Справа № 487/843/25
Провадження № 1-кс/487/1945/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №000028, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2025, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України (справа № 487/843/25, провадження № 1-кп/487/451/25).

24 березня 2025 року в судовому засіданні прокурор Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 заявив відвід судді посилаючись на те, що кримінальне провадження №000028 за обвинуваченням ОСОБА_5 було виділено з кримінального провадження № 0001201, в рамках якого проведено усі слідчі дії та отримано докази. Деякі з цих доказів було долучено і до угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №000028 за обвинуваченням ОСОБА_6 , яке також виділено з кримінального провадження № 0001201 та суддя ОСОБА_4 затвердила цю угоду. У вироку суддя досліджувала висновки експертів, вирішила питання щодо стягнення витрат на їх проведення, а також вирішила долю речових доказів. Ці ж висновки та речові докази підлягають дослідженню у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 . Оскільки суддя вже надавала оцінку цим доказам у іншому кримінальному провадженні, це викликає сумнів у її неупередженості.

В судовому засіданні прокурор підтримав заяву про відвід.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді в кримінальному провадженні передбачені ст.75 КПК України. Перелік таких обставин є вичерпним. Так, серед інших передбачених вказаною статтею КПК України підстав для відводу судді, визначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п.4 ч.1 ст. 75 КПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід вказати на те, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При чому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Прокурор посилається на оцінку суддею доказів, які підлягають оцінці і у цьому кримінальному провадженні, а тому є сумніви в неупередженості судді.

Однак з такою позицією суд не погоджується з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження.

Правомірність дій інших осіб у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 суд не досліджував та не надавав їм оцінки.

Висновки експертів та речові докази досліджувались судом з метою розподілу процесуальних витрат та вирішення долі речових доказів.

Крім того, суд зважає й на те, що визнане судом доведеним формулювання обвинувачення стосується виключно обвинувачення ОСОБА_6 , яка уклала угоду про визнання винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та не має преюдиціального значення щодо будь-яких інших осіб.

Така позиція підтверджується усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відображеною у судових рішеннях, зокрема, у справах № 991/2288/21, № 554/8321/23, № 991/6004/21, № 686/26679/19.

З урахуванням наведеного, існування будь-яких переконливих обставин, що викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді, відсутні, заявлений відвід не містить достатніх даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді, що передбачені нормами КПК України, а тому в задоволенні заяви про відвід необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.35, 75-76, 81, 82, 309 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1