Дата документу 07.01.2025 Справа № 335/2397/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/311/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/2397/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Токмак Запорізької області, яка зареєстрована та фактично проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 25 грудня 2022 року приблизно о 05 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись за місцем свого проживання у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, тримаючи у руці кухонний ніж, що має колюче-ріжучі властивості, нанесла вказаним ножем своєму співмешканцю ОСОБА_9 1 удар в область лівого плеча, чим спричинила останньому тілесне ушкодження у виді одиночного сліпого колото-різаного поранення ділянки лівого плечового суглобу з ушкодженням пахвової артерії та гострою крововтратою, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті внаслідок якого 25 грудня 2022 року відповідно настала смерть ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Їй призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Аргументуючи свою позицію захисник зазначив, що суд першої інстанції незаконно засудив ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК за відсутності беззаперечних доказів того, що саме ця особа скоїла інкримінований злочин. При цьому суд однобічно підійшов до справи, оскільки взяв до уваги виключно позицію сторони обвинувачення і проігнорував позицію сторони захисту і надані стороною захисту доводи і аргументи.

Так, суд першої інстанції не врахував, що у обвинуваченої був відсутній мотив наносити ОСОБА_9 тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. Адже за показами обвинуваченої та всіх допитаних свідків було встановлено, що обвинувачена та потерпілий проживали однією сім`єю більше 10 років в квартирі обвинуваченої і їх взаємовідносини в цілому були нормальними. Обвинувачена була сильно психологічно прив`язана до потерпілого та останнім часом перебувала на повному утриманні ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції перебільшений висновок про конфліктну ситуацію в цій сім`ї. Навпаки, всі свідки підтвердили, що в даній родині, хоч і бували сварки, але вони ніколи не мали фатального або небезпечного характеру. За останні 5 років обвинувачена та потерпілий в цілому жили дружно. Також судом явно перебільшений висновок про надмірну алкоголізацію обвинуваченої в момент події злочину. Адже, незважаючи на те, що вона періодично вживала спиртні напої, вона навіть у стані сп`яніння усвідомлювала небезпеку нанесення поранень і не могла наносити удар ножем, не пам`ятаючи про це і не усвідомлюючи цього. Суд не взяв до уваги покази самої обвинуваченої про те, що вона цього злочину не скоювала. Крім того, виглядає дуже дивним нанесення удару не в грудну клітину, не в живіт, а акуратно в плече, в саму артерію, після якого спокійно піти спати.

Суд не надав належної оцінки тій обставині, що обвинувачена була вкрай вражена подією смерті ОСОБА_9 і для неї ця подія, як і ситуація його поранення була несподіваною. Також суд не врахував, що потерпілий перед настанням його смерті був у стані сильного сп`яніння - 2,9 ‰, а в такому стані людина цілком може здійснити суїцид - кольнути себе ножем правою рукою в ліве плече.

Суд безпідставно визнав неналежним доказом висновок судової експертизи №КСЕ-19/108-23/169-Д, відповідно до якої на поверхнях двох ножів не виявлено візерунків пальців та будь-яких біологічних слідів обвинуваченої, а отже обвинувачена не тримала ножів в руках і не наносила удар ОСОБА_9 .

Суд не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_10 в тій частині, що коли між обвинуваченою та потерпілим відбувалися конфлікти, сварки, це завжди було гучно і вона як сусідка все чула. Але в ніч злочину із самого вечора до самого ранку мали місце повна тиша та спокій, конфлікту (його ознак не було). Зазначене спростовує висновок суду про те, що між обвинуваченою та потерпілим нібито мав місце конфлікт, у ході розвитку якого обвинувачена о 05 годині ранку нанесла ножем удар ОСОБА_9 .

Судом також не враховано, що у справі відсутній жодний свідок, який би безпосередньо бачив скоєння злочину саме обвинуваченою, а тому покази самої обвинуваченої повинні були бути обов`язково враховані судом.

Висновок суду про те, що потерпілий за показами всіх свідків абсолютно був не схильний до самогубства і був життєрадісний не відповідає дійсності. Адже на предмет можливості суїциду більш-менш детально опитували тільки свідка ОСОБА_10 і на це питання вона відповіла «не знаю», за змістом - чужа душа темрява. Крім того, коли людина життєрадісна і дуже любить життя, як зазначалося у вироку, то вона не буде вести хронічний антисоціальний спосіб життя, постійно пиячити (заливати алкоголем депресію та стрес), бити жінку.

Також суд безпідставно відкинув версію самогубства ОСОБА_9 , адже потерпілий цілком міг в стані алкогольного сп`яніння покінчити життя самогубством. Причинами цього могли бути і втома від тривалого одноманітного «сірого» життя, бідність, стан безхатька і відсутність взаємовідносин з іншими людьми, можливо набридлість взаємного життя із обвинуваченою, стрес від війни. При цьому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №6680, колото-різане поранення у ОСОБА_9 розташовується в ділянці, доступній для нанесення його власною рукою.

Таким чином, суд першої інстанції лише послався на досліджені докази, але не провів їх ретельного аналізу, особливо доказів та доводів сторони захисту, не навів переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази, та відкинув інші. Докази сторони захисту не проаналізовані належним чином, не спростовані і у вироку на них аргументованої відповіді не має.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченої та її захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органом досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку.

Зокрема суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, обґрунтовано послався на протокол огляду місця події від 25.12.2022 року з фототаблицями до нього та відеозаписом, в якому зафіксовано обстановку на місці події у квартирі АДРЕСА_2 , де було виявлено труп ОСОБА_9 , а також перебувала ОСОБА_8 ; протокол огляду трупа від 26.12.2022 року; висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №6680 щодо причини смерті ОСОБА_9 та характеру виявленого у потерпілого тілесного ушкодження; висновки інших проведених у справі судових експертиз зміст та аналіз яких детально викладено у вироку.

Також суд в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 послався на покази допитаних потерпілої та свідків, які, хоча і не були очевидцями події, проте надали покази про характер стосунків між потерпілим та обвинуваченою, надали характеристику їх особам, пояснили про час і місце події, обставини огляду місця події, і покази яких в сукупності з іншими дослідженими доказами доводять винуватість обвинуваченої.

Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.121 КК.

Під час судового розгляду обвинувачена не заперечувала тієї обставини, що вона дійсно 25.12.2022 року перебувала разом з потерпілим у квартирі АДРЕСА_2 . При цьому обвинувачена зазначила, що в квартирі крім неї та потерпілого інших сторонніх осіб не було. Також судом було встановлено, що вхідні двері квартири та замок на них не були пошкоджені та вхідні двері були зачинені з середини на ключ, який був у обвинуваченої і який остання скинула з балкону свідку ОСОБА_11 та його дружині. Саме за допомогою цього ключа свідки потрапили у квартиру, де перебувала обвинувачена разом з потерпілим. На долонях, піднігтьових пластинах та на одязі обвинуваченої було виявлено кров потерпілого. Зазначені обставини у сукупності виключають можливість заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому іншою особою та беззаперечно вказують на те, що тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть потерпілого, йому заподіяла саме обвинувачена ОСОБА_8 .

При цьому питання про умисел обвинуваченої було вирішено судом виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого нею злочину, з урахуванням способу, знаряддя злочину, характеру і локалізації поранення, характеру стосунків між обвинуваченою та потерпілим тощо. Дослідивши зазначені обставини у сукупності суд першої інстанції правильно встановив, що обвинувачена, при нанесенні удару ножем потерпілому у його ліве плече з огляду на знаряддя вчинення злочину, локацію і глибину поранення, діяла умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння. Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що обвинувачена не бажала настання смерті ОСОБА_9 , не передбачала її настання, проте в силу свого віку і життєвого досвіду, значну крововтрату потерпілого, повинна була і могла передбачити її настання. Про це свідчать сліди крові потерпілого на одязі обвинуваченої, у ванній кімнаті, на рушникові і марлі, якими можливо обвинувачена і/чи потерпілий намагались зупинити крововилив з рани ОСОБА_9 . Проте до вчинення достатніх необхідних заходів, які б могли запобігти смерті потерпілого, зокрема терміновий виклик медичної швидкої допомоги, ОСОБА_8 поставилася із недбалістю, не здійснивши таких заходів, об`єктивно маючи таку змогу.

За наведених обставин колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги захисника про відсутність беззаперечних доказів того, що саме обвинувачена вчинила інкримінований їй злочин.

Не погоджується колегія суддів і з доводами захисника про те, що суд прийняв до уваги виключно позицію сторони обвинувачення та проігнорував позицію сторони захисту. Адже з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд надав оцінку усім без винятку доводам сторони захисту та навів переконливі мотиви, з яких відкинув такі твердження захисту.

Що стосується аргументів захисника в апеляційній скарзі про відсутність у обвинуваченої мотиву на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, то вони були належним чином перевірені судом першої інстанції. Зокрема, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_13 до подій, які є предметом розгляду у даній справі, між обвинуваченою та потерпілим мали місце непоодинокі конфлікти, в тому числі і обопільні бійки, що не заперечувала і сама обвинувачена під час апеляційного розгляду. Суд встановив, що сукупністю наданих доказів підтверджено, що 25.12.2022 року між обвинуваченою та потерпілим на ґрунті побутового пияцтва відбувся конфлікт, в ході якого обвинувачена на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого нанесла йому удар ножем в область лівого плеча. При цьому суд першої інстанції правильно визначився з тим, що перебування обвинуваченої на утриманні потерпілого не свідчить про відсутність у неї мотиву на вчинення злочину та не спростовує наявності у неї умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Адже обставини даного кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачена не мала на меті вбити потерпілого і, як наслідок, втратити годувальника, а завдаючи удар ножем розраховувала на такі наслідки як шкода здоров`ю потерпілого, а до настання смерті потерпілого від такого тілесного ушкодження ставилася з необережністю.

