Справа № 545/5124/24
Провадження № 1-в/545/813/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві подання начальника Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№ 65)» відносно засудженої

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мерефа Харківського району, Харківської області, українки, громадянки України, незаміжньої, з середньою освітою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, заміжня, має на утриманні одну неповнолітню дитину 2017 року народження, з середньою-спеціальною освітою.

раніше судима:

22.04.2002 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч. 1 КК України до 9 місяців позбавлення волі. Звільнена 24.04.2002 року із зали суду;

26.02.2003 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, 75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Звільнена 26.02.2003 року із зали суду;

15.09.2003 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 186 ч. 2, 69, 71 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі. Звільнена 23.11.2004 року за відбуттям строку покарання;

18.04.2005 року Ленінський районним відділом внутрішніх справ м. Харкова за ст. 185 ч. 2 КК України - арешт. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.07.2005 року кримінальну справу припинено на підставі ст.6 п. 4, 248 КПК України, ст. 1 п. «Б», «Е» Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року. Звільнена 29.07.2005 року із зали суду;

04.05.2006 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, 186 ч. 2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнена 08.01.2010 року за відбуттям строку покарання;

29.04.2011 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2, 301 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі, зараховано в строк час тримання під вартою з 09.09.2010 по 10.09.2010 року та час тримання під вартою з 04.10.2010 року. Звільнена 01.03.2013 року за відбуттям строку покарання;

17.07.2013 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнена 06.03.2015 року за відбуттям строку покарання;

15.06.2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 3, 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

03.07.2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України 2 років позбавлення волі;

04.08.2015 року Харківським районним судом Харківської області ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 2 років позбавлення волі;

10.08.2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 2 років позбавлення волі;

05.10.2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2, 15 ч. 3, 185 ч. 2, 70, 70 ч.4 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнена 26.08.2016 року за відбуттям строку покарання;

04.05.2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 4, 72 ч. 5 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, зараховано строк тримання під вартою з 15.06.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнена 26.08.2016 року за відбуттям строку покарання;

02.04.2018 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 72 ч. 5 КК України до 3 років позбавлення волі, зараховано термін тримання під вартою з 13.01.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнена 09.10.2017 року за відбуттям строку покарання;

09.04.2019 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. 14.01.2021 року Харківським апеляційним судом вирок від 09.04.2019 року скасований в частині призначеного покарання, вважати засудженою за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, згідно ст. 72 ч. 5 КК України зараховано термін тримання під вартою з 10.12.2020 року по 14.01.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

16.07.2019 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнена 29.10.2021 року за відбуттям строку покарання;

16.08.2022 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі;

22.11.2022 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі.

13.06.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі.

засуджена:

24.08.2023 року Київським районним судом м. Полтави за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі;

19.06.2024 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, 15ч. 2, 185 ч. 4, 185 ч. 4, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, зараховано відбуте покарання за вироком від 24.08.2023 року з 07.07.2022 року по 18.06.2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

про звільнення від покарання і пом`якшення покарання,-

ВСТАНОВИВ:

До Полтавського районного суду Полтавської області надійшло подання начальника Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№ 65)» відносно засудженої ОСОБА_4 , в обґрунтування якого посилаються на те, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Представник адміністрації виправної колонії та засуджена ОСОБА_4 надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання.

Дослідивши матеріали особової справи, суд прийшов до наступного висновку.

Частина перша статті 5 КК України встановлює правило за яким закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, до ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» були внесені зміни та передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян за ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Зміна максимального розміру дрібного викрадення чужого майна із 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки в тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст. 51 КУпАП.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджена 16.08.2022 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_5 30.12.2021 року намагалася скоїти крадіжку майна на загальну суму 8438,89 грн. Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.12.2021р. по 31.12.2021р. складав 1240,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2481,00 грн. Проте, зазначений у вироку розмір нанесеної матеріальної шкоди перевищує два неоподаткованих мінімуми доходів громадян, то відповідальність за вчинене нею діяння не підпадає під дію статті 51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що визначених законом підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання або пом`якшення покарання немає.

22.11.2022 року Жовтневим районним судом м. Харкова ОСОБА_5 засуджена за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_5 07.07.2022 року намагалася скоїти крадіжку майна на загальну суму 4088,15 грн. Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.07.2022р. по 30.11.2022р. складав 1300,00 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2600,00 грн. Проте, зазначений у вироку розмір нанесеної матеріальної шкоди перевищує два неоподаткованих мінімуми доходів громадян, то відповідальність за вчинене нею діяння не підпадає під дію статті 51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що визначених законом підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання або пом`якшення покарання немає.

13.06.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави ОСОБА_4 засуджена за ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань за даним вироком у виді 2 років позбавлення волі та вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2022 року у виді 1 року позбавлення волі більш суворим за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.11.2022 року у виді 5 років позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_5 11.11.2021 року скоїла крадіжку майна на загальну суму 688,00 грн., 25.12.2021 року- на суму 1642,89 грн., 06.01.2022 року- на суму 4376,27грн., 09.01.2022 року намагалася скоїти крадіжку на суму 5488,16 грн.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.07.2021р. по 30.11.2021р. складав 1189,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2379,00 грн. Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.12.2021р. по 31.12.2021р. складав 1240,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2481,00 грн. Таким чином, станом на день розгляду клопотання відповідальність за вищевказані дії ОСОБА_4 по епізодам від 11.11.2021року та від 25.12.2021 року передбачена ст. 51 КУпАП, а тому, у зв`язку з частковою декриміналізацією, введену новим Законом, на підставі ст. 5 КК України, суд вважає необхідним звільнити останню від відбування покарання.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.01.2022р. по 30.06.2022р. складав 1240,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2481,00 грн. Проте, зазначений у вироку розмір нанесеної матеріальної шкоди по епізодам від 06.01.2022 року та від 09.01.2022 року перевищує два неоподаткованих мінімуми доходів громадян, то відповідальність за вчинене нею діяння не підпадає під дію статті 51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що визначених законом підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання або пом`якшення покарання немає.

