1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5644/18 1-в/335/181/2024
17 грудня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Вознесенівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 01.11.2018 року за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.1 ст.361, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
17.10.2024 до суду надійшло подання начальника Вознесенівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 відносно ОСОБА_5 , засудженого 01.11.2018 вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжяза ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.1 ст.361, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В обґрунтування подання зазначено, що 02.01.2019 до Вознесенівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області надійшла копія вказаного вироку.
3 порядком відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 не ознайомлений, в ході початкових розшукових заходів було встановлено, що він не проживає за вказаною у вироку адресою. 18.02.2019 року засуджений виїхав за межі країни.
21.03.2019 Вознесенівським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області відносно ОСОБА_5 було заведено оперативно-розшукову справу № 50041902. На даний час його місцезнаходження не встановлене.
09.08.2024 набув чинності Закон № 3886-ІX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).
Згідно з цим Законом, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на вищезазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
На момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, розмір вартості викраденого майна, з якого, згідно із зазначеним вище Законом настає кримінальна відповідальність, становив 1 600,00 грн.
З вироку суду випливає, що розмір вартості викраденого ОСОБА_5 майна складає 370,00 грн., що у свою чергу виключає кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України та вказані дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ст. 51 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи, що згідно з вироком сума викраденого ОСОБА_5 майна становить 370,00 грн., тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на час вчинення злочину, представник органу пробації просила привести судове рішення стосовно ОСОБА_5 у відповідність до вимог закону.
В судове засідання представник органу виконання покарання не з`явилася, вказала в заяві до суду на розгляд справи без її присутності, подання підтримала в повному обсязі.
Прокурор вважала клопотання передчасним, у зв`язку не встановленням місця знаходження засудженого та відсутності будь-якої інформації про нього.
Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання на з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шлях направлення судової повістки за останньою відомою суду адресою місця проживання.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши доводи подання та матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Начальник Вознесенівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 звернулась до суду із поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 відносно ОСОБА_5 , засудженого 01.11.2018 вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжяза ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.1 ст.361, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
При цьому, у поданні взагалі не зазначено, у який саме спосіб необхідно привести у відповідність до діючого законодавства вирок та в чому саме полягає невідповідність вироку законодавчим вимогам.
Положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до нового закону, а норми, на які посилається представник органу пробації, передбачають можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.
Згідно з ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
09.08.2024 набув чинності Закон № 3886-ІX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).
Згідно із цим Законом, ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 01.11.2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 361 КК України та призначено йому покарання:
за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 361 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.
Згідно з ч.1 ст.70 КК Українишляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 , остаточне покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.
У відповідності зі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вказаний вирок набрав законної сили 03.12.2018.
З матеріалів провадження встановлено, що іспитовий строк ОСОБА_5 обчислюється з 01.11.2018, тобто з моменту проголошення вироку суду, та цей строк закінчився 01.11.2019, тобто до набрання чинності Законом № 3886-ІX.
При цьому, зі змісту подання випливає, що з 21.03.2019 засудженого оголошено в розшук.
Відповідно до статті 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
При цьому, згідно з ч. 3 цієї статті особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Так, з системного аналізу кримінального закону, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.
З матеріалів, долучених до подання, зокрема вимоги УІАП ГУНП в Запорізькій області від 16.09.2024, випливає, що інформація про вчинення ОСОБА_5 іншого злочину в період іспитового строку відсутня.
Вказані обставини свідчать, що на момент звернення до суду і судового розгляду подання органу пробації засуджений повністю відбув покарання та з 01.11.2019 вважається таким, що не має судимості в силу п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України.
При цьому, у даному випадку не має значення для вирішення даного питання факт перебування засудженого в розшуку, оскільки матеріали подання не містять інформації про направлення до суду подання про скасування звільнення з іспитовим строком щодо ОСОБА_5 та винесення судом відповідної ухвали з цього питання, яка би встановлювала обставини невиконання вироку засудженим протягом іспитового строку.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання органу пробації про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону № 3886-ІX.
Керуючись ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд,-
У задоволені подання начальника Вознесенівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону у відношенні ОСОБА_5 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1