Усупереч доводам захисника колегія суддів не вбачає підстав вважати явно перебільшеним висновок суду першої інстанції про конфліктну ситуацію в сім`ї обвинуваченої та потерпілого. При цьому судова колегія виходить з того, що свій висновок про характер відносин між обвинуваченою та потерпілим суд зробив виключно на підставі показів як самої обвинуваченої так і показів допитаних свідків і потерпілої. Жодних підстав вважати, що суд самостійно перебільшив висновок щодо характеру відносин між обвинуваченою та потерпілим, колегія суддів не вбачає, оскільки в цій частині суд виходив виключно з тих відомостей, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Не є слушними і доводи апеляційної скарги захисника про перебільшення судом першої інстанції висновків щодо стану сп`яніння обвинуваченої 25.12.2022 року. Адже висновок про ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченої судом було зроблено на підставі дослідження інформації, наданої директором КНП «ОКЗ НПД» ЗОР, відповідно до якої ОСОБА_8 25.12.2022 року була оглянута лікарем та в неї виявлено алкогольне сп`яніння. Сама обвинувачена також не заперечувала факт вживання нею алкогольних напоїв, зазначивши про те, що вони разом з потерпілим вживали спирт. Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №54 встановлено, що в період вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 знаходилась у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже висновки суду в цій частині належним чином обґрунтовані наявними у справі доказами.

Що стосується тверджень захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачена не могла наносити удар ножем, не пам`ятаючи про це і не усвідомлюючи цього, то колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №54 посилання ОСОБА_8 на те, що вона не розуміла того, що сталося, зумовлено амнестичною формою сп`яніння, що характерно для хронічного алкоголізму. Ступінь наявних у ОСОБА_8 порушень був не такий, щоб позбавляв її здатності усвідомлювати фактичний характер та суспільну небезпеку своїх дій та керувати ними. Отже аргументи захисника в цій частині спростовуються наявними у справі доказами.

Усупереч доводам захисника суд першої інстанції надав належну оцінку показам обвинуваченої, наданих на свій захист, перевірив такі покази, співставив їх з іншими наявними у справі доказами та обґрунтовано піддав їх критичній оцінці, оскільки версія подій, про яку зазначала обвинувачена, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Посилання захисту у скарзі на ту обставину, що обвинувачена була вкрай вражена подією смерті потерпілого та це було несподіваним для обвинуваченої, на правильність висновків суду не впливає і не виключає наявності у обвинуваченої умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. При цьому нанесення обвинуваченою потерпілому удару саме в область плеча та в саму артерію, що, на переконання захисника є дивним, також не спростовує висновків суду. Зазначена обставина лише свідчить про те, що обвинувачена нанесла потерпілому удар ножем без будь-якої вибірковості області заподіяння такого тілесного ушкодження та її умисел був направлений саме на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

В своїй апеляційній скарзі захисник також стверджував про те, що за обставинами даної справи не виключається вчинення потерпілим самогубства.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, як і суд першої інстанції критично ставиться до таких заперечень захисника.

Так, сама обвинувачена під час судового розгляду зазначала про те, що потерпілий намірів вчинити самогубство не висловлював і причин у нього себе вбивати не було. Потерпіла ОСОБА_13 , яка є сестрою потерпілого, також підтвердила, що у її брата думок про самогубство не було. Жоден із допитаних свідків не повідомив суду про те, що потерпілий був схильний до самогубства чи мав на те причини.

Крім того, із фототаблиць до протоколу огляду місця події вбачається, що тіло потерпілого було виявлено на дивані. Поряд з трупом потерпілого будь-яких колюче ріжучих предметів не виявлено. Ножі, які було вилучено під час огляду місця події і на клинках яких виявлено кров потерпілого, знаходилися на столі, який стояв поодаль від дивану, на якому виявлено тіло потерпілого. Така обстановка, зафіксована на місці події, на переконання колегії суддів, вочевидь не притаманна вчиненню особою суїциду. Більш того, версія сторони захисту про можливість вчинення потерпілим самогубства, спростовується і тією обставиною, що обвинувачена, як видно з протоколу огляду місця події, намагалася прибрати сліди злочину, прибрала у ванну кімнату рушник просочений кров`ю, розвісила одяг потерпілого на сушарці. Просякнутий кров`ю марлевий тампон свідчить про намагання зупинити кровотечу. Зазначені у сукупності обставини поза розумним сумнівом свідчать про відсутність будь-яких ознак самогубства, а тілесне ушкодження, від якого настала смерть потерпілого, йому заподіяла саме обвинувачена.

