Справа № 173/757/25
Провадження №1-кс/173/129/2025
У Х В А Л А

іменем України

26 березня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у закритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000586 від 03.11.2024, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Верхньодніпровська, Дніпропетровської області, не одруженого, з середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2025 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку стосовно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У клопотанні слідчий зазначає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, може, впливати на свідків та потерпілого та вчинити інше кримінальне правопорушення, разом з цим згідно з висновком судово-психіатричної експертизи виявляє психічний розлад, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними. За своїм психічним станом, відповідно до ст. 92 КК України потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які дають йому достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 спробує:

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваному відомо місце їх проживання

- вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити вчиняти правопорушення в якому він підозрюється.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам.

Копії клопотання та матеріалів, що його обґрунтовують, вручені підозрюваному ОСОБА_5 та його захиснику ОСОБА_6 26 березня 2025 року о 12 годині 00 хвилин, про що свідчить розписки.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити, оскільки запобігти існуванню зазначених ризиків можливо лише шляхом поміщення підозрюваного до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився з клопотанням прокурора, підтвердив, що потребує медичної допомоги.

Захисник в судовому засіданні, з огляду на думку підозрюваного, погодився з клопотанням прокурора.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України 03 листопада 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000586.

18 березня 2025 року підозрюваному ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та вручено копію повідомлення про підозру і пам`ятку з процесуальними правами та обов`язками підозрюваного.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 02 листопада 2024 року близько 20.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання свого батька ОСОБА_7 у АДРЕСА_2 , перебуваючи у коридорі даного помешкання, спереду підійшов до ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_5 , керуючись раптово-виниклим умислом, спрямованим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень своєму батьку, керуючись почуттям глибокої образи, проявляючи не повагу до значно старшої особи за віком, прийшов у агресивний стан, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і бажаючи подальшого настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, цілеспрямовано, завдав ОСОБА_7 один удар кулаком лівої руки в область правої скроні, від чого останній впав на підлогу у приміщення туалету. Не маючи наміру припиняти свої насильницькі дії, ОСОБА_5 продовжив їх стосовно свого батька, при цьому розташувався безпосередньо перед ОСОБА_7 , який перебував у положенні напівлежачи на лівому боці між стіною туалету та унітазом, та бажаючи додатково створити фізичні страждання своєму батьку, умисно лівою ногою натиснув на обидві ноги ОСОБА_7 , та одночасно з цим, кулаками наніс йому не менше чотирьох ударів кулаками у голову та обличчя справа, та не менше чотирьох ударів кулаками по тулубу у район ребер справа. У свою чергу потерпілий ОСОБА_7 , відчуваючи сильний фізичний біль, не маючи змоги захиститися від фізично-сильнішого за себе сина, бажаючи покликати на допомогу і таким чином припинити насильницькі дії ОСОБА_5 відносно нього, гучно кричав та кликав про допомогу.

У цей час, гр-н ОСОБА_8 , який проживає по сусідству із потерпілим ОСОБА_7 , у квартирі АДРЕСА_3 , почув стукіт та крики про допомогу потерпілого ОСОБА_7 , пройшов до його помешкання після чого у вхідні двері сповістив про своє прибуття. У свою чергу ОСОБА_5 , припинив умисне побиття свого батька, вийшов до коридору, та відчинив вхідні двері у квартиру. Таким чином свідок ОСОБА_8 , своїм візитом, припинив умисні протиправні дії ОСОБА_5 та його подальший прояв агресії стосовно свого батька ОСОБА_7 .

У результаті умисних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 178-Е від 09.12.2024 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - закритої тупої травми грудної клітини з переломами 2,7,8, 9-го ребер праворуч зі скупченням рідини та повітря в правій плевральній порожнині, гематомою правої бічної поверхні грудної клітини та вираженою підшкірною емфіземою: закритої тупої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, раною лобної ділянки голови праворуч; закритої тупої травми правого ока з розривом склери до заднього полюсу, крововиливами під кон`юктивальну оболонку, в передню камеру (гіфема) та склоподібне тіло (гемофтальм) правого ока з гематомами обох повік правого ока, яка згідно з п. п 2.1.3 літера «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. відноситься в сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; могла бути утворена одномоментно або за короткий проміжок часу від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), що підтверджується відповідними даними наданої медичної документації на ім`я потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За приписами ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором або за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину та триває два місяці.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені ч. 1 цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Застосування до особи запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, з урахуванням положень статті 94 КК України, має здійснюватися залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб.

Суспільно-небезпечне діяння, передбачене частиною 1 статті 121 КК України в якому ОСОБА_5 повідомлено про підозру є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри передбачає наявність фактів чи свідчень, здатних переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

В судовому засіданні встановлено, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, достатньою мірою підтверджується копіями доказів, що містяться у матеріалах справи:

- протоколом огляду місця події від 02.11.2024 згідно з яким зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , згідно з якими, останні пояснили про відомі їм обставини з життя своїх сусідів ОСОБА_14 , зокрема про те, що ОСОБА_15 зловживає спиртними напоями, поводить себе дивно та неадекватно, вступає в конфлікти з сусідами;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.11.2024 та протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 згідно з якими останній пояснив про обставини за яких його син ОСОБА_5 02.11.2024 спричинив йому тілесні ушкодження;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 29.01.2025 р. згідно з яким останній в присутності понятих показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень сином;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 0.01.2025 згідно з яким свідок пояснив, що 02.11.2024 почув з квартири своїх сусідів зверху звуки боротьби та пішов до них, де від ОСОБА_7 дізнався, що його син ОСОБА_16 спричинив йому тілесні ушкодження та на його прохання викликав поліцію;

- висновком судово-медичної експертизи № 178-Е від 09.12.2024 встановлено ступінь тілесних ушкоджень отриманих потерпілим ОСОБА_7 як тяжкий;

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 12-Е-Д від 11.02.2025 згідно з яким не виключається механізм виявлення у потерпілого тілесних ушкоджень за обставин викладених у протоколі проведення слідчого експерименту;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 20.03.2025 згідно з яким останній розповів як спричиняв тілесні ушкодження своєму батьку ОСОБА_7 ;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 136-к від 20.03.2025 р., згідно з яким ОСОБА_5 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. Зазначений психічний розлад позбавляв іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом, відповідно до ст. 92 КК України, потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Наведеного вище достатньо для висновку, що підозра на даній стадії кримінального провадження відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_17 .

В судовому засіданні слідчим та прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим доведений і ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки підозрюваний, виявляє психічний розлад, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, адже йому здається, що хтось має намір його вбити та він обороняється від «невідомої сили».

Відповідно до п. 7.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року до особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, судом може бути застосовано такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку (ч. 1 ст. 508 КПК України) . Такі види запобіжних заходів застосовуються у порядку, передбаченому гл. 18 КПК України, тільки за наявності належним чином встановленого факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби особи.

В п. п. 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини у справі Герцегфалви проти Австрії (Herczegfalvy v. Austria), заява № 10533/83, від 24.09.1992 року, зазначено про те, щоб тримання під вартою було виправданим, той факт, що особа є психічно хворою, має бути переконливо обґрунтований, за винятком надзвичайних випадків. Неупереджений медичний висновок повинен продемонструвати компетентним національним органам наявність дійсного психічного розладу, характер або ступінь якого виправдовують таке позбавлення свободи, яке не може продовжуватися з припиненням психічного розладу. Однак потрібно усвідомлювати, що національні органи мають право вирішувати на власний розсуд, чи підлягає особа триманню під вартою як психічно хвора, оскільки саме вони оцінюють подані їм докази в конкретній справі; завдання Суду полягає в перегляді їхніх рішень під кутом зору Конвенції. Суд вважає, що австрійські суди дотрималися відповідних норм національного права в цій справі, зокрема пункту 4 статті 429 Кримінально-процесуального кодексу, що надалі теж були підставою для оскаржуваного тримання під вартою. Не було це тримання й свавільним, оскільки, ухвалюючи рішення від 10 січня 1979 року, регіональний суд спирався на висновки трьох експертів, які одностайно стверджували, що заявник страждав на параноїдну роздратованість, серйозність якої давала підстави вважати її психічною хворобою, небезпечною для оточення; попередні факти засудження заявника також підтверджували такий висновок.

п. п. 77, 78 рішення Європейського суду з прав людини у справі Гайдн проти Німеччини (Haidn v. Germany) , заява № 6587/04, від 13.01.2011 року, зазначено про те, що для досягнення завдань підпункту е пункту 1 статті 5 Конвенції особа може бути позбавлена волі як душевнохворий тільки у разі наявності наступних трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно встановлено, що вона є душевнохворою, тобто реальний психічний розлад має бути встановлено компетентним органом на підставі об`єктивної медичної експертизи, по-друге, психічний розлад мусить мати стадію, що вимагає обов`язкової ізоляції, по-третє, дійсність продовження ізоляції залежить від збереження такого розладу. Крім того, повинен бути якийсь взаємозв`язок між згаданою підставою допустимого позбавлення волі та місцем і умовами утримання. Власне тримання під вартою особи як душевнохворого є законним для досягнення мети підпункту е пункту 1, якщо воно здійснюється в лікарні, клініці чи іншому відповідному закладі

Таким чином, враховуючи вищевикладене, доходжу висновку про те, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, щодо ОСОБА_5 , слід задовольнити та застосувати щодо останнього, запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку в межах строку досудового розслідування, а саме до 18.05.2025 року включно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 507, 508 КПК України , -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, щодо ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Верхньодніпровська, Дніпропетровської області, запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, на строк до 18.05.2025 року включно.

Помістити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Верхньодніпровська, Дніпропетровської області до психіатричного закладу - Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 84 в межах строку досудового розслідування до 18.05.2025 включно.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному ОСОБА_5 та його захиснику негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: