ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/340/25 Справа № 219/2856/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Кривий Ріг

19.02.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 18.06.2024р., яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, який проживає в АДРЕСА_1 , утримується під вартою в умовах гауптвахти

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263; ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289; ч. 3 ст. 408; ч. 3 ст. 410 КК України та на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на десять років два місяці

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Вироком суду обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч.2 ст.115; ч.3 ст. 15, ч. 1 ст.289; ч.3 ст. 408; ч. 3 ст.410 КК України та на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на десять років два місяці

Вирок суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_8 (далі захисник), який в апеляційній скарзі:

- вважає, що вирок потребує змін в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного йому покарання;

- зазначає, що як на досудовому розслідуванні, так при судовому розгляді, дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 408 КК України кваліфіковані неправильно, оскільки не були враховані показання обвинуваченого щодо причин самовільного залишення ним місця служби 22.11.2020р. без мети ухилитись від військової служби назавжди та планування ним через деякий час повернутися до місця військової служби, зазначене підтверджується тим, що обвинувачений протягом тривалого часу відсутності у військовій частині перебував в Бахмутському районі Донецької області, не вчиняв спроби залишити цю територію, тому причиною самовільного залишення обвинуваченим місця служби є не мета ухилитись від військової служби, а інші суб`єктивні обставини; та правильною кваліфікацією його дій за цим епізодом кваліфікацію за ч. 4 ст. 407 КК України (як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану);

- зазначає, що також є неправильною кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 410 КК України, оскільки відповідно показанням обвинуваченого він не мав на меті обернути у свою особисту власність автомат, бойові припаси, бронежилет, якими він заволодів лише для тимчасового користування та самозахисту, оскільки командування неодноразово попереджало, що не всі мешканці м. Бахмут Донецької області прихильно відносяться до українських військовослужбовців, крім того він планував через деякий час повернутись до військової частини та повернути військовій частині зброю, бойові припаси та бронежилет, тому відсутній умисел на звернення цих речей у свою особисту власність, та відсутній склад злочину за ч. 3 ст. 410 КК України, дії обвинуваченого за цим епізодом підлягають кваліфікації за ст. 356 КК України, як самоправство;

- не згоден з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки дозвіл на носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасав військовослужбовцем надається відповідно до ст. 20 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого ЗУ від 24.03.1999р. № 548-ХІV, тому обвинувачений, який є військовослужбовцем, мав дозвіл, передбачений законом на носіння і зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів; за цим епізодом обвинувачений має бути виправданий, оскільки ч. 1 ст. 263 КК України встановлює кримінальну відповідальність не за порушення порядку носіння та зберігання, а за відсутність передбаченого законом дозволу;

- не згоден з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ч. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та за ч. 3 ст. 15 п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України за двома епізодами обвинувачення, оскільки обвинувачений показав, що всі троє потерпілих йому незнайомі, в жодних стосунках він з ними не перебував, не мав умислу та приводу вбивати їх, а саме в потерпілого ОСОБА_10 він не цілився, вистрілив один раз у напрямку переднього лівого колеса авто, щоб зупинити авто, припускаючи, що в ньому їде ОСОБА_11 , з яким він посварився та бажав поговорити, при цьому водій авто ОСОБА_10 побачив його особисто з автоматом, не зупиняючись, здійснив різкий поворот вправо, внаслідок чого куля потрапила в передні ліві дверцята, повторних пострілів він не здійснював по автомобілю ОСОБА_10 ; у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачений також не цілився, а стріляв по замку замкнених дверей приміщення АЗС з метою потрапити до нього, де відшукати ключі від авто, яке стояло перед АЗС; показаннями обвинуваченого з цього приводу підтверджуються, що він стріляв по автомобілю, в якому їхав потерпілий ОСОБА_14 та по дверях приміщення АЗС, де перебували потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поодинокими пострілами, а не автоматними чергами;

- підкреслює, що вказані вище показання обвинуваченого підтверджуються напрямами його пострілів, а саме влученням у водійські дверцята авто ОСОБА_10 , а не в лобове скло напроти сидіння водія, а також спрямованістю більшості пострілів у двері приміщення АЗС під кутом зверху вниз;

- зазначає, що якби обвинувачений мав мету позбавити життя потерпілого ОСОБА_10 , який знаходився в авто на відстані 13 м від нього, бо він особисто дійсно вбив би потерпілого кількома автоматичними чергами, спрямувавши їх вбік лівої частини лобового скла автомобіля, розташованого навпроти місця водія, та якби обвинувачений бажав, то міг би безперешкодно вбити потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 кількома автоматичними чергами, спрямувавши їх вглиб приміщення АЗС, проте обвинувачений так не стріляв, оскільки не мав ні прямого, ні непрямого умислу на вбивство всіх трьох потерпілих;

- вважає, що заяви потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про вчинення щодо них злочину надиктовані працівниками поліції, тому в них йдеться про начебто замах на їхнє життя;

- зазначає, що надмірно обтяжуюча кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, необхідна для штучного завищення співробітниками правоохоронних органів показників боротьби із злочинністю, та з цією метою написав заяву поліцейський ОСОБА_10 про замах на його життя, та відкрито кримінальні провадження за п. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, хоч кваліфікація за цими статтями залежить від суб`єктивної сторони, про те обвинувачений на момент відкриття кримінального провадження не був допитаний щодо мотивів своїх дій;

- зазначає, що штучно створена кваліфікація замахів обвинуваченим на вбивство потерпілих була дотримана в подальшому слідчим шляхом формулювання ним текстів допитів всіх потерпілих та слідчих експериментів за їх участю;

- відмічає, що обвинувачений показав в суді, що завжди мав відмінні результати із стрільби з автомату, він влучав в мішень, що знаходилась на відстані 72 м від нього, тобто володів необхідними військовими професійними навичками, та при наявності умислу на вбивство потерпілих, дійсно їх вбив би; при досудовому розслідуванні та в суді були залишені без задоволення клопотання захисника про витребування відомостей щодо вказаних вище результатів обвинуваченого, оскільки вони мають значення для об`єктивної оцінки показань обвинуваченого;

- вказує, що судом першої інстанції безпідставно були зняті питання сторони захисту до потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які проходили строкову військову службу в армії, чи зміг би кожен з них в разі військової необхідності, будучі озброєним автоматом з 120-ма патронами вбити ворога на відстані 13 м;

- вважає, що правильною кваліфікацією дій обвинуваченого щодо трьох потерпілих є кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю та боєприпасами, що створило небезпеку для довкілля;

- звертає увагу апеляційного суду на те, що обвинувачений бажає бути відправленим на фронт для захисту Батьківщини, але у разі залишення без змін кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ст. 115 КК України, застосування щодо нього положень ст. 81-1 КК України буде неможливим;

- вказує, що був не згоден з кваліфікацією за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України, як закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки замах є незакінченим, при цьому обвинувачений не знайшов ключ запалювання від авто та не виконав усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі, та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України, що було зроблено судом першої інстанції;

- не згоден з рішенням суду першої інстанції про неврахування при призначенні обвинуваченому покарання як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття з підстав невизнання обвинуваченим своєї винуватості у повному обсязі внаслідок незгоди з кваліфікацією його дій, що не є ознакою відсутності у обвинуваченого щирого каяття;

- зазначає, що у вироку не відображено та не враховано обставину, пом`якшуючу покарання - добровільне відшкодування обвинуваченим завданого збитку всім трьом потерпілим, що підтверджується письмовими заявами, платіжним документом про перерахування військовій частині вартості витрачених обвинуваченим патронів, відсутністю цивільних позовів;

- вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не враховані наявність у нього позитивних характеристик з місця навчання, з місця постійного проживання, з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наявність у нього посвідчення та медалі учасника бойових дій;

- зазначає, що у вироку не були відображені та не враховані складні сімейні обставини обвинуваченого у виді тяжкого онкологічного захворювання у матері ОСОБА_15 та отримання тяжкого бойового поранення батьком ОСОБА_16 , а також не враховано бажання обвинуваченого піти на фронт захищати Батьківщину, прохання потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_13 про призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, та заяву потерпілого ОСОБА_10 про ненаполягання на призначенні обвинуваченому суворого покарання;

- прохає змінити оскаржуваний вирок в частині кваліфікації дій ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч.2 ст.115; ч. 3 ст. 408; ч. 3 ст.410 КК України, перекваліфікувавши його дії з ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115 на ч. 1 ст. 404 КК України, ч. 3 ст. 408 КК України на ч. 4 ст. 407 КК України, з ч. 3 ст. 410 КК України на ст. 356 КК України, виправдати за ч. 1 ст. 263 КК України; врахувати обвинуваченому, як обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність позитивних характеристик з місця навчання, з місця постійного проживання, з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність у нього посвідчення та медалі учасника бойових дій, врахувати складні сімейні обставини у виді тяжкого онкологічного захворювання у матері ОСОБА_15 та отримання тяжкого бойового поранення батьком ОСОБА_16 , та змінити обвинуваченому покарання, застосувавши вимоги ст. 69, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно визначивши покарання, що дорівнює покаранню, яке фактично ним відбуте.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, прохав вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про її часткове задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_7 (далі обвинуваченого) визнано винуватим у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді навідника відділення зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, направленим на ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, близько о 00 годині 20 хвилин 22 листопада 2020 року самовільно залишив місце служби із зброєю - автоматом АКС-74У № НОМЕР_2 1988 року виготовлення, 4 (чотирма) магазинами із 120 (сто двадцятьма) набоями калібру 5,45 мм ПС, а саме район виконання бойового завдання командного пункту зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (далі ЗРАДН) військової частини НОМЕР_1 , який тимчасово дислокується у АДРЕСА_2 , ухилившись від проходження військової служби до 12.12.2020р., доки не був затриманий за підозрою у вчиненні злочину на підставі ухвали слідчого судді згідно ст. 191 КПК України слідчим ТУ ДБР у м. Краматорську у м. Бахмут Донецької області, тим самим було припинено вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Крім того, обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді навідника відділення зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, всупереч інтересам служби та вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, незаконно викрав зброю та заволодів бойовими припасами, а також іншим військовим майном шляхом шахрайства, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 4, 5, 6, 9, 11, 12, 16, 17, 127, 128, 267. 268, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4 ЗУ «Про правовий режим майна в Збройних Сил України», а саме близько о 00 годині 10 хвилин 22.11.2020р. перебуваючи у спальному приміщенні № 4 на другому поверсі будинку командного пункту ЗРАДН військової частини НОМЕР_1 , який розташовується у АДРЕСА_2 викрав зброю, а саме автомат АКС-74У № НОМЕР_2 1988 року виготовлення, залишкова вартість якого складає 4109 грн. 69 коп., який висів на гачку над спальним ліжком співслужбовця старшого солдата ОСОБА_18 та був йому ввірений для службового користування, та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ввівши співслужбовця солдата ОСОБА_19 в оману, заволодів іншим військовим майном шляхом шахрайства, а саме: бронежилетом КОРСАР Т3000 клас - 4, розмір - 1, залишкова вартість якого складає 2745 грн. 66 коп., який був укомплектований чотирма пластмасовими магазинами до автомату АКС-74У, залишкова вартість яких складає 180 грн. 97 коп. та бойовими припасами, а саме патронами 5,45 мм АК-74 ПС у кількості 120 шт., залишкова вартість яких складає 53 грн. 52 коп., які були ввірені в службове користування солдату ОСОБА_20 та лежали біля його спального ліжка у вказаному спальному приміщенні.

Крім того, обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді навідника відділення зенітного артилерійського, взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується у АДРЕСА_2 та будучи військовослужбовцем, який самовільно залишив місце служби із зброєю, близько 00 год. 20 хв. 22.11.2020р. діючи умисно, не маючи передбаченого законом дозволу, з метою незаконного носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, всупереч вимогам чинного законодавства України, а саме Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992р, «Про право власності на окремі види майна», Постанови КМУ від 12.10.1992р. «Положення про дозвільну систему України», наказу МВС України № 622 від 21.08.1998р. «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, бойових припасів до них і вибухових речовин», покинув розташування підрозділу військової - частини НОМЕР_1 , при цьому переміщуючи безпосередньо при собі автомат АКС-74У 1988 р.в. № НОМЕР_2 , який раніше викрав у свого співслужбовця та боєприпаси 120 патронів калібру 5,45x39 мм., якими раніше заволодів шляхом шахрайства, прослідував до с. Парасковіївка, Бахмутського району, Донецької області, тим самим почав незаконно носити вогнепальну зброю та бойові припаси.

Він же, обвинувачений, 22.11.2020р. близько о 05 год. 30 хв. прибув до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де у спальній кімнаті на підлозі поклав зазначену зброю та бойові припаси та почав їх незаконно зберігати та зберігав до 23.11.2020р.

23.11.2020р. обвинувачений продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне перенесення та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів у денний час доби незаконно зберігаючи при собі раніше викрадені ним автомат АКС-74У 1988 р.в. № НОМЕР_2 та 120 набоїв калібру 5,45 мм. перевіз до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де продовжив незаконно зберігати автомат АКС-74У 1988 р.в. № НОМЕР_2 та 120 набоїв калібру 5,45 мм в коридорі будинку у господарській сумці.

12.12.2020р. в період часу з 01 год. 41 хв. по 04 год. 40 хв. під час проведення огляду місця події, а саме ділянки місцевості, яка розташована неподалік АЗС «Рост М», Донецької області, Бахмутського районі, Зайцівської сільської ради, вул. Ф.Максименка, будинок без номеру, перехрестя пров. Первомайського м. Бахмут, вилучено придатну для стрільби бойову нарізну вогнепальну зброю автомат АКС-74У 1988 р.в. № НОМЕР_2 промислового виробництва, а також 11 боєприпасів - бойових проміжних патронів калібру 5,45x39 мм. із звичайною кулею, які виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби, які обвинувачений незаконно носив та зберігав без передбаченого законом дозволу та залишив на вказаній ділянці місцевості під час його затримання після вчинення ним інших злочинів, під час вчинення яких обвинувачений використав частину боєприпасів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Так суд першої інстанції в обґрунтування винуватості обвинуваченого за цими епізодами обвинувачення поклав такі докази:

- показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про те, що обвинувачений 21.11.2020р. втік з розташування військової частини при цьому викрав зброю, та заволодів бронежилетом з боєприпасами шляхом шахрайства;

- два повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.11.2020р. ТУ ДБР, розташованому у м. Краматорськ про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , зі зброєю - 5,45 мм автоматом АКС-74У ( НОМЕР_2 ), набоями 5,45 мм до нього у кількості 120 шт. та бронежилетом з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

(т. 3, а.к.п., 76-77, 121-122)

- два протоколи огляду місця події від 22.11.2020р. з фототаблицею до нього, картою пам`яті із відеозаписом в спальному приміщенні будинку в с. Дубово-Василівка Бахмутського району Донецької області та КПП з вилученням речей, паспорта громадянина України, станка (бритви), зубної щітки.

(а.к.п. 124-131, 137-141 т. 3)

- контракт про проходження військової служби у ЗСУ від 26.04.2019р., витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 35 від 01.02.2020р., якими підтверджується проходження обвинуваченим військової служби у ВЧ НОМЕР_1 , витяги з наказів командира в//ч НОМЕР_1 № 98 від 26.04.2019р., № 123 від 03.06.2019р., № 22 від 22.01.2019р.

( а.к.п.163-165, 168, т. 3, а.к.п.120 т. 9, а.к.п. 82-87, 122 т 6)

- книгу видачі зброї та боєприпасів 2-ї зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , книгу відомостей закріплення зброї за особовим складом 2-ї зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , згідно яких обвинуваченому 01.11.2020р. було видано та закріплено зброю АК-74 № НОМЕР_3 , 5,45 ПС у кількості 120 (повернено 01.11.20), штик-багнет 01в та 4 магазини,

за солдатом ОСОБА_18 закріплено зброю АКС-74У № НОМЕР_2 , 4 магазина.

(а.к.п. 170-175, 180-181 т. 3, а.к.п. 69-74, 173-175 т. 6)

- накладну-вимогу № 136/20 від 11.03.2015р., накладну № 300 від 11.05.2020р. про передачу в/ч НОМЕР_1 АКС-74У.

(т.5, а.к.п.97, т.6, а.к.п. 46-49)

- схему охорони та оборони КП ЗРАД військової частини НОМЕР_1 про входження до особового складу військослужбовця ОСОБА_18 , за яким закріплена зброя автомат АКС 74У.

( а.к.п.52 т. 6)

- роздавальну відомість від 21.09.2020р., книгу обліку наявності та руху військового майна 1-ї зенітної ракетно-артилерійської батареї ЗРАДн в/ч НОМЕР_1 про надання бронежилетів корсар, боєприпасів 5,45мм та видачу бронежилету 1 шт., дощовику 1 шт., окуляри 1 шт., спальник 1 шт. військовослужбовцю ОСОБА_19

(а.к.п. 58, 59-65 т.6)

- акти службового розслідування від 03.12.2020р., 20.02.2021р., проведеного в/ч НОМЕР_1 за фактом відсутності обвинуваченого на військовій службі без поважних причин, згідно якими в діях обвинуваченого вбачаються ознаки кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 410 КК України. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню цих правопорушень є особиста недисциплінованість, та зневага обвинуваченого до військової служби;

( а.к.п.182-193, 197-203 т. 3, а.к.п. 91-99, 141-147 т. 6, а.к.п.28-39 т. 8)

- протокол затримання обвинуваченого від 12.12.2020р. о 01:30год. в АДРЕСА_3 , біля АЗС (633м), як особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 408 КК України, під час якого обвинувачений добровільно видав бронежилет, посвідчення учасника бойових дій від 14.08.2020р.; перепустку № 331 до в/ч НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , нагрудну медаль жовтого кольору «ветеран війни - учасник бойових дій», лист талон № 011618 серії ВБ на його ім`я, військовий квиток серії НОМЕР_4 , дві гільзи калібру 5,45, які знаходились у бронежилеті.

