Номер провадження: 11-сс/813/1830/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, в рамках кримінального провадження №0000395, внесеного до ЄРДР 11.09.2024 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 , та продовжено строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 06.01.2025 включно.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, які не зменшилися та продовжує існувати, а тому є необхідність подальшого тримання під вартою підозрюваного.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в яких вказує на те, що сторона захисту не погоджується з ухвалою слідчого судді, з огляду на те, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений та навіть і не зазначений. Навпаки, під час досудового слідства, підозрюваний ОСОБА_7 вину свою визнав та співпрацює зі слідством, надав покази стосовно власної причетності у скоєних злочинах. Звертає увагу, на особу підозрюваного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений та на його утриманні знаходиться дружина та дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому утримання підозрюваного під вартою без визначення застави не є обґрунтованим.

Посилаючись на викладені обставини, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, або запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що не погоджується з ухвалою слідчого судді та вважає її необґрунтованою та незаконною, з огляду на порушення, які були допущені слідчим суддею, що полягають у наступному: в неповноті судового розгляду; в невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; в істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону (п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК). В обґрунтування вказаного зазначає наступне:

- стороною обвинувачення не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки, докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри, слідчим до клопотання не надано або надано неповному обсязі, що позбавляє слідчого суддю встановити наявності обґрунтованої підозри;

- що стосується наявності зазначених слідчим в клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчим взагалі не зазначено обставин, на підставі яких він дійшов висновку про існування зазначених ризиків. А відповідно і не надано жодного доказу на підтвердження тверджень слідчого про існування доказів. Таким чином, слідчий суддя зробив висновок про існування ризиків, не пославшись на жодну фактичну обставину, яку було б встановлено;

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисники та підозрюваний підтримали апеляційні скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції, та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційній суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з вимогами ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

За вимогами ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК України ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Так, на виконання вимог ст.178 КПК України слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, відомості про неї в їх сукупності з урахуванням сімейного стану, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення за пред`явленим повідомленням про підозру. Також надано оцінку доводам сторони обвинувачення про існування обставин, які як свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, так і що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме: провести судові експертизи матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.4 (Дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів), проведення яких 17.09.2024 доручено експертам Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України, та отримати висновки зазначених судових експертиз; за результатами отриманих висновків судових експертиз матеріалів, речовин і виробів призначити судову пожежо-технічну експертизу; провести судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України, та отримати висновок зазначеної судової експертизи, яка призначена 17.09.2024; провести судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України, та отримати висновок зазначеної судової експертизи, яка призначена 17.09.2024; з урахуванням одержаних слідством даних, а також висновків судових експертиз, вирішити питання про можливість повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 ; у разі встановлення причетності інших невстановлених осіб до вчинення зазначеного злочину, вирішити питання про повідомлення їм про підозру; виконати вимоги ст. 290 КПК України; виконати вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а саме скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя врахував, що ухвалою слідчого судді від 08 листопада 2024 року продовжено строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження до 6 місяців, тобто до 13 березня 2025 року, через що визнав доведеним посилання слідчого на неможливість закінчити досудове розслідування до спливу строку дії ухвали слідчого судді від 14 вересня 2024 року про застосування до підозрюваної тримання під вартою.

З матеріалів справи убачається, що у провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000395, внесеного до ЄРДР 11.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

13 вересня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, а саме: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

За версією слідства, 10.09.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23 год. 50 хв. 10.09.2024 у громадян України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник злочинний умисел на заподіяння шкоди діяльності військовослужбовцям, окремим військовим частинам ЗС України шляхом підпалу їх транспортних засобів, попередньо, при невстановлених слідством обставинах, досягнувши змови на вчинення зазначених дій.

В той же день та в той же час, із цією метою ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , будучи обізнаними щодо ведення збройної агресії РФ проти України та фактом введення на всій території України воєнного стану, прийняли рішення за вказівкою, наданою в ході розмови з невстановленою досудовим розслідуванням особою, здійснити пошук та подальше пошкодження автомобілів, якими користуються військовослужбовці військових частин ЗС України, шляхом їх підпалів.

