ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3404/24 Справа № 182/5470/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000315 від 10.09.2024 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровська область, із професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, вдівця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.01.2002 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.141, ст.70 КК України до 3 років 6 міс. позбавлення волі. 12.02.2003 звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 1 міс. 5 днів;

- 06.06.2005 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 2 міс. позбавлення волі. Звільнився 07.11.2006 умовно-достроково на невідбутий термін 8 міс. 5 днів;

- 10.12.2007 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 міс. позбавлення волі;

- 21.01.2009 року Нововоронцовським районним судом Херсонської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, 71 КК України до 4 років 9 міс. позбавлення волі. Звільнився 22.02.2009 умовно-достроково. Невідбутий термін 1 рік 1 міс. 10 днів;

- 04.04.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.;

- 10.11.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі. Покарання у виді штрафу за вироком суду від 04.04.2014 виконувати самостійно. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2016 несплачену суму штрафу у розмірі 850 грн., згідно вироку від 04.04.2014 замінено покаранням у вигляді громадських робіт - 50 годин;

- 16.01.2016 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 01.10.2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70, 71 КК України до 5 років 1 міс. позбавлення волі. Звільнився 23.02.2023 умовно-достроково на невідбутий термін 6 міс. 19 днів;

- 11.09.2024 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік,

визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, та призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на один рік один місяць із покладенням, відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст.59-1КК України, наступних обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на один рік один місяць із покладенням, відповідно до п. 1, 2, 3 ч.2 ст.59-1КК України, наступних обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 3 029,12 гривень; вирішено питання щодо речових доказів, -

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 10 вересня 2024 року близько 15:00 год. знаходився на зупинці громадського транспорту, поблизу блокпоста Д-15, розташованого на перехресті вул.Електрометалургів та траси АДРЕСА_3 , де вживав тютюнові вироби.

В той же день та час до нього підійшли поліцейські, попередили про заборону вживання тютюнових виробів у даному місці та почали складати постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Під час складання офіційного документу - постанови серія ГБВ № 877859 у справі про адміністративне правопорушення від 10.09.2024 передбачене ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, у ОСОБА_8 з особистих інтересів, а саме з метою уникнення адміністративної відповідальності, виник умисел на пошкодження вказаного офіційного документу, який відповідно до п. 8 Розділу IV «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, складається на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом, згідно з технічним описом бланка постанови по справі про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію і номер.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на пошкодження офіційного документу, ОСОБА_8 10.09.2024 близько 15:10 год., знаходячись на блокпосту Д-15, розташованого на перехресті вул. Електрометалургів та траси АДРЕСА_3 , діючи умисно, в особистих інтересах, а саме з метою уникнення адміністративної відповідальності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взявши до рук постанову серія ГБВ № 877859 по справі про адміністративне правопорушення від 10.09.2024 передбачене ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, для ознайомлення та подальшого підписання, під час ознайомлення з даною постановою умисно пошкодив її, шляхом розірвання, привівши таким чином вищевказаний офіційний документ у стан, який перешкоджає його подальшому використанню за цільовим призначенням.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному пошкодженні офіційного документу, вчиненого в інших особистих інтересах, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення /кримінальний проступок/, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

З таким вироком суду першої інстанції не погодився прокурор та оскаржив в апеляційному порядку, не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікацію, в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що місцевий суд призначаючи покарання у виді пробаційного нагляду двічі застосував положення ч.2 ст.591 КК України, а саме, окремо за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України та повторно після остаточного визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Зазначає, що обов`язки, передбачені ч.2 ст.591 КК України тотожні ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням за ст.75 КК України.

Посилаючись на постанову пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вважає, що обов`язки, передбачені ч.2 ст.591 КК України, суд покладає на обвинуваченого після визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Учасники кримінального провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Обвинуваченому ОСОБА_8 SMS-повідомлення не доставлено через тимчасову недоступність, у зв`язку з чим останньому надіслано повідомлення за допомогою поштового оператора «Укрпошта» та розміщено повідомлення на сайті Дніпровського апеляційного суду. В апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, заяв чи клопотань від обвинуваченого про бажання приймати участь в суді апеляційної інстанції не надійшло, у зв`язку з чим, перешкоди для розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, просила її задовольнити, вирок місцевого суду змінити в частині призначеного покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації, не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються. Вирок суду ухвалений в порядку спрощеного провадження без виклику учасників кримінального провадження.

Відповідно до вимог п.п.3,4 ст.409 КПК України підставами для зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом ст.65 КК суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Єдиним апеляційним доводом прокурора вказана неправильність зазначення обов`язків, передбачених ч.2 ст.591 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_8 окремо за ч.1 ст.357 КК України та необхідність призначення таких обов`язків тільки після визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

З доводом прокурора колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

В силу ч.1 ст.591 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Частиною другою означеної статті передбачено обов`язки, які суд імперативно покладає на засудженого, а ч.3 ст.591 КК України встановлює обов`язки, які можуть бути додатково покладені на засудженого, тобто законодавцем віднесені до дискреційних повноважень суду.

Виходячи з аналізу вказаної норми закону, структура покарання у виді пробаційного нагляду полягає у накладені певних обов`язків на винного з визначенням строку у продовж якого засуджений має виконувати.

З огляду на що, призначення покарання у виді пробаційного нагляду не може існувати без встановлення відповідних обов`язків.

Порівняння прокурором обов`язків, передбачених ст.591 КК України із обов`язками, зазначеними у ст.76 КК України є хибними, через те, що пробаційний нагляд не може кореспондуватися із звільнення від покарання (ст.75 КК України), оскільки останній є окремим інститутом кримінального закону та передбачає звільнення від покарання, а пробаційний нагляд за квінтесенцією і є покарання, зазначене в ієрархії видів покарань (ст.51 КК України).

З огляду на вищевикладене, призначення за кримінальне правопорушення пробаційного нагляду, без зазначення обов`язків, є помилковим, оскільки в такому випадку, не виконується загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України та імперативна норма, передбачена ч.2 ст.591 КК України.

Крім того, посилання прокурора, що обов`язки, передбачені ч.2 ст.591 КК України мають покладатися тільки після призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд визнає надуманими, оскільки, у разі декриміналізації відповідальності за попереднім покаранням, станеться таке, що фактично засудженому було призначено пробаційний нагляд на певний строк без буд-яких обов`язків, що взагалі унеможливлює сенс такого покарання та виконання цілей, задля яких таке покарання призначається.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи скарги прокурора такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Тих порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст.409 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404-405, 407, 408, 409, 418, 419, 424, 426 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді