ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/5919/24

Провадження № 1-в/210/922/24

13 грудня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80»), звернувся до суду із вказаною заявою про перегляд вироку з урахуванням Закону України від 09.08.2024 № 3886-ІХ.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання.

Засуджений ОСОБА_3 подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурором подано клопотання щодо заяви про звільнення засудженого ОСОБА_3 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь. Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за ті кримінальні правопорушення, які після набрання чинності Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 вже не є кримінально караними діяннями.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 статті 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно із пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами […] 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Заяву подано до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Заявник просить врегулювати питання приведення вироку у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ. В силу ч. 2 ст. 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2024 рік становить 3028 грн.

Після внесення змін у статтю 51 КУпАП кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 04 листопада 2022 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 407 ч. 5 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, не розповсюджується на питання звільнення від покарання, призначеного за вироком від 04 лютого 2022 року Приморського районного суду м. Одеси за ст. 407 ч. 5 КК України, тому в цій частині клопотання засудженого є безпідставним.

Також встановлено, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2024 року ОСОБА_3 засуджений:

- за ч.1 ст. 357 КК України, покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

- за ч.4 ст.185 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

З урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_3 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вирок Приморського районного суду м.Одеси від 04.11.2022, за яким ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років та на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, постановлено виконувати самостійно.

Строк покарання обчислюється з 27.10.2022 року. Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185 КК України заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно:

- 11.09.2022 року 1364,10 грн; - 11.09.2022 року 975,70 грн;

- 11.09.2022 року 958,40 грн; - 12.09.2022 року 938 грн;

- 12.09.2022 року 1399,70 грн; - 12.09.2022 року 1338 грн;

- 12.09.2022 року 944,30 грн; - 12.09.2022 року 1700 грн;

- 12.09.2022 року 1000 грн; - 12.09.2022 року 909,16 грн;

- 12.09.2022 року 668,30 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року за ст. 185 ч.4 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, оскільки по епізодам від 11.09.2022 року до 12.09.2022 року розмір матеріальної шкоди на дату вчинення кримінального правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2022 році - 2481,00 грн).

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком від 13 лютого 2024 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме за викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, відсутні оскільки не є таким, що входить до поняття «дрібного викрадення чужого майна».

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 слід вважати таким, що засуджений вироком від 13 лютого 2024 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

Крім того, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2022 року підлягає самостійному виконанню.

Суд також приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 з місць позбавлення волі, виходячи з наступного.

До ОСОБА_3 застосовано попереднє ув"язнення - тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме з 27.10.2022 року по день набрання вироку законної сили - 03.06.2024 року, які з урахуванням частини 5 статті 72 КК України зараховуються у строк відбування покарання з розрахунку день за день . Поряд із цим за змістом підпункту "а" пункту "2" частини 1 статті 72 КК України одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту відповідають: два дні обмеження волі.

Оскільки суд звільняє ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі, та виключає застосування статті 70 КК України (призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень), враховуючи фактично відбутий строк покарання за ч. 1 ст. 357 КК України, ОСОБА_3 є таким, що відбув це покарання, з урахуванням статті 72 КК України.

Таким чином, ОСОБА_3 підлягає негайному звільненню з місць позбавлення волі.

Керуючись ст.5, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року за ст. 185 ч.4 КК України у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі підпунктів "а" пункту 1 та підпункту "а" пункту "2" частини 1 статті 72 КК України перерахувати відбутий строк покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 357 КК України .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» негайно, як такого, що фактично відбув покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2022 року за ч. 5 ст. 407 КК України (покарання у виді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки) - виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1