Справа № 595/354/25
Провадження № 1-кп/595/88/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Бучач матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000057 від 27.01.2025 року, по обвинувальному акту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новоставці, Бучацького району, Тернопільської області та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої оператором машинного доїння ТОВ «ГАДЗ-АГРО», раніше не судимої,

за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2025 року до Бучацького районного суду Тернпільської області надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватості між прокурором Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченою у цьому проваджені ОСОБА_4 та захисником обвинуваченої ОСОБА_5 .

Згідно із обвинувальним актом, у вересні 2023 року, у ОСОБА_4 , яка перебувала за місцем свого проживання у с. Мартинівка, Чортківського району, Тернопільської області, виник злочинний умисел спрямований на вчинення пособництва у виготовленні невстановленою особою підробленого висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі, не спеціалізованим способом та не підприємством, яке повинно здійснювати виготовлення та видачу таких висновків, шляхом надання нею особистих даних, з метою подальшого використання зазначеного підробленого висновку для усунення перешкод у при перетині державного кордону України її військовозобов`язаним сином ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , у вересні 2023 року більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, відшукала невстановлену особу, яка погодилася виготовити висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі, без проходження лікарсько-консультативної комісії, порядок і обов`язковість проходження якої, передбачено Наказом міністерства охорони здоров`я України № 407 від 09 березня 2021 року «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» та за відсутності умов які б надавали їй можливість отримати таки висновок на законних підставах.

В подальшому ОСОБА_4 , невстановленій досудовим розслідуванням особі надала свої анкетні дані, які невстановленою особою використано під час виготовлення підробленого висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись і самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі на ім`я ОСОБА_4 . Та в подальшому отримала вказаний підроблений офіційний документ, таким чином отримала реальну можливість його використовувати у своїй злочинній діяльності спрямованні на досягнення єдиного злочинного умислу.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - пособництво у підробленні офіційного документа, яке видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ, і яке надає права, з метою його використання.

Окрім цього, 07.11.2023 ОСОБА_4 , маючи із собою завідомо підроблений висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі № 398 від 28.09.2023 на своє ім`я, перебуваючи на державному кордоні України, пункт пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області, виник злочинний умисел направлений на використання завідомо підробленого документа.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на досягнення єдиної злочинної мети ОСОБА_4 , 07.11.2023 о 15 год 41 хв перебуваючи на державному кордоні України пункт пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння пред`явила працівникам ДПС України завідомо підроблений висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі № 398 від 28.09.2023 року на своє ім`я, як підставу для усунення перешкод при перетині державного кордону України її військовозобов`язаним сином ОСОБА_6 .

Внаслідок вище зазначених дій ОСОБА_4 , здійснила умисне використання завідомо підробленого офіційного документа.

Таким чином ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Окрім цього, згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Верховною Радою України 24 лютого 2022 року прийнято Закон України - № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»», який неодноразово продовжувався, зокрема продовженого з 05 год 30 хв 18 серпня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, який триває до теперішнього часу та скасований не був.

Крім цього, відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено загальну мобілізацію на території України.

Згідно з ч.3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (надалі - Закон України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з ч.8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.20221 № 1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років на період правового режиму воєнного стану. В той же час, законодавством встановлено винятки для окремих категорій чоловіків щодо обмеження виїзду за межі України на період правового режиму воєнного стану.

Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1044 від 10.09.2022 року про зміни що вносяться до Правил перетинання державного кордону громадянами України абзаці 8 п.2-1 «у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право» викладений у наступній редакції: особи, які потребують постійного догляду, - у супроводі одного із членів сім`ї першого ступеня споріднення (у значенні, наведеному у підпункті 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, та висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному сторонньому догляді або у супроводі особи, яка здійснює постійний догляд за зазначеними особами, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному сторонньому догляді та акта встановлення факту здійснені догляду. Акт встановлення факту здійснення догляду за іншою особою, яка потребує постійного догляду, складається на підставі звернення особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа, яка потребує постійного догляду, є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи, яка здійснює догляд, районною, районною у м. Києві та м.Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

У ОСОБА_4 , яка усвідомлювала порядок та правила перетину державного кордону України, зокрема положення вище вказаного абзацу 8, знаючи про дію вказаних норм, у вересні 2023 року виник злочинний умисел направлений на незаконне переправлення особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років, через державний кордон України.

Так, в вересні 2023 року ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання у с. Мартинівка, Чортківського району, Тернопільської області та реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне переправлення особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років, через державний кордон України, а саме свого сина ОСОБА_6 .

Так, остання завчасно підготувала та в подальшому використала завідомо підроблений висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі № 398 від 28.09.2023 року, на своє ім`я, з метою усунення перешкод в перетині державного кордону ОСОБА_7 та 07.11.1023 о 15 год 41 хв через пункт пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області, в пішому порядку здійснила незаконне переправлення через державний кордон свого сина ОСОБА_7 , усунувши перешкоду останньому в такому перетині шляхом пред`явлення підроблених документів та видуманих обставин супроводу при здійсненні пропускного контролю працівниками ДПС України внаслідок чого останній не законно та безпідставно перетнув державний кордон.

В подальшому, ОСОБА_4 , 07.11.2023 о 18 год 20 хв, через пункт пропуску «Порубне» Чернівецької області повернулась на територію України в пішому порядку без будь-якої сторонньої допомоги, однак ОСОБА_7 , по даний час на територію України не повернувся.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 К України - пособництво у підробленні офіційного документа, яке видається і посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ, і яке надає права, з метою його використання, ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа, ч. 1 ст. 332 КК України незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом усунення перешкод.

Прокурор у судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості від 07.03.2025 року, укладену між прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачена та захисник також просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості, суд приходить до висновку, про відмову у затвердженні угоди, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч. 5 ст. 469 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.332 КК України,

Як вбачається із угоди про визнання винуватості від 07.03.2025 року сторони узгодили покарання: за ч. 5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч.1 ст.332 КК України із застосуванням ст.69 КК України, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також особу підозрюваної, яка вчинила кримінальне правопорушення вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні перестарілих батьків, стан її здоров`я, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції частини 1 статті 332 КК України, у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік, які відбувати за місцем роботи із відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків із суми заробітку засудженої. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за супністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік, які відбувати за місцем роботи із відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків із суми заробітку засудженої.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України умови угоди про визнання винуватості не повинні суперечити інтересам суспільства.

Статями 50, 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальнихправопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З урахуванням вищенаведеної мети покарання призначення обвинуваченій ОСОБА_4 основного покарання більш м`якого виду, не зазначеного в санкції ч.1 ст.332 КК України, не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є не припустимим.

Крім того, як вбачається із угоди, при призначенні більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також особу підозрюваної, яка вчинила кримінальне правопорушення вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні перестарілих батьків, стан її здоров`я.

Відповідно до частини першої статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 28 травня 2020 року у справі № 639/4048/18 підставами для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено в санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України визнані дві групи факторів, які характеризують, як вчинений злочин, так і особу винного та мають враховуватись в їх сукупності, а саме:

а) наявність кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину;

б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому, виходячи зі змісту норми статті 69 Кримінального кодексу України, можна зробити висновок, що призначення більш м`якого виду покарання можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Суд беззаперечно погоджується із наявністю таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше, проте суд не вбачає яким чином утримання перестарілих батьків та стан здоров`я обвинуваченої може впливати на призначення покарання та значно знижувати суспільну небезпеку вчинених нею діянь.

Зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення за ч.1 ст.332 КК України, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст.12 КК України, хоча й відносяться до нетяжкого злочину, але спрямоване на усунення перешкод в перетині державного кордону України військовозобов`язаною особою чоловічої статі віком від 18 до 60 років під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

А тому в умовах воєнного стану наслідки ухилення від військової служби, а також сприяння у ухиленні повинні через покарання досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України.

При цьому з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні у зв`язку із збройною агресією російської федерації та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений обвинуваченою умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому призначення більш м`якого виду покарання за вказане правопорушення створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Суд вважає, що відповідно до угоди, узгоджена сторонами міра покарання з застосуванням ст.69 КК України за ч.1 ст.332 КК України у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік, які відбувати за місцем роботи із відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків із суми заробітку засудженої, враховуючи, що даний злочин вчинений під час війни на території України та воєнного стану, у зв`язку з чим почали діяти обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, відносно особи яка діяла умисно, протиправно, яка вчинила злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України, суперечить закладеним у п.2 ст.50 КК України принципам, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими так і іншими особами.

Відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу. Враховуючи наведені висновки в їх сукупності, суд уважає, що узгоджене сторонами покарання суперечить інтересам суспільства, а отже не відповідає вимогам до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України.

За цих обставин, у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 07.03.2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 27.01.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057, слід відмовити.

Щодо повернення обвинувального акту прокурору, слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 474 КПК України у разі відмови суду у затвердження угоди, яка укладена на стадії досудового розслідування за згодою сторін розгляд кримінального провадження здійснюється у загальному порядку.

В ході підготовчого засідання та розгляду даної угоди сторонами не зазначалося про можливість продовження розгляду справи у загальному порядку, а тому суд вважає, що для недопущення порушення прав та інтересів як сторони захисту, так і сторони обвинувачення кримінальне провадження слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст.314, 474 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 07 березня 2025 року між прокурором Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000057 від 27.01.2025 року, та обвинуваченою у цьому проваджені ОСОБА_4 та захисником обвинуваченої ОСОБА_5 - відмовити.

Повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

На ухвалу в частині повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1