КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1358/25
Провадження № 1-кс/552/447/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2025 Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

розглянувши звернення ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення від незаконного утримання,

В С Т А Н О В И В :

21.02.2025 до слідчого судді Київського районного суду м. Полтави надійшло звернення ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення від незаконного утримання у військовому навчальному центрі «Десна».

Звернення обґрунтоване тим, що її чоловіка ОСОБА_3 без його згоди було доставлено до Обласного розподільчого збірного пункту за адресою м. Полтава. вул. Дмитра Коряка,4а, де останній примусово пройшов ВКЛ і на даний час його незаконно утримують у військовому навчальному центрі «Десна». Оскільки останній є незаконно затриманим, вимагає негайно звільнити ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного.

Стаття 206 КПК визначає загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини . Так, згідно ч. 1 зазначеної статті, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Також згідно ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

При цьому, відповідно до ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів звернення, ОСОБА_3 є не учасником жодного кримінального провадження, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з цим Кодексом.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу і особисту недоторканість в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі "Мельник проти України" Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Під час розгляду звернення встановлено, що питання про звільнення ОСОБА_3 не відноситься до повноважень слідчого судді, оскільки Кримінально Процесуальним Кодексом України з`ясування підстав позбавлення волі особи у випадках, не пов`язаних з кримінальним провадженням, слідчим суддею не передбачено. Крім того, з матеріалів звернення вбачається, що ОСОБА_3 утримується у військовому навчальному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що територіально не відноситься до юрисдикції Київського районного суду м. Полтави.

У разі порушення прав чи інтересів особи службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, така особа для захисту своїх прав може звернутись із адміністративними позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї протиправних дій, що містять ознаки кримінального правопорушення (позбавлення свободи) до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Також, статтею 206 КПК України не передбачено повернення чи відмова у відкритті провадження за зверненням щодо звільнення позбавленої свободи особи, а тому в даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, а саме ч. 4 ст. 304 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи вищезазначене, провадження за зверненням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення від незаконного утримання, не підлягає відкриттю.

Керуючись ст. ст. 206, 304, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за зверненням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення від незаконного утримання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1