Дата документу 06.02.2025
Справа № 334/9958/24
Провадження № 1-кп/334/374/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України

В С Т А Н О В И В :

В провадження Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження №0002091 від 16.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

12 грудня 2024 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 призначено до судового розгляду. Визначений склад осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, наступним чином: процесуальний прокурор, потерпілий, обвинувачений, захисник обвинуваченого. Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду потерпілого та свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, покладено на процесуального прокурора.

Прокурором вимоги суда не виконані. До суду не з`явився потерпілий. Причини неявки суду не відомі.

У зв`язку з чим, розгляд кримінального провадження відкладено для повторного виклику потерпілого та свідків.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор доводив суду, що наразі підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою продовжують існувати, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор вважає, що суспільно-політична обстановка, а також той факт, що м. Запоріжжя на теперішній час знаходиться в безпосередній близькості до території ведення активних бойових дій та тимчасово окупованих територій російською федерацією Запорізької області, де органи Національної поліції в Запорізької області не здатні на даний час забезпечити заходи кримінальних правопорушень та запобігти скоєнню інших злочинів, запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 має бути продовжений.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 категорично заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши, зокрема, що вказані в клопотанні прокурора ризики та твердження недоведені та необґрунтовані матеріалами клопотання, фактичними обставинами, у т.ч. щодо можливості виїзду ОСОБА_4 за межі м.Запоріжжя або кордони України в умовах воєнного стану.

Крім того, захисник вказував на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в контексті обставин даної справи. Наведене спростовує наявність будь-яких ризиків щодо приховання чи спотворення будь-яких відомостей, оскільки ОСОБА_4 сприяв органу досудового розслідування в отриманні всіх необхідних відомостей, і будь-яких тверджень про протилежне ніде не міститься.

Також, захисник вказує, що досудове розслідування завершено, кримінальне провадження перебуває у суді, прокурором та слідчим зібрані усі докази, які на їх думку доводять провину ОСОБА_4 , що також спростовують будь які ризики, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, захисник зазначив, що в умовах слідчого ізолятора значно погіршився стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , якому терміново потрібна хірургічна операція по видаленню абсцесу. На даний час, у ОСОБА_4 почався некроз (відмирання) тканин правої ноги. ОСОБА_4 не може пересуватися без милиць, а в умовах СІЗО таке пересування вкрай важке. На неодноразові звернення про отримання медичної допомоги, ОСОБА_4 в усній формі лікарем повідомлено, що для здійснення лікування йому потрібне оперативне втручання, що неможливо здійснити в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Через погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 утримання його надалі під вартою є проявом нелюдського та принижуючого гідність поводження з людиною, яка отримала поранення під час захисту Батьківщини. ОСОБА_4 фактично з першого дня війни перебуває на передовій, має подяки та нагороди від командування. Зарекомендував себе виключно з позитивної сторони. Користується повагою своїх побратимів.

Захисник просив суд взяти до уваги надані ним письмові докази в обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_4 потребує негайного лікування в умовах стаціонару. Той факт, що ОСОБА_4 має трьох неповнолітніх дітей та є фактично єдиним утримувачем своєї родини. Має постійне місце проживання у м.Запоріжжя, його мати, яка хвора на невиліковну хворобу також потребує догляду. Не зважаючи на вищевказані обставини, ОСОБА_4 , не має на меті отримати право на демобілізацію, а має бажання продовжити боронити країну після лікування.

Отже, на переконання захисника, ризики, які передбачені ст. 177 КПК України у тому числі ті, які на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взагалі відпали, а прокурором наразі взагалі не доведені, та навпаки, стороною захисту надано суду достатньо доказів на зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 .

З урахуванням викладених вище доводів, сторона захисту вважає достатнім та правильним на даний час обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю погодився з позицією свого захисника та додатково пояснив, що він бажає довести свою невинуватість у інкримінованому йому правопорушенні, оскільки взагалі не скоював злочину. Потерпілий його впізнав по фотографіями десятирічної давнини. Крім того, потерпілий має вади зору, знаходився у стані алкогольного сп`яніння, тому вказав на нього, як на першого чию фотографію йому показали. При обшуку, у нього не знайшли речей потерпілого, а ті грошові кошти, які були на його банковській карточки, це грошові кошти, перераховані з військової частини, як виплата по пораненню.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, надані учасниками справи письмові докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як передбачено ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частиною 1 ст.184 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Крім того, ч.3 ст.199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд ураховує, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України у клопотанні прокурора є не достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд також враховує, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Крім того, виходячи з ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Також, серед іншого, потрібно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, статки, зв`язки з державою, в якій його переслідували в межах закону, та його міжнародні контакти (справа «В. проти Швейцарії», «Пунцельт проти Чехії»).

При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в цілому не дотримано вимог ч.1 ст.184 КПК України. Посилання на викладені обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у яких особа обвинувачуються, без жодного посилання на матеріали, що підтверджують такі обставини; обґрунтування неможливості запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів тощо.

Суд також доходить висновку, що прокурором не дотримано вимог ч. 3 ст.199 КПК України і в судовому засіданні, зокрема, не доведено, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою, не зменшилися, а саме ризик переховуватися від суду.

Суд взяв до уваги доводи сторони захисту щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , оскільки такі твердження повністю підтверджені висновками лікарів, а звідси, є належним доказом про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не може утримуватися в ДУ ««Запорізький слідчий ізолятор» та потребує операції або лікування.

Інші доводи сторони захисту були повністю доведені захисником та не спростовані стороною обвинувачення.

Вищенаведене, на думку суду, також унеможливлює продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу.

Судом не встановлено підстав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить як ризикам, так і виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, що може негативно вплинути на перебіг судового розгляду даного кримінального провадження, а тому вважає необґрунтованим клопотання прокурора щодо утримання ОСОБА_4 під вартою.

Таким чином, приймаючи до уваги ту обставину, що прокурором не наведено достатніх підстав, для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а також зважаючи на той факт, що у ОСОБА_4 має важке захворювання та потребує негайного лікування, має стійкі соціальні зв`язки, а також враховуючи вагомість підстав для зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне змінити раніше обраний запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.27, 31, 177, 178, 183, 194, 199, 314-316, 331, 369, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Копотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

3) утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) з потерпілим та свідками.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Вважати ОСОБА_4 таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити начальнику Запорізького слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області

Звільнити негайно ОСОБА_4 з-підварти у залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено о 16 години 30 хвилин 06 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1