24.08.2023 року Київським районним судом м. Полтави ОСОБА_4 засуджена за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань за даним вироком у виді 2 років позбавлення волі більш суворим за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 13.06.2023 року у вигляді 5 років позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання- п`ять років позбавлення волі.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_5 намагалася скоїти крадіжку майна: 11.11.2021 року на загальну суму 7971,76 грн., 08.01.2022 року- на суму 1470,28грн.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.07.2021р. по 30.11.2021р. складав 1189,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2379,00 грн. Проте, зазначений у вироку розмір нанесеної матеріальної шкоди по епізоду від 11.11.2021 року перевищує два неоподаткованих мінімуми доходів громадян, то відповідальність за вчинене нею діяння не підпадає під дію статті 51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що визначених законом підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання або пом`якшення покарання немає.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.01.2022р. по 30.06.2022р. складав 1240,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2481,00 грн. Таким чином, станом на день розгляду клопотання відповідальність за вищевказані дії ОСОБА_4 по епізоду від 08.01.2022 року передбачена ст. 51 КУпАП, а тому, у зв`язку з частковою декриміналізацією, введену новим Законом, на підставі ст. 5 КК України, суд вважає необхідним звільнити останню від відбування покарання.

19.06.2024 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ОСОБА_5 засуджена за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 4, 185 ч. 4 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання призначених за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Полтави від 24.08.2023 року призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_4 скоїла крадіжку чужого майна 10.11.2021 року на суму 301,00 грн., 04.12.2021 року- на суму 1945,00, 10.12.2021 року на суму 1563,47 грн., вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна: 23.12.2021 року- на суму 2438,93 грн., 27.12.2021 року- на суму 3016,77 грн.; 16.01.2022 року скоїла крадіжку чужого майна на суму 1849,60 грн.; вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна: 07.06.2022 року на суму 1153,59 грн., 19.06.2022 року- на суму 1563,42 грн., 21.06.2022 року скоїла крадіжку на суму 1911,00 грн., 26.06.2022 року- на суму 2107,67 грн., 28.06.2022 року вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна на суму 1050,92 грн.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.07.2021р. по 30.11.2021р. складав 1189,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2379,00 грн. Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги за період з 01.12.2021р. по 31.12.2021р., за період з 01.01.2022р. по 30.06.2022р. складав 1240,50 грн. (50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня). Тобто, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складали суму 2481,00 грн. Таким чином, станом на день розгляду клопотання відповідальність за вищевказані дії ОСОБА_4 по епізодам від 10.11.2021 року, 04.12.2021 року, 10.12.2021 року, 23.12.2021 року, 16.01.2022 року, 07.06.2022 року, 19.06.2022 року, 21.06.2022 року, 26.06.2022 року, 28.06.2022 року передбачена ст. 51 КУпАП, а тому, у зв`язку з частковою декриміналізацією, введену новим Законом, на підставі ст. 5 КК України, суд вважає необхідним звільнити останню від відбування покарання. Проте, зазначений у вироку розмір нанесеної матеріальної шкоди по епізоду від 27.12.2021 року перевищує два неоподаткованих мінімуми доходів громадян (2481,00 грн.), то відповідальність за вчинене нею діяння не підпадає під дію статті 51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що визначених законом підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання або пом`якшення покарання немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання,- у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7(крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи суму викраденого майна, за яку було засуджено ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що на останню розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024р., який набрав чинності 09.08.2024р., яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 7 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21(провадження№51-2555кмо24), де вказав, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, подання підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного судом покарання за вироками суду за діяння, кримінальна караність якого усунута.

При цьому, суд саме звільняє засуджену від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Крім того, суд зазначає, що декриміналізація окремого епізоду не може вплинути на кваліфікацію дій засудженої та міру призначеного їй покарання.

Керуючись ст.ст 369, 376, 537, 539 КПК України, ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст.74 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№ 65)» відносно засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання і пом`якшення покарання - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням Законом № 3886-IX від 18.07.2024 караності діяння, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного:

-вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 13.06.2023 року- по епізодам від 11.11.2021року та від 25.12.2021 року;

-вироком Київського районного суду м. Полтави від 24.08.2023 року- по епізоду від 08.01.2022 року;

-вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.06.2024 року- по епізодам від 10.11.2021 року, 04.12.2021 року, 10.12.2021 року, 23.12.2021 року, 16.01.2022 року, 07.06.2022 року, 19.06.2022 року, 21.06.2022 року, 26.06.2022 року, 28.06.2022 року.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженою вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.06.2024 року за ч. 2 ст. 15, ст. 185 ч. 2 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання призначених за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Полтави від 24.08.2023 року визначити до відбуття остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення.

СуддяОСОБА_6