КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 12 лютого 2025 року апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2024 року, відносно,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Набутів, Корсунь-Шевченківського р-у., Черкаської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 369 КК України,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 02 червня 2024 року включно.

Одночасно визначено заставу в розмірі 4 000 000 гривень та покладено обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

На думку захисника, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося із порушенням правил підслідності, з огляду на те, що відповідно до п.п. 2, 3 ч. 5 ст. 216 КПК України дане кримінальне провадження підлягало розслідуванню виключно детективами НАБУ. Зокрема, розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 КК України становить більше 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а інкримінований злочин вчинено щодо особи, визначеної п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України.

Крім того, ОСОБА_6 не був та не є посадовою особою органу державної влади, перелік яких визначено ч. 4 ст. 216 КПК України, а відтак законні підстави для здійснення досудового розслідування слідчими ДБР відсутні.

Враховуючи те, що кримінальне провадження здійснювалося не уповноваженим органом, то повідомлення про підозру ОСОБА_6 вручено не уповноваженим слідчим та не може вважатися обгрунтованним, в тому числі і з підстав недопустимості зібраних доказів.

Захисник зазначає, що зібрані докази не вказують на те, що ОСОБА_6 перебуваючи під вартою організовував надання неправомірної вигоди суддям Київського апеляційного суду для прийняття рішення про зміну йому запобіжного заходу.

З огляду на наведене, подане клопотання підсудне Вищому антикорупційному суду, що не заперечується стороною обвинувачення, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 направлено до вказаного суду і перебуває на розгляді.

Наведене підтверджено ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 29 липня 2024 року.

Посилається також на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки на момент звернення із клопотанням та його розгляду, ризиків не існувало, оскільки ОСОБА_6 з 12 грудня 2022 року безперервно перебував під вартою.

Слідчим суддею не взято до уваги характеризуючі дані про особу підозрюваного, його вік, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, наявність родини, утриманців, місця роботи, та майновий стан.

Серед іншого, слідчим суддею не обґрунтовано визначений розмір застави, який є непомірним для ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07 вересня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000760, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 369 КК України.

05 січня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 10 січня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 березня 2024 року із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 57 532 000 гривень.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_10 від 27 лютого 2024 року строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 05 квітня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 строком до 05 квітня 2024 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 5 700 000 гривень.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_6 продовжено раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02 червня 2024 року включно, визначено заставу у розмірі 4 000 000 гривень та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

08 квітня 2024 року захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року визначено склад суду: головуючого судді - ОСОБА_11 , суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Вперше апеляційний розгляд призначено на 11 квітня 2024 року, однак судове засідання відкладено, через невиконання Печерським районним судом м. Києва вимог, передбачених ст. 422 КПК України. З аналогічних причин судове засідання не відбулося 21 травня 2024 року.

22 травня 2024 року до апеляційної інстанції надійшли матеріали судового провадження № 757/14641/24-к (а.с. 79, т. 2).

Призначений на 27 травня 2024 року судовий розгляд, відкладено за клопотанням захисника на 25 червня 2024 року, через відсутність підозрюваного під час апеляційного розгляду.

25 червня 2024 року обвинувальний у кримінальному провадженні, в тому числі відносно ОСОБА_6 скеровано до Вищого антикорупційного суду для розгляду його по суті.

23 липня 2024 захисником ОСОБА_5 подано заяву про відвід складу суду (а.с.103-108, т. 2), оскільки вказаними суддями неодноразово переглядалися ухвали слідчих суддів щодо ОСОБА_6 .

Судові засідання призначені на 18 серпня, 18 вересня, 17 жовтня, 27 листопада 2024 відкладалися, через відсутність склад суду та неявку усіх учасників провадження.

19 грудня 2024 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду задоволено заявлений захисником ОСОБА_5 відвід суддям ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Матеріали провадження відповідно до ст. 35 КПК України передано для повторного автоматичного розподілу.

25 грудня 2024 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду головуючим у справі 11-сс/824/3196/2024 визначено суддю ОСОБА_1 .

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 369 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 369 КК України, є обґрунтованою.

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Оскільки, об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, мог вчинити дане правопорушення.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника щодо недопустимості зібраних доказів, є передчасними та такими, що підлягають перевірці під час розгляду кримінального провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування.

Зокрема, ОСОБА_6 на час розгляду клопотання міг переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати, спотворити, речі та документи, що мали значення для досудового розслідування; впливати на свідків, шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відтак, посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на час розгляду клопотання продовжували існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Щодо обґрунтованості визначення розміру застави, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На думку колегії судів, слідчий суддя правильно визначив розмір застави підозрюваному ОСОБА_6 , оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчим суддею враховано існуючі ризики, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного у їх сукупності, визначив заставу у розмірі 4 000 000 грн., яка належним чином гарантуватиме та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави. Колегія суддів вважає що такий розмір застави є співмірним.

Доводи захисника, щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні органом, якому не підслідне дане кримінальне провадження, а судовий контроль здійснюється судом, якому не підсудне дане кримінальне провадження, є необґрунтованими.

Як встановлено колегією суддів, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000760 від 07.09.2023 року, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 369 КК України, здійснювалося слідчим Державного бюро розслідувань.

Виходячи з аналізу норм КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило застосовується й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Враховуючи те, що юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань - м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28, яка територіально знаходиться у Печерському районі м. Києва, тому клопотання подано прокурором в межах територіальної юрисдикції якого здійснювалося досудове розслідування, тобто до Печерського районного суду м. Києва.

Відтак, твердження сторони захисту про те, що у цьому кримінальному провадженні здійснення судового контролю відноситься виключно до Вищого антикорупційного суду, є безпідставними.

Окрім того, на час розгляду апеляційної скарги, вказане кримінальне провадження відповідно до наявної інформації, з 25 червня 2024 року перебуває на розгляді у Вищому антикорупційному суді, який у тому числі вирішував питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Ухвалою судді Вищого антикорупційного суду від 26 липня 2024 року, винесену за результатами розгляду клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначено наступне: «Суд не надає оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності у слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва повноважень для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, з огляду на порушення ними правил підсудності, визначених у статті 33 Кримінального процесуального кодексу України, адже це питання виходить за межі тих обставин, які підлягають дослідженню під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою».

Разом із тим, ухвалою колегії суддів апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 08 серпня 2024 року, винесеної за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , на ухвалу судді Вищого антикорупційного суду від 26 липня 2024 року, зазначено: «Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання захисника на порушення правил підсудності слідчими суддями Печерського районного суду міста Києва під час постановлення рішень про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні.Як вбачається з пояснень захисника, наданих ним під час апеляційного перегляду, такі ухвали слідчих суддів були оскаржені до відповідного суду апеляційної інстанції, зокрема і з підстав порушення правил підсудності, але були залишені без змін. Тому, дотримуючись принципу правової визначеності та остаточності судового рішення, колегія суддів, вирішуючи питання законності продовження строку дії запобіжного заходу на даному етапі судового провадження не може надавати оцінку ухвалам слідчих суддів, які вже були переглянуті належним судом апеляційної інстанції у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку, та за наслідком апеляційного перегляду залишені без змін».

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом. Доводи та твердження про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає - безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення скарги сторони захисту, без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2024 року відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16

Унікальний номер справи 757/14641/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Провадження 11сс/824/82/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК