УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу тримання під вартою

12 грудня 2024 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 , погодженогопрокурором Львівської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000419 від 02.04.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,

встановила:

слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 , за погодженням прокурора, звернувся з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України у кримінальному провадженні № 0000419 від 02.04.2024.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , керуючи діями групи осіб, які діяли за попередньою змовою, відповідно до розробленого ним особисто злочинного плану, виконував наступне: розробив єдиний злочинний план, який довів до відома всім учасникам групи, спрямований на досягнення єдиного злочинного наміру; здійснював загальне керівництво діями членів групи осіб, узгоджував функції між її учасниками, ролі та обов`язки кожного, направляв їх діяльність на досягнення єдиного злочинного результату; маючи єдиний злочинний умисел з іншими членами групи осіб визначав час і спосіб викрадення паливно-мастильних матеріалів, планував дії кожного із учасників групи осіб з викрадення пального; надавав підлеглим військовослужбовцям дозволи щодо пропуску на територію складу пального військової частини НОМЕР_1 особистого транспорту співучасників, надавав вказівки щодо викрадення пального, отримував грошові кошти за реалізацію викраденого пального та розподіляв ці грошові кошти між учасниками групи осіб.

Так, ОСОБА_5 , будучи військовою службовою особою, з метою безперешкодного викрадення пального співучасниками з території складу військової частини НОМЕР_1 , віддавав незаконні накази про незаконний проїзд на територію військової частини НОМЕР_1 цивільного транспортного засобу, якими користувався ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , для вивезення пального з території військової частини НОМЕР_1 .

Зокрема, ОСОБА_5 у телефонній розмові 07.07.2024 о 16 год. 10 хв., знаходячись на території Яворівського району, Львівської області, надав дозвіл черговому військовій частині НОМЕР_1 на виїзд з території військової частини ОСОБА_8 .

Окрім того, 27.09.2024 о 17 год. 51 хв., ОСОБА_5 , знаходячись на території Яворівського району, Львівської області, надав дозвіл військовослужбовцю, який ніс службу в наряді, на пропуск транспортного засобу «MERCEDES BENZ SPRINTER 216 CDI», державний номер « НОМЕР_2 », за кермом якого був ОСОБА_9 , на заїзд на територію складу паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , з метою завантаження автомобіля викраденим пальним і вивезення його з території військової частини для подальшої реалізації.

Продовжуючи свої противоправні дії, ОСОБА_5 , 09.10.2024 о 17 год. 57 хв., знаходячись на території Яворівського району, Львівської області, надав дозвіл в телефонному режимі військовослужбовцю, який ніс службу в наряді, на пропуск транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номер « НОМЕР_3 », за кермом якого був ОСОБА_8 , на заїзд у бокс на території складу паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , за адресою: військове містечко № НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , з метою завантаження автомобіля викраденим пальним і вивезення його з території військової частини для подальшої реалізації.

Так само, ОСОБА_5 , 27.09.2024, приблизно о 19 год. 25 хв., знаходячись на території складу паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , за адресою: військове містечко № НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , вчинив дії з відкриття воріт на склад військової частини для заїзду і пропуску транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номер « НОМЕР_3 », за кермом якого був ОСОБА_8 , з метою завантаження автомобіля викраденим пальним і вивезення його з території військової частини для подальшої реалізації.

Також, ОСОБА_5 будучи військовою службовою особою, планував і організовував дії кожного члена групи осіб з викрадення палива.

Так, підполковник ОСОБА_5 , шляхом використання свого службового становища, забезпечивши безперешкодний проїзд цивільного транспорту своїх співучасників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на територію складу зберігання ПММ військової частини НОМЕР_1 з метою вивозу ними палива, 13.07.2024, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , усно віддавав незаконний наказ начальнику сховища ОСОБА_10 про незаконне вивезення палива зі складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, ОСОБА_10 , виконуючи незаконний наказ ОСОБА_5 , у той же день надав наказ своєму підлеглому солдату ОСОБА_8 вивезти з території складу військової частини НОМЕР_1 1100 літрів пального. Таким чином, ОСОБА_5 , зловживаючи своїм службовим становищем, своїм наказом організував викрадення своїми підлеглими військовослужбовцями ОСОБА_10 і ОСОБА_8 дизельного пального у кількості 1100 літрів, вартістю 37521 грн. 00 коп. з території складу військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , які діяли за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 будучи військовою службовою особою, шляхом використання свого службового становища, 10.07.2024, о 22 год. 16 хв., знаходячись на території Яворівського району, Львівської області, під час телефонної розмови із членом групи ОСОБА_8 , здійснював підрахунок викраденого пального, уточнивши про кількість, запланував подальші дії ОСОБА_8 на наступний день щодо подальшого викрадення пального.

