Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/66/25
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/12194/23 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 18.06.2024 відносно

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 01 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Цим же вироком, ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 01 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 7648 грн. в солідарному порядку, по 3824 гривні з кожного.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.06.2023 скасовано.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.06.2023 скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №124 від 05.08.2022 військовослужбовця рядового ОСОБА_11 призначено навідником 2 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону.

Так, 17.09.2023 близько 22 години 30 хвилин водій ОСОБА_11 в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості керував технічно справним автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався ним по вулиці Шевченка в межах міста Житомира, зі сторони вулиці Князів Острозьких в напрямку перехрестя вулиці Шевченка та вулиці Святослава Ріхтера.

Рухаючись у вказаний день, час та місці вказаним транспортним засобом, водій ОСОБА_11 в порушення вимог пунктів 2.3 б), 8.7.3 е), 8.7.3 є) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку, виїхав в межі перехрестя вулиці Шевченка та вулиці Святослава Ріхтера на заборонений сигнал світлофора (червоно-жовтий) та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по вулиці Святослава Ріхтера зі сторони вулиці Івана Франка на заборонений сигнал світлофора (жовтий), в результаті чого автомобіль Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 відкинуло на тротуар у напрямку його руху, внаслідок чого останній допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна (1) по передній поверхні правого коліна, садна (4) по передньо-внутрішній поверхні правої колінної ділянки, садна (5) по тильній поверхні 1,2,3 пальців та по верхній поверхні лівої стопи, садна (1) по задньо внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній її третині, садна (1) по тильні поверхні правої кисті, садно (1) по тильній поверхні кисті лівої кісті, садна (1) см по лівому крилі носа та його спинці, садно (1) в проекції виличної дуги зліва, садна та забійної рани на його фоні на чолі, більше зліва, крововиливу в м`які тканини голови, перелому кісток черепа, дифузнорозлитого субарахноїдального крововиливу, садна (1) по лівій середньоключичній лінії в проекції 7 ребра 5х2 см, садна (1) по передній поверхні лівого плечового суглоба, переломів 1,2,З,4,5,6,7,8,9,10 ребер по задній пахвовій лінії зліва з ушкодженням лівої легені, прямого механізму перелому лівої ключиці, забою серця та легень, розривів селезінки, розривів печінки, крововиливів в навколо ниркову клітковину, садна (1) в проекції передньо-верхньої ості лівої клубової кісти ділянка викрошування б компактної речовини в передньо-верхній ості лівої клубової кістки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх отримання, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_11 вимог пунктів 2.3 б), 8.7.3 е), 8.7.3 є) ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

17.06.2023 близько 22 години 30 хвилин водій ОСОБА_10 в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості керував технічно справним автомобілем Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухався ним по вулиці Святослава Ріхтера в межах міста Житомира, зі сторони вулиці Івана Франка в напрямку перехрестя вулиці Шевченка та вулиці Святослава Ріхтера.

Рухаючись у вказаний день, час та місці вказаним транспортним засобом, водій ОСОБА_10 в порушення вимог пунктів 2.3 б), 8.7.3 в), 8.7.3 ґ) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку, проігнорувавши зелений миготливий сигнал світлофора, що інформує про увімкнення сигналу світлофора, який забороняє рух, в`їхав в межі перехрестя на заборонений сигнал світлофора (жовтий), де надалі водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому рухався по вулиці Шевченка зі сторони вулиці Князів Острозьких на заборонений сигнал світлофора (червоно-жовтий), здійснив зіткнення з автомобілем Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_10 , в результаті чого автомобіль Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_3 відкинуло на тротуар у напрямку його руху, де останній допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна (1) по передній поверхні правого коліна, садна (4) по передньо-внутрішній поверхні правої колінної ділянки, садна (5) по тильній поверхні 1,2,3 пальців та по верхній поверхні лівої стопи, садна (1) по задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній її третині, садна (1) по тильні поверхні правої кисті, садно (1) по тильній поверхні кисті лівої кісті, садна (1) см по лівому крилі носа та його спинці, садно (1) в проекції виличної дуги зліва, садна та забійної рани на його фоні на чолі, більше зліва, крововиливу в м`які тканини голови, перелому кісток черепа, дифузнорозлитого субарахноїдального крововиливу, садна (1) по лівій середньоключичній лінії в проекції 7 ребра 5х2 см, садна (1) по передній поверхні лівого плечового суглоба, переломів 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 ребер по задній пахвовій лінії зліва з ушкодженням лівої легені, прямого механізму перелому лівої ключиці, забою серця та легень, розривів 7 селезінки, розривів печінки, крововиливів в навколо ниркову клітковину, садна (1) в проекції передньо-верхньої ості лівої клубової кісті ділянка викрошування компактної речовини в передньо-верхній ості лівої клубової кістки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх отримання, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог пунктів 2.3 б), 8.7.3 в), 8.7.3 ґ) ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинувачених та відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, та ухвалити новий, яким: визнати обвинуваченого ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; визнати обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суд залишити без змін.

При цьому, звертає увагу на тяжкість вчиненого та тяжкість наслідків у виді смерті людини, які є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі. Крім того, позитивні характеристики ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мають формальний характер та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності як їх самих, так і правопорушень вчинених ними. Вважає, що суд, ухвалюючи вирок належним чином не оцінив і не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме те, що ОСОБА_10 керуючи технічно справним транспортним засобом порушив вимог пунктів 2.36), 8.7.3 в), 8.7.3 ґ) ПДР України, а також те, що ОСОБА_11 аналогічно керуючи технічно справним транспортним засобом порушив вимог пунктів 2.36), 8.7.3 е), 8.7.3 є) ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило смерть ОСОБА_13 і таке кримінальне правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким. Звертає увагу, що хоча по відношенню до наслідків вина ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є необережною, проте об`єктом посягання являється здоров`я та життя іншої людини та наслідком вчинення якого є смерть ОСОБА_13 рахує, що характер вчиненого злочину та його суспільна небезпечність виключають можливість виправлення осіб без відбування покарання. Вважає, що наведене свідчить про необхідність призначення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки, оскільки у протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута. Вважає, що звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за обставин з наслідками, які були встановлені судом у даному кримінальному провадженні, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії. Також, не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за наведених обставин, їхня характеристика у загальносоціальному плані, відсутності судимості, наявності трьох малолітніх дітей в останнього, факт визнання вини, щире каяття та відшкодування потерпілій (матері загиблого) завдану їй моральну шкоду, внаслідок смерті її сина ОСОБА_13 звертає увагу, що у вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18.06.2024 не наведено будь-яких обґрунтувань про можливість виправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без реального відбування покарання. Також, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченим покарання у межах мінімальної санкції покарання (позбавленням права керувати транспортними засобами) за ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що позиція потерпілої стосовно призначення покарання не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними пріоритету.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, в підтримку апеляційної скарги, доводи захисників та обвинувачених в заперечення апеляційної скарги прокурора, позицію потерпілої у провадженні, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація їх дій за ч.2 ст.286 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження в суді першої інстанції проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Санкція ч.2 ст.286 КК України, за якою ОСОБА_10 і ОСОБА_11 притягнуто до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався.

На думку апеляційного суду, апеляційні доводи прокурора про відсутність достатніх підстав для застосування ст.75 КК України є безпідставними.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке за формою вини належить до категорії необережних злочинів, ступінь його суспільної небезпечності та його наслідки (безумовно тяжкі), характеризуючі особу обвинувачених дані, зокрема ОСОБА_10 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює ФОП, позитивно характеризується за місцем проживання, як і ГО Союз переселенців «Мир на долоні» та волонтерським штабом Поліського національного Університету, має на утриманні трьох малолітніх дітей, є багатодітним батьком, є раніше не судимим. Обвинувачений ОСОБА_11 також не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є військовослужбовцем, інструктором 1 навчального взводу 2 навчальної роти зведеного навчального батальйону Граніт-1 військової частини НОМЕР_1 , має поранення, контузії, каліцтва, пов`язані з захистом Батьківщини, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем служби, раніше не судимий.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, як і враховано, що обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 повністю визнали свою вину у вчиненні злочину, усвідомили неправомірність своїх дій, щиро розкаялись у вчиненому, виявляли щирий жаль з приводу вчиненого та засуджували свої дії, добровільно відшкодували потерпілій шкоду завдану кримінальним правопорушенням (останнє підтверджено потерпілою безпосередньо в суді апеляційної інстанції).

Таким чином, що знайшло своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції, судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вибачення перед потерпілою, відшкодування завданої шкоди потерпілій.

В свою чергу, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вказавши у вироку, що зазначені пом`якшуючі покарання обставини, позитивні характеристики обвинувачених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, усвідомили суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаялися, повністю відшкодували шкоду потерпілій, яка просила не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі (підтверджено в суді апеляційної інстанції), істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, суд першої інстанції вважав можливим призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, із застосування ст.75 КК України, і відповідне додаткове покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , вони є правильними та обґрунтованими.

З призначеним у вироку покаранням апеляційний суд погоджується, оскільки вище зазначені обставини та дані про особи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 свідчать про значні позитивні зміни у поведінці останніх, зокрема те, що вони зробили належні висновки та стали на шлях виправлення та, об`єктивно, можуть бути виправленими без ізоляції від суспільства.

Згідно матеріалів кримінального провадження №296/12194/23, обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 під час судового розгляду кримінального провадження (в суді першої та апеляційної інстанцій) визнали себе винними у вчиненні кримінального правопорушення, їх позиція з цих підстав була незмінна, останні надавали визнавальні, послідовні, взаємоузгоджені з іншими доказами у провадженні показання.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що щире каяття обвинувачених є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які настали від їх дій, та осудом своєї поведінки, як і дійсним їх бажанням виправитись.

Крім того, за результатами судового розгляду провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги і обставину - активне сприяння розкриттю злочину, як таку, що пом`якшує покарання обвинуваченим. Таку ж обставину було встановлено і органом досудового розслідування, що зазначено в обвинувальному акті кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, взяття до уваги даної обставини при призначенні покарання є доказом того, що держава, суд позитивно реагує на такі дії, що сприяють розслідуванню кримінального провадження.

Крім того, слід врахувати в даному випадку і позиції потерпілої ОСОБА_7 , яка підтвердила в суді апеляційної інстанції той факт, що їй відшкодовано шкоду (обставина, що пом`якшує покарання), зазначивши, що претензій ні майнового, ні морального характеру до обвинувачених не має, знову ж таки, просила залишити без змін обвинуваченим покарання призначене судом першої інстанції, не пов`язане з позбавленням волі. Апеляційний суд зауважує, що дійсно думка потерпілої не має безумовно переважного значення, разом з цим, в даному випадку, така позиція об`єктивно повинна бути врахована, як обставина, котру слід врахувати при призначенні покарання в якості пом`якшуючої.

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що як в ході досудового розслідування, так і в суді першої та апеляційної інстанції, обставин, які б переконливо свідчили про те, що обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 становлять істотну (явну) небезпеку для суспільства не встановлено, не наведено таких даних і в апеляційній скарзі прокурора.

В свою чергу, загальне посилання прокурора в апеляційній скарзі на ступінь суспільної небезпеки правопорушення, як і його наслідки, беззаперечно не вказує на м`якість призначеного ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання та безпідставне їх звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, з врахуванням встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_10 і ОСОБА_11 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та з застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк.

На переконання апеляційного суду, саме таке призначене судом першої інстанції покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_10 і ОСОБА_11 кримінального правопорушення і даним про їх особи, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 18.06.2024 відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :