Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 565/352/24

Провадження № 11-кп/4815/295/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000493 від 14 грудня 2023 року

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, непрацюючого, неодруженого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.357 КК України і призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України, на період відбування покарання покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покладено на ОСОБА_7 на підставі п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, обов`язок виконувати заходи передбачені пробаційною програмою "Зміна прокримінального мислення".

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду 13.12.2023 року, приблизно, о 18 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ», що по м-ну Будівельників, 49 в м. Вараш Рівненської області, привласнив банківську картку, яка містить доступ до відповідного рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_8 , та яка згідно з п.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, вчинивши протиправні дії, які виразились у привласненні офіційного документу, вчинених з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності його вини, вважає, що обираючи вид та міру покарання, суд не вірно прийшов до переконання щодо можливості визначення ОСОБА_7 такого суворого покарання як пробаційний нагляд строком на 1 рік.

На думку захисника, з урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого, призначене останньому покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.

На переконання захисника, з урахуванням того, що під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 щиро розкаявся, визнав вину повністю, активно сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність жодних претензій зі сторони потерпілого, наявні підстави для зміни призначеного покарання на штраф, що буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Просить змінити вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.11.2024 року відносно ОСОБА_7 з призначенням покарання у виді штрафу відповідно до санкції ч.1 ст. 357 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судовий розгляд даного кримінального провадження відбувся у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, в апеляційній скарзі не оскаржується і, відповідно, апеляційною інстанцією вирок суду в цій частині не перевіряється.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання є слушними.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст.65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст.50 КК України мети покарання кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вину визнав, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, тимчасового не працюючий, наявність обставин, які обтяжують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого битку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку про доцільність призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.357 КК України у виді пробаційного нагляду на відповідний строк з покладенням відповідних обв`язків, передбачених ч.2 ст. 59-1 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції частини статті за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки, з врахуванням загальних засад призначення покарання, встановленим обставинам у їх сукупності, зокрема, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, добровільному відшкодуванню завданого збитку, позиції потерпілого, який фактично немає будь-яких претензій до обвинуваченого і не наполягав на суворості призначення покарання, не з`ясував спроможність обвинуваченого сплатити штраф у випадку призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 357 КК України, як альтернативного, обмежившись мотивуванням відсутності постійного заробітку у обвинуваченого та не навів у вироку переконливих мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні відносно обвинуваченого менш суворого заходу примусу, передбаченого санкцією ч.1 ст.357 КК України.

Додержання загальних засад призначення покарання, вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч.2 ст. 50 КК України.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону суд не дотримався.

Основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей. У цій ієрархії право особи на свободу й особисту недоторканність має вищу цінність.

З огляду на викладене, колегія суддів, бере до уваги встановлені судом першої інстанції обставини у їх сукупності та встановлені обставини при апеляційному перегляді оскарженого вироку, на які наголошував захисник, зокрема, щодо бажання обвинуваченого принести хоча б мінімальну користь щодо наповнення бюджету держави і його спроможності сплатити штраф у передбаченому санкцією частини статті за інкриміноване кримінальне правопорушення розмірі у зв`язку з його тимчасовими заробітками, що слугує підтвердженням того, що останній має самостійний дохід.

Враховуючі наведені обставини, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, тяжкості кримінального правопорушення, наявності обставин, які пом`якшують покарання і відсутності обставин, які обтяжують покарання, даних про особу винного, зокрема, відносно якого, як вбачається з матеріалів провадження, кримінальне провадження за ч.4 ст. 185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, а кримінальне провадження за ч.1 ст. 309 КК України закрито у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України, справедливості й достатності покарання, колегія судді приходить до переконання про наявність підстав у даному випадку, можливість і необхідність пом`якшити обвинуваченому покарання, призначивши його у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 357 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним і іншими особами нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408, з врахуванням ч.2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 357 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3