( а.к.п.1-7 т. 5)

- два протоколи огляду від 12.12.2020р. з фото-таблицями про огляд та вилучення в м. Бахмут, пров. Першотравневий біля будинку № 107, 110 банківської картки на ім`я обвинуваченого, речі обвинуваченого;

(а.к.п. 32-37, 42-48 т. 5)

- протокол слідчого експерименту від 14.01.2021р. з фото таблицею за участі обвинуваченого та його захисника ОСОБА_22 , під час яого обвинувачений розповів про обставини вчиненого ним дезертирства зі зброєю, набоями до неї, бронежилетом;

(а.к.п. 59-71 т.5)

- повідомлення ВЧ НОМЕР_1 від 27.02.2021р. про те, що обвинувачений на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2021р. № 204 притягнутий до повної матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі в результаті протиправної поведінки у сумі 509,00грн.;

( а.к.п. 92 т. 5)

- дві довідки від 23 та 28.01.2021р., що вартість автомату АКС-74У1988р.в. становить 6523грн., 120 патронів 5,45мм до АК 56,04 грн., бронежилета - 2984,41 грн.

(а.к.п. 94-95, 101 т.5 а.к.п. 42-44 т. 6)

- два висновки експертів від 08.02.2021р., 10.02.2021р., що залишкова вартість бронежилету складає 2745,66грн., залишкова вартість автомату АКС-74у складає 4109,69грн., 4 (чотирьох) магазинів пластмасових до автомату АКС-74у складає 180,97грн., 120 патронів 5,45мм. складає 53,52грн.

(а.к.п. 192-196, т. 5, а.к.п.201-207 т. 5)

- протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_23 від 03.02.2021р. у черговому командному пункті в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , під час якого він розповів про обставини того, як 22.11.2020р. обвинувачений покинув територію військової частини;

(а.с. 137-145 т. 5)

- протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_24 від 08.02.2021р., під час якого він розповів, що 21.11.2020р. під час вживання спиртних напоїв обвинувачений повідомив, що не бажає служити у військовій частині, став просити ключі від машини, щоб уїхати до міста Вінниця, та він особисто йому відмовив. Потім обвинувачений взяв автомат солдата ОСОБА_18 , надів бронежилет з магазинами та пішов з території КПП, після чого зник;

(а.к.п. 148-157 т. 5)

- довідку ВЧ НОМЕР_5 № 62 від 14.01.2021р. ВЛК, що обвинувачений придатний до військової служби;

( а.к.п. 91 т. 5)

- висновок судово-психіатричної експертизи № 45 від 09.02.2021р. про дієздатність обвинуваченого;

(а.к.п. 176-186 т. 5)

- протокол слідчого експерименту з фототаблицею за участю свідка ОСОБА_25 від 17.02.2021р. та 05.03.2021р., який розповів, що 22.11.2020р. о 05:30год. він знаходився за місцем свого мешкання в АДРЕСА_3 , в цей час в двері постукали,зайшов обвинувачений у військовій формі, також свідок побачив, що біля огорожі (воріт), на землі, лежить бронежилет та автомат. Приблизно о 17-18год. вони повечеряли, а 23.11.2020р. приблизно о 09:00год. поїхали до м. Бахмут, при цьому заїхали до знайомого ОСОБА_26 , та обвинувачений залишився у нього.

Через деякий час свідок зустрів ОСОБА_27 та дізнався, що обвинувачений досі живе у нього, та вирішив разом із ним поїхати до нього додому, щоб уговорити обвинуваченого здатися. 11.12.2020р. він особисто зайшов до ОСОБА_26 та сказав обвинуваченому, що потрібно йти до правоохоронних органів, на що той відповів категоричною відмовою.

(а.к.п. 224-232 т. 5, а.к.п.186-191 т. 9)

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею із участю свідка ОСОБА_19 від 17.02.2021р., під час якого той розповів, яким чином обвинувачений забрав автомат та бронежилет із будинку командного пункту військової частини в населеному пункті АДРЕСА_2 .

(а.к.п. 235-242 т. 5)

- два протоколи проведення слідчих експериментів з фототалицями від 17.02.2021р. та 05.03.2021р. за участю свідка ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які показали, що разом мешкають АДРЕСА_4 . В кінці листопада 2020р. за проханням священика ОСОБА_30 вони залишити на деякий час пожити у себе в будинку АДРЕСА_4 обвинуваченого, який мешкав у них по 12.12.2020р, при цьому допомагав по господарству. Обвинувачений показав їм посвідчення учасника бойових дій, на якому біли відсутні розпізнавальні знаки, мав при собі сумку, в якій, як повідомив обвинувачений, знаходилась брудна військова одежа. 12.12.2020р. вдень вони, обвинувачений, священик ОСОБА_31 вживали спиртні напої, , після чого приїхало таксі та священик ОСОБА_31 поїхав, а вони пішли спати. Коли вони прокинулися, побачили обвинуваченого, який взував берці, у нього був та розкладений автомат, на ньому був одягнений бронежилет. При цьому обвинувачений наказав їм відпустити його з будинку, потім пересмикнув затвор автомату та направив на них, після цього вони відчинили двері та випустили його. Потім вони почули автоматну чергу пострілів поблизу будинку, при цьому обвинувачений пішов в бік заправки.

(а.к.п. 1-6, 9-20 т. 6, 245-248 т. 5, 186-191 т. 9).

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України як самовільне залишення військової частини із зброєю з метою ухилитися від військової служби (дезертирство, вчинене в умовах особливого періоду), також за ч. 3 ст. 410 КК України, як викрадення військовослужбовцем зброї та заволодіння бойовими припасами шляхом шахрайства, а також іншим військовим майном, вчинене в умовах особливого періоду, а також за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Також судом першої інстанції визнано доведеним, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді навідника відділення зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується у АДРЕСА_2 , будучи військовослужбовцем, який самовільно залишив місце служби зі зброєю, близько 23 год. 00 хв. 11 грудня 2020 року знаходячись біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , проявивши зухвалість, бажаючи при цьому показати свою перевагу над оточуючими, діючи умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок і спокійні умови відпочинку осіб, що мешкають в прилеглих будинках, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві елементарні норми і правила поведінки, норми моралі, діючи при цьому з особливою зухвалістю, безпричинно, не маючи реальних приводів та підстав для застосування та використання вогнепальної зброї, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав здійснювати з 5,45 мм автомату АКС-74У 1988р.в. № НОМЕР_2 хаотичні постріли в гору та в напрямку проїжджої частини дороги. Далі, солдат ОСОБА_7 , перемістившись на перехрестя доріг вул. Ф. Максименко та пров. Первомайського у м. Бахмут Донецької області, побачивши автомобіль марки «КІА CEED» державний номер НОМЕР_6 , під керуванням громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався вулицею Ф. Максименко в напрямку солдата ОСОБА_7 , останній без будь-якої причини, однак переслідуючи мету позбавлення життя раніше незнайомої особи з хуліганських мотивів, перемістився до опори лінії електропередач неподалік будинку № 139 на провулку Первомайському м. Бахмут, очікуючи наближення вказаного автомобіля зайняв позицію для ведення вогню та через декілька хвилин, діючи з прямим умислом, перебуваючи в громадському місці у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, реалізуючи свій злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті з хуліганських мотивів раніше незнайомому ОСОБА_32 , побачивши на відстані близько 13 метрів вказаний автомобіль марки «КІА CEED» державний номер НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_33 , який рухався по вулиці Ф. Максименко та почав повертати на пров. Первомайський в м. Бахмут, Донецької області, здійснив один прицільний постріл з 5,45 мм автомату АКС-74У № НОМЕР_2 у водійські дверцята автомобіля, влучивши у центр водійських дверей автомобіля і, лише завдяки реакції водія, який не зупинив транспортний засіб та продовжив рух прямо по вулиці, випущена з автомату куля не завдала шкоди здоров`ю водія - ОСОБА_33 , а лише пошкодила торпеду в салоні автомобіля. Так, солдат ОСОБА_7 з причини, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Так суд першої інстанції в обґрунтування винуватості обвинуваченого за цим епізодом обвинувачення поклав такі докази:

- рапорти від 12.12.2020р. чергового Бахмутського ВП ВП ГУНП в Донецькій області про надходження зі служби «102» в період часу 11.12.2020р. з 22:58год. по 23:44год. численних повідомлень громадян про те, що в районі пров. Першотравневий та АЗС в м. Бахмут Донецької області чутні звуки стрільби з автомату, та капітан поліції ОСОБА_34 повідомив, що під час стрільби з автомата Калашнікова пошкоджено його особистий автомобіль, а саме один кульовий отвір в лівих водійських дверях, після чого затримано обвинуваченого, який має при собі автоматичну зброю АК-74У, виявлено три порожніх магазина.

(а.к.п. 23 - 33 т. 8)

- заяву потерпілого ОСОБА_10 від 12.12.2020р. про притягнення до кримінальної відповідальності невстановленої особи, яка 11.12.2020р. застосувала щодо нього автоматичну зброю, чим вчинила замах на його життя.

( а.к.п. 84 т. 8)

- протокол огляду місця події та транспортного засобу «Kia Ceed», якій належить потерпілому ОСОБА_10 від 12.12.2020р., яким підтверджується, що оглядом лівої частини автомобілю встановлено, що водійські дверцята мають отвір шириною 9 мм, висотою 5 мм, з пошкодженими краями ширина отвору 2см, висота 1,4 см, оглядом салону автомобілю встановлено, що з внутрішньої сторони водійські дверцята мають один отвір по центру та чотири поглиблення навкруги нього. Висота отвору 1 см, ширина 9 мм., торпеда з бічної його частини (біля водійських дверцят) має ушкодження висотою 1,2 см, шириною 1 см. Оглядом запобіжної групи автомобілю (знаходиться під торпедою) встановлено, що там знаходяться два металеві фрагменти з нерівними краями, перший висотою 1,4 см, шириною 0,9 см, другий висотою 1,9 см, шириною 0,5 см.

( а.к.п.89-95 т. 8)

- висновки судово-балістичних експертиз № 2/2-417 від 30.12.2020р. та № СЕ-19/105-21/643-БЛ від 22.03.2021р., відповідно до яких предмет найбільшими розмірами 12,2x18,6 мм, вилучений 12.12.2020р. в ході огляду автомобілю «КІА СЕЕD» д/н НОМЕР_6 , є частиною боєприпасу - сталевим осердям проміжного патрона калібру 5,45x39 мм., предмет найбільшими розмірами 12,2x15,5мм є частиною боєприпасу - фрагментом оболонки кулі патрона до нарізної зброї, встановити калібр патрона, частиною якого є фрагмент оболонки кулі, не виявляється можливим через його незначні розміри та механічні пошкодження.

(а.к.п. 121-134, т. 5, а.к.п. 115-128, т. 8,)

- протоколи проведення слідчого експерименту від 28.12.2020р. з відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_10 де він 04.01.2021р. у присутності двох понятих розповів, що 11.12.2020р. приблизно о 23:00год. він керував автомобілем «Kia Ceed», д/н НОМЕР_6 по вул. Ф. Максименка в м. Бахмут Донецької області, відстань від виїзду з пров. Східного на вул. Ф. Максименка до перехрестя вул. Ф. Максименка з пров. Першотравневий в м. Бахмут склала 150 м. Під час руху по вул. Ф. Максименка він почув дивні звуки та, подумавши, що щось трапилось з його автомобілем, потерпілий проїхав 50 метрів, зупинився та, не виходячи з автомобіля, обдивився його, почавши рух, він побачив силует чоловіка, який знаходився біля перехрестя вул. Ф. Максименка та пров. Першотравневого в м. Бахмут, чоловік худорлявої статури, зростом приблизно 185-190 см, який тримав в руках предмет, схожий на автомат, який цей чоловік направив на автомобіль потерпілого. В цей час він особисто реально сприйнявши загрозу своєму життю, різко вивернув автомобіль знов на вул. Ф. Максименка та поїхав, при цьому почавши вивертати свій автомобіль на вул. Ф. Максименка, він почув постріл, після чого він особисто доїхав до вул. Ватутіна, де зупинив автомобіль, вийшов та побачив, що водійські дверцята наскрізь пробиті кулею під кутом, якби зверху до низу, а також пошкоджена торпеда автомобіля в салоні.

( а.к.п.130-135 т. 8, а.к.п. 123-131 т. 9)

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.12.2020р. з диском відеозапису відповідно до якого потерпілий ОСОБА_35 впізнав обвинуваченого як особу, яка 11.12.2020р. о 23 год. 00 хв., стріляла з автоматичної зброї по його автомобілю на перехресті вулиці Ф. Максименка та провулку Першотравневого в місті Бахмут.

(а.к.п.159-162 т. 8)

- висновок судової автотоварознавчої експертизи від 02.03.2021р., про залишкову вартість транспортного засобу - автомобіля «КІА СЕЕD», д/н НОМЕР_6 , № шасі НОМЕР_7 , станом на 11.12.2020р. у стані та з пробігом на момент огляду, без врахування спричинених пошкоджень, становила 257892,74грн. Матеріальні збитки завдані власнику транспортного засобу «КІА СЕЕD» ОСОБА_36 станом на 11.12.2020, становили 12849,13грн.

(а.к.п.187-203 т. 8)

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України як незакінчений замах на умисне вбивство з хуліганських мотивів.

