини бурого кольору на підлозі ванної кімнати;

2.3.два кухонних ножі зі слідами речовини бурого кольору;

2.4.кофту білу зі слідами речовини бурого кольору;

2.5.спортивні штани світло-сірого кольору,

2.6.мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель «SM-J320H».

Прокурору та обвинуваченій копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний м. Харкова, протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 у той же строк з моменту вручення їй копії, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.

Прокурору, обвинуваченому та його захиснику повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя ОСОБА_1