Так само, ОСОБА_5 , 16.07.2024, о 18 год. 53 хв., знаходячись на території Яворівського району, Львівської області, під час телефонної розмови із членом групи ОСОБА_10 , здійснював підрахунок викраденого пального, наказавши ОСОБА_10 , що інший член групи осіб за поередньою змовою ОСОБА_11 має віддати грошима за частину реалізованого ним палива.

Для продовження противоправної діяльності групи осіб за попередньою змовою, ОСОБА_5 як керівник групи осіб за попередньою змовою, приймав заходи щодо дотримання членами групи осіб, які діяли за попередньою змовою, засобів конспірації при здійсненні злочинної діяльності спрямованої на викрадення пально-мастильних матеріалів, а саме приймав рішення, щодо визначення місць для зберігання викраденого палива поза межами території військової частини, для чого приблизно у квітні 2024 залучив громадянина ОСОБА_11 , який з відома і за вказівкою ОСОБА_5 реалізовував і зберігав викрадене паливо у господарчих спорудах, що біля озера на території земельної ділянки, до якої він мав доступ, а саме на земельній ділянці в районі с. Чишки, Яворівського району, Львівської області. При цьому, викрадене паливо до громадянина ОСОБА_11 , на вищевказану земельну ділянку з господарськими спорудами, привозили за вказівкою ОСОБА_5 та ОСОБА_10 їх підлеглі військовослужбовці, а саме солдат ОСОБА_8 на транспортному засобі «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номер « НОМЕР_3 », і військовослужбовець ОСОБА_9 на транспортному засобі «MERCEDES BENZ SPRINTER 216 CDI», державний номер « НОМЕР_2 ».

Так, ОСОБА_5 , 13.07.2024, о 09 годині, з метою керування процесом перевозки викраденого пального і його зберігання, під час телефонної розмови із своїм підлеглим ОСОБА_8 , отримавши інформацію, що він і солдат ОСОБА_9 зробили 20 транспортувань викраденого палива до громадянина ОСОБА_11 для подальшого зберігання і реалізації, надав наказ ОСОБА_8 здійснити ще одне транспортування палива (невстановленої досудовим розслідуванням об`єму) з території військової частини НОМЕР_1 , на що останній повідомив, що здійснить транспортування палива після обіду.

Продовжуючи свої противоправні дії, ОСОБА_5 , керуючи групою осіб, за попередньою змовою, безпосередньо отримував грошову винагороду за незаконну реалізацію паливно-мастильних матеріалів і здійснював розподіл отриманої ним грошової винагороди за незаконну реалізацію викраденого палива між учасниками групи осіб, за попередньою змовою.

Так, підполковник ОСОБА_5 , знаходячись на території Яворівського району, Львівської області (точне місце вчинення злочину досудовим розслідуванням не встановлено), шляхом зловживанням своїм службовим становищем, 13.07.2024, під час телефонної розмови о 14 год. 53 хв. з підлеглим військовослужбовцем ОСОБА_10 , зазначив, що він зранку бачився з їх людиною (тобто із залученим до противоправної діяльності ОСОБА_11 , який зберігає і реалізовує викрадене паливо), і тому ОСОБА_10 може під`їхати до нього і забрати частину своєї долі у виді грошових коштів за реалізоване паливо.

Також, підполковник ОСОБА_5 , 14.08.2024, під час телефонної розмови о 19 год. 23 хв., із своїм підлеглим ОСОБА_10 , знаходячись на території Яворівського району, Львівської області (точне місце вчинення злочину досудовим розслідуванням не встановлено), повідомив ОСОБА_10 , що йому та ОСОБА_10 він визначив грошову винагороду за вчинення дій з викрадення і реалізації пального в сумі одинадцяти з половиною тисяч гривень, а іншим залученим учасникам групи осіб він надасть по півтори тисячі гривень.

Крім цього, підполковник ОСОБА_5 , знаходячись на території Яворівського району, Львівської області (точне місце вчинення злочину досудовим розслідуванням не встановлено), маючи єдиний злочинний умисел з іншими членами групи осіб, які діяли за попередньою змовою, з метою контролю співучасників групи осіб щодо вивозу викраденого пального з території складу військової частини НОМЕР_1 , під час телефонної розмови 29.09.2024 о 16 год. 19 хв. уточнив у підлеглого військовослужбовця ОСОБА_8 про кількість вивезеного викраденого палива, а саме про те, що ОСОБА_8 вивіз машиною три рази по 900 літрів дизельного палива. Одразу, після вищевказаної розмови із ОСОБА_8 , підполковник ОСОБА_5 , знаходячись на території Яворівського району, Львівської області (точне місце вчинення злочину досудовим розслідуванням не встановлено), маючи єдиний злочинний умисел з іншими членами групи осіб, які діяли за попередньою змовою, з метою контролю дій іншого учасника групи ОСОБА_10 щодо розкрадання дизельного пального, під час телефонної розмови 29.09.2024 о 16 год. 30 хв. з ОСОБА_10 , домовився з ним про особисту зустріч щоб обговорити питання кількості вивезеного дизельного пального з території складу військової частини, дотримуючись конспірації. При цьому, вищевказана телефонна розмова ОСОБА_5 і ОСОБА_10 , спонукала останнього через хвилину, а саме 29.09.2024 о 16 год. 31 хв., уточнити питання по телефонному зв`язку у співвиконавця - громадянина ОСОБА_11 щодо кількості завезеного до нього пального зв складу військової частини, на що ОСОБА_11 підтвердив, що йому привозили три рази машиною пальне по 900 літрів, а саме два рази привозив ОСОБА_8 і один раз пальне привозив ОСОБА_12 , і що він ще надавав каністри на 900 літрів. Таким чином, ОСОБА_5 як керівник групи осіб, за попередньою змовою, керував діями кожного співучасника, які в свою чергу виконували його розпорядження і вказівки щодо викрадення пального, вивезення з території військової частини до ОСОБА_11 з метою конспіративного зберігання пального, подальшої реалізації пального і розподілу грошових коштів між співучасниками за його реалізацію стороннім особам.

Таким чином, ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні іншого військового майна військовослужбовцем за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

Про підозру у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_5 повідомлено 11.12.2024.

Ураховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, є підстави вважати, що останній може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; також може незаконними засобами, зокрема шляхом підкупу впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, які володіють інформацією, обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень. Разом з тим, при виконанні судом вимог ч.4 ст. 183 КПК України, щодо визначення застави, враховуючи передбаченні ч. 4, 5 ст.182 КПК України обставини, є необхідним визначити останньому заставу у сумі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, навівши мотиви, зазначені у ньому, просив його задовольнити та зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, наявними є ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обставини передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, необхідні для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, є недоцільним. Окрім цього у судовому засіданні заявив клопотання про збільшення розміру застави до 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання про збільшення розміру застави заперечив. Щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив відмовити, та застосусувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

ОСОБА_5 у судовому засіданні оголошену йому підозру заперечив, однак з приводу запобіжного заходу підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку прокурора, який вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, думку підозрюваного, його захисника, вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. п. 1-5 ч. 1 та ч. 3 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу».

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000419 від 02.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України /а.с. 1-3/.

Останнє розпочато за фактом: викрадення іншого військового майна військовослужбовцем за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

При розгляді клопотання встановлено, що 11 грудня 2024 року о 12 год. 02 хв. відповідно до вимог ст. 40, 104, 131, 132, 208-211 КПК України складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України, та затримано ОСОБА_5 /а.с. 110-114/.

Також встановлено, що 11.12.2024 ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 36, 40, 42, 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, та роз`яснено процесуальні права та обов`язки підозрюваного /а.с. 82-109/.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідча суддя дійшла висновку, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_5 /сукупність наявних на даний час доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України/, про що свідчать, зокрема: матеріалами 1 оперативного відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові /а.с. 8-14/; протоколами допитів свідка ОСОБА_13 /а.с. 10-14, 12-26/; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 /а.с. 15-17/; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 /а.с. 27-31/; протоколами огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 12.09.2024, від 05.10.2024, від 24.11.2024 /а.с. 41-43, 50-53, 68-69/; протоколами огляду та добровільної видачі (дизельного палива) від 13.09.2024, від 05.10.2024, від 24.11.2024 /а.с. 44-45, 54-55, 70-72/; протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину /а.с. 110-118/; протоколами проведення негласних (слідчих) розшукових дій/а.с. 46-48, 56-59/; іншими матеріалами кримінального провадження № 0000419 від 02.04.2024.

Ризиками, які дають підстави слідчому судді обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід вважати те, що: 1) підозрюваний може переховуватись від досудового слідства і суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. При цьому, слідча суддя погоджується з доводами клопотання про те, що підозрюваний має можливості для переховування від органу досудового розслідування, у тому числі з використанням можливості для перетину державного кордону за зазначених у клопотанні обставин, до чого його може спонукати, зокрема, встановлена кримінальним законом відповідальність за вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину. Такий висновок слідчого судді узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду»; 2) знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що обгрунтовується тим, що на даний час у рамках кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування (не встановлені всі причетні особи); 3) слідча суддя також дійшла висновку і про існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до норм кримінального процесуального права, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків; 4) перешкоджати іншим чином, зокрема шляхом узгодження показань; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності та особистого збагачення.

Окрім того, відповідно до ст. 178 КПК України слідча суддя враховує, що ОСОБА_5 працездатний, непохилого віку, слідчою суддею під час розгляду клопотання не встановлено що на його утриманні перебувать батьки похилого віку чи малолітні/неповнолітні діти, відтак у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Тому слідча суддя доходить висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним обов`язків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідча суддя вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим у судовому засіданні, в порядку ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/97 від 26 липня 2001 року. Тобто, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

А тому, слідча суддя не відхиляє доводів на користь підозрюваного, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідча суддя виходить з вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, відповідно до якого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор, покликаючись на абз.2 ч. 5 ст. 182 КПК України, клопотав про визначення застави в розмірі 300розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень. Зазначений розмір мотивував значним суспільним резонансом кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа та можливості його сплати останніма також вчинення злочину під час воєнного стану. Однак у судовому засіданні заявив клопотання про збільшення розміру застави в розмірі 500розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та таке нічим не обгрунтував .

Проте, слідча суддя, вважає за необхідне зазначити, що застава це не менш суворий запобіжний захід, а альтернатива триманню під вартою. За тяжкістю вони рівні за КПК. Застава для особи не має бути надмірним тягарем і призвести до скрутного матеріального становища її та її родини це не покарання. Застава лише має забезпечити виконання особою (підозрюваним, обвинуваченим) процесуальних обов`язків на час досудового розслідування чи судового розгляду. При цьому, тягар застави не може покладатися на родичів

Тобто, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_5 , його майновий стан, вважаю за необхідне визначити заставу 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Прокурор заявляючи клопотання у судовому засіданні про збульшення застави, обгрунтовував його потребами кримінального провадження, проте жодних доказів такого не надав, відтак слідча суддя вважає таке клопотання необгрунтованим.

Застосовуючи до підозрюваного поряд із запобіжним заходом у виді тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відтак, зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інші кримінальні правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

постановила:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити термін дії ухвали шістдесят днів - до 08 лютого 2025 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з 11 грудня 2024 року 12 год. 02 хв.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, визначених КПК України, визначити заставу - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (девятсот вісім тисяч чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо).

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі Львівської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками сторони обвинувачення, у тому числі свідком ОСОБА_13 , підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 08 лютого 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 09 год 00 хв. 13.12.2024 року.

Слідча суддя ОСОБА_1