Номер провадження: 11-сс/813/548/25
Справа № 522/3357/25 1-кс/522/1405/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2025, якою в межах к/п № 0000073 від 05.02.2025 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.04.2025, з визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 22.04.2025, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України слідчим суддею визначено ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- заявлені ризики не доведені стороною обвинувачення, а лише тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- ані стороною обвинувачення, ані слідчим суддею не було проаналізовано, обґрунтовано та встановлено, що інші менш суворі запобіжні заходи не забезпечать виконання ОСОБА_8 , покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.02.2025 та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що на даному етапі підозра є обґрунтованою.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що заявлені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі на осіб, обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти аналогічні правопорушення, що у сукупністю із обґрунтованістю підозри є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, зважаючи на обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, вчиненого у найбільш несприятливий для держави період, у час коли є необхідним здійснювати відсіч рф, внаслідок повномасштабного вторгнення, його тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна, початковість стадії досудового розслідування, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому у злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Отже, враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих діянь, є достатньо підстав вважати, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Окрім того, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованого злочину, вчиненого з корисливих мотивів, обізнаність підозрюваного із процедурою незаконного перетину державного кордону, системність злочинних дій, вчинених ним за вказівкою невстановлених досудовим розслідуванням осіб як організаторів, що також свідчить про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також апеляційний суд не може виключити існування ризику, який передбачений п.3) ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії.

Ба більш, апеляційний суд приймає до уваги те, що злочини ймовірно вчинено щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, не відповідають дійсності посилання сторони захисту на недоведеність стороною обвинувачення існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки як вже раніше зазначалось, обґрунтовуючи необхідність у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано послався на те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд також відхиляє доводи захисника про необґрунтованість висновку слідчого судді щодо неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та констатує, що висновок суду в цій частині є правильним, зроблений з урахуванням особи підозрюваного та обставин інкримінуємого йому злочину.

Апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буд перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.

При цьому, застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки слідчим суддею обґрунтовано була передбачена можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2025, якою в межах к/п №0000073 від 05.02.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.04.2025, з визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4