У подальшому цього ж дня, за результатами вказаного пошуку ОСОБА_13 та ОСОБА_7 виявили на дорозі на куті провулку Вознесенський та провулку Єлісаветградський у м. Одеса, транспортний засіб марки «Volkswagen» модель «Transporter», державний номерний знак « НОМЕР_1 », камуфльованого окрасу, з металевою вантажною платформою відкритого типу (типу «пікап») кольору хакі, та яка мала явні візуальні ознаки автомобіля, що перебуває у користуванні військових частин ЗС України, в результаті чого у них виник злочинний умисел на здійснення підпалу вказаної автівки. З цією метою ОСОБА_13 здійснив фотографування на свій мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note Pro+ зазначеного припаркованого автомобілю та, у подальшому, відправив цей фотознімок за допомогою мобільного застосунка-месенджера «Telegram» невстановленій досудовим розслідуванням особі з метою отримання підтвердження щодо здійснення підпалу та отримання грошової винагороди. В свою чергу невстановлена досудовим розслідуванням особа погодила ОСОБА_13 підпал вищезазначеного автомобіля та повідомила, що надасть за це грошову винагороду. Отримавши погодження невстановленої слідством особи замовника, ОСОБА_13 повідомив про відповідне рішення ОСОБА_7 для здійснення підготовки до вчинення вказаного злочинного діяння, узгодження плану дій, реалізації умислу, а також заходів з переховування та знищення слідів вчинення протиправного діяння.

В подальшому, ОСОБА_7 , у цей же день і час, але не пізніше 23 год. 50 хв. 10.09.2024, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді створення перешкод та перепон, спрямованих на припинення проведення окремих дій ЗСУ, зниження ефективності військових частин Збройних Сил України, в умовах воєнного стану і військової агресії РФ проти України, переслідуючи досягнення злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у попередній змові, шляхом вчинення підпалу транспортного засобу марки «Volkswagen» модель «Transporter», державний номерний знак « НОМЕР_1 », який використовує у діяльності військовослужбовець військової частини ЗСУ, використовуючи заздалегідь пристосовану для підпалу ємність із запалювальною сумішшю невстановленого складу, облив нею лобове скло та капот зазначеного транспортного засобу, який знаходяться у користуванні військовослужбовця військової частини ЗС України та що був припаркований на куті провулку Вознесенський та провулку Єлісаветградський у м. Одеса, підпаливши його викликав тим самим займання автомобіля. При цьому, ОСОБА_13 , діючи відповідно до розробленого у змові з ОСОБА_7 плану вчинення кримінального правопорушення, знімав на відеозапис за допомогою відеокамери свого мобільного телефону Xiaomi Redmi Note Pro+ процес підпалювання і займання вказаного транспортного засобу, для подальшого відправлення відеозапису за допомогою мобільного застосунка-месенджера «Telegram» замовнику вказаного підпалу, а саме невстановленій досудовим розслідуванням особі та одержання грошової винагороди за вчинення підпалу.

Таким чином, внаслідок вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення вищезазначений автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter», державний номерний знак « НОМЕР_1 », повністю вигорів, внаслідок чого його виведено з ладу, чим унеможливлено його подальше цільове використання.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№ 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Оскільки на цій стадії встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та не передбачають обов`язку встановлення вини конкретної особи, на переконання апеляційного суду, у даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, тому підозра у вчиненні останньою зазначеного злочину є обґрунтованою.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності (зменшення) існування ризиків, можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Як убачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених у мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінального правопорушення його характеру та ступеню суспільної небезпеки, фактичні обставини провадження та дані про особу підозрюваного, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. На переконання апеляційного суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, однак зауважує, що зазначені обставини не є безумовними підставами для застосування менш суворого запобіжного заходу, більш того, вони обставини не стали стримуючими факторами для підозрюваного для імовірно вчинення тяжкого злочину.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а підстав для задоволення апеляційних скарг під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, в рамках кримінального провадження №0000395, внесеного до ЄРДР 11.09.2024 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4