Сам по собі факт перебування потерпілого у стані сильного алкогольного сп`яніння з огляду на встановлені у цьому провадженні фактичні обставини не може свідчити про вчинення потерпілим самогубства за відсутності будь-яких об`єктивних доказів у цій частині.

Та обставина, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 колото-різане поранення у ОСОБА_9 розташовується в ділянці, доступній для нанесення його власною рукою, не може бути безумовним свідченням того, що потерпілий міг вчинити самогубство. Адже, як слушно зазначив суд першої інстанції, нанесення удару в такий спосіб і в таке місце (плече) не притаманне для вчинення самогубства. Даних про те, що потерпілий мав медичну освіту, чи володів спеціальними знаннями, або був обізнаний про місце розташування пахвової артерії, суду надано не було. Те, що одиночний удар було нанесено в пахову артерію, із наступним її пошкодженням, з огляду на її незначний розмір свідчить в певній мірі про виключну малоймовірність настання смерті за умови своєчасного надання фахової медичної допомоги потерпілому.

Отже, на переконання колегії суддів, посилання захисника на можливість вчинення потерпілим самогубства, як і на його, нібито причини, є лише припущеннями захисту, які нічим не підтверджені.

Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно визнав неналежним доказом висновок судової експертизи №КСЕ-19/108-23/169-Д, то вони не можуть вважатися обґрунтованими. Адже, дослідивши вказаний висновок експерта, суд першої інстанції встановив, що він не містить у собі жодних відомостей, які би прямо чи непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а відтак цей доказ не є належним з огляду на ст.85 КПК.

Між тим, та обставина, що відповідно до висновку експертизи №КСЕ-19/108-23/169-Д на двох ножах, які були вилучені під час огляду місця події, не виявлено папілярних узорів рук, висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за жодних обставин не спростовує. Адже на виявлення чи залишення на поверхні того чи іншого об`єкту слідів папілярних узорів може впливати багато факторів. Зокрема це залежить від стану як самих долоней рук (наявність, відсутність, кількість потожирових відкладень, забруднень, інших домішок, змазаність узорів, тощо), так і від особливостей поверхні, на якій відображається чи не відображаються такі сліди. Відтак, невиявлення на вилучених ножах папілярних узорів не може беззаперечно свідчити про те, що такі ножі взагалі не брали до рук.

В своїй апеляційній скарзі захисник також виходив з того, що відповідно до показів свідка ОСОБА_12 в день подій в квартирі, де мешкали потерпілий та обвинувачена, була тиша, чим свідок була здивована, адже вона раніше часто чула сварки з цієї квартири. Зазначене, на переконання захисту, спростовує висновок суду про те, що 25.12.2022 року між потерпілим та обвинуваченою мав місце конфлікт, під час якого обвинувачена нанесла удар ножем потерпілому.

Проте колегія суддів критично ставиться до таких заперечень захисника. При цьому судова колегія виходить з того, що наявність конфлікту не обов`язково завжди супроводжується галасливими викриками, гучною лайкою, штовханиною тощо. Отже та обставина, що за показами свідка ОСОБА_12 вона не чула сварок чи шуму із квартири у день подій, що є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні, за жодних обставин не спростовує тієї обставини, що тілесне ушкодження обвинувачена заподіяла потерпілому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин саме під час конфлікту з потерпілим.

Відсутність очевидців заподіяння обвинуваченою ножового поранення потерпілому, на що посилався захисник у скарзі, не ставить під сумнів висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , оскільки її вина повністю доведена сукупністю наданих стороною обвинувачення письмових доказів, які були безпосередньо досліджені судом та правильно визнані достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Не погоджується колегія суддів і з твердженнями захисника про те, що суд не провів ретельного аналізу доказів та не навів обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші. Адже з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд дослідив усі надані сторонами докази, надав кожному з них оцінку з наведенням відповідного обґрунтування. Поряд з цим суд надав оцінку усім без виключення доводам сторони захисту, навів мотиви на їх спростування із такими мотивами погоджується і колегія суддів. При цьому захисник не зазначив у скарзі які конкретно докази та доводи сторони захисту залишилися не дослідженими.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.

В апеляційній скарзі захисник вимагав вирок скасувати та призначити новий розгляд, але при цьому захисник у скарзі не зазначив визначених ст.ст.412, 415 КПК обставин, які були б підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Не встановлено таких підстав і колегією суддів.

Відтак, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК, а тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4