Справа № 646/6079/23
№ провадження 1-кп/646/302/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Харкові клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001652 від 14.08.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч. 5 ст.407 КК України.

У засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , посилаючись на вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказав, що у матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому тяжкого кримінального правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання посилалася на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а тому враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, він може переховуватись від суду. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений, розуміючи зміст інкриміновано йому кримінального правопорушення та передбачену за його вчинення кримінальну відповідальність, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи, для того щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтував тим, що перебуваючи на волі, він може вчинити інший військовий злочин.

Обвинувачений не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, захисник підтримав думку свого підзахисного.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, суддя дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2023 року щодо ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 04 листопада 2023 року із визначеною сумою застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, який неодноразово продовжувався.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, тобто умисному злочині, який є тяжким та за який передбачене покарання до 10 років позбавлення волі.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і розуміючи тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину може переховуватись від суду з метою уникнення відбування покарання. Можливість його втечі підтверджується також тим, що він є військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації, а місцезнаходження військової частини, в якій він проходить військову службу, в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того, вказані обставини створять складності явки або запізнення до суду.

Ризик незаконного впливу на свідків обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючи або умовляючи їх, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

На переконання суду, існування ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст.177 КК України - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурором належним чином не обґрунтовані та не доведені, а вчинення інших кримінальних правопорушень, прокурором обґрунтований виключно статусом обвинуваченого, який є військовослужбовцем.

Під час розгляду даного клопотання судом також встановлено, що він є громадянином України, який має зареєстроване місце проживання, однак у Чернігівський області, з середньою спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2008 року народження, військовослужбовець, має постійне джерело доходу, раніше не судимий.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно з сформованою практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Беручи до уваги, що розгляд кримінального провадження на цей час неможливо завершити на даний час з об`єктивних обставин, оскільки стадія з`ясування обставин та перевірка їх доказами не завершена, судові дебати у справі не проведені, суддя дійшов висновку про наявність високого ступеня ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченого та реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що вказані прокурором ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати.

Під час розгляду клопотання суддею вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, але, враховуючи наявність зазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому вразі визнання винуватим у злочині, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, суддя вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вищевказаним ризикам, тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на строк 60 діб, що на думку суду забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У відповідності ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК України визначено, що застава щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20.10.2023 визначена сума застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80 520 грн.

Суд не знаходить підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 діб, а саме до 30 січня 2025 року.

Встановити строк дії ухвали до 30 січня 2025 року включно.

Визначити суму застави, яка була визначена раніше ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова, у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 80520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_3 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки строком до 30.01.2025: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись з постійного місця проходження військової служби, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця проходження служби; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий : ОСОБА_1