Також судом першої інстанції визнано доведеним, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді навідника відділення зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 , близько о 23:05год. 11.12.2020р., перебуваючи на узбіччі проїжджої частини по вул. Ф. Максименко в м. Бахмут, Донецької області, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття нормами моралі, озброєний автоматом АКС-74 НОМЕР_8 попрямував до операторського приміщення АЗС «Рост М», яке розташовано на перехресті вул. Ф. Максименко та пров. Первомайського Зайцівської сільської ради в Бахмутському районі Донецької області, де всередині приміщення знаходилися ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Далі, біля вхідних дверей вказаного операторського приміщення АЗС «Рост М», діючи з прямим умислом на протиправне заподіяння смерті двом особам з хуліганських мотивів, на ґрунті явної неповаги до суспільства, обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав прикладом автомату наносити удари по вхідним дверям до вказаного операторського приміщення АЗС «Рост М», вимагаючи відкрити двері, достеменно знаючи, що незнайомі йому громадяни ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сховались у вказаному приміщенні, припускаючи те, що останні перебувають безпосередньо за дверима у вказаному приміщенні на лінії здійснення вогню, реалізуючи свій протиправний умисел на позбавлення життя останніх, здійснив із 5,45 мм автомату АКС-74У 1988 р.в. № НОМЕР_2 , в одиночному режимі ведення вогню не менше 5-7 пострілів, два з яких влучили ближче до центру вхідних дверей операторського приміщення АЗС «Рост М». Далі, солдат ОСОБА_7 з метою перевірки наслідків своїх протиправних дій стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , грубо порушуючи громадський порядок, обійшов операторське приміщення АЗС «Рост М» з правої сторони та за допомогою прикладу зазначеного автомату, який знаходився у нього в руках, почав розбивати віконний склопакет з метою проникнення до вказаного приміщення. В цей час, ОСОБА_12 скориставшись, тим що обвинувачений відійшов від дверей, з метою врятування свого життя вибіг з приміщення операторської на вулицю та почав тікати, при цьому ОСОБА_13 , одразу зачинив за ОСОБА_12 вхідні двері та залишився переховуватись у приміщенні. Далі, обвинувачений, побачивши у розбите вікно, що ОСОБА_12 вибіг з приміщення операторської АЗС «Рост М» повернувся до вхідних дверей та знову почав наносити по дверях удари прикладом автомату, однак після невдалої спроби відчинити вхідні двері операторської, обвинувачений, повернувся до вікна та почав проникати до операторського приміщення через розбитий віконний склопакет, при цьому, погрожуючи словами: « Я тебе бачу, я тебе вб`ю!». В цей час, ОСОБА_13 з метою врятування свого життя вибіг з приміщення операторської на вулицю та почав тікати в напрямку дороги. Після чого, обвинувачений здійснив, ще один постріл з автомату АКС-74У, а потерпілий з метою уникнення отримання тілесних ушкоджень, впав на землю та сховався у чагарниках, тим самим обвинувачений вчинив усі дії, які вважав необхідними для умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з хуліганських мотивів, але злочин не зміг закінчити з причин, які не залежали від його волі.

Так суд в обґрунтування винуватості обвинуваченого за цим епізодом обвинувачення поклав такі докази:

- протокол огляду місця події від 12.12.2020р. з флеш носієм, під час якого оглянуто вільну ділянку місцевості в межах перехрестя вул. Федора Максименко та провулку Першотравневий Донецької області Бахмутського району ООО «АЗС-рост», де на поверхні землі було виявлено металевий предмет схожий на автоматичну зброю АК 74-У, магазин до автомату. При огляді автоматичної зброї виявлено, що запобіжник заглушки в положенні «Одиночна стрільба». Під час огляду здійснено розряджання автомату, при відведенні затвору вискочив набій калібру 5,45х39 мм., оглянуто ріжок (магазин) з набоями у кількості 10 набоїв. Детальним оглядом вказаних набоїв з різним маркуванням Під час огляду учасники огляду ОСОБА_13 та ОСОБА_12 повідомили, що обвинувачений з вказаної автоматичної зброї почав стріляти по вхідним дверям одиночними пострілами, на яких є два вхідні та вихідні отвори, намагався потрапити до приміщення операторської, обійшов будівлю та почав прикладом від автомату стукати у вікно, від якого воно розбилося. Потім учасник огляду ОСОБА_13 повідомив, що коли невідомий намагався проникнути до приміщення операторської, він бачивши, що на нього не реагують дістав пістолети з заправних автоматів, тим самим намагався привернути увагу. Також на поверхні землі виявлено гільзи від автоматичної зброї. Далі оглянутий автомобіль ЗАЗ «Део СЕНС» д/н НОМЕР_9 біля правого переднього сидіння на поверхні полу та сидінь розкидані особисті речі потерпілого ОСОБА_13 . Далі було детально оглянуто усю безпосередню ділянку місцевості біля місця події та було виявлено гільзу з маркуванням 3:86 та гільзи 3:84 маркування. Потім було здійснено детальний огляд прилеглої місцевості під час якої учасники огляду ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вказали на місце провулку Первомайського перехрестя вул. Ф.Максименко де біля стовпа електролінії на поверхні асфальту було виявлено та оглянуто магазин з під автоматичної зброї. Під час огляду виявлено багату кількість гільз від автоматичної зброї з маркуванням 270:84; 3:86; 3:86; 3:86; 17:82; 539:29; 270:82; 270:84; 3:86; 17:84; 270:81; 270:82; 06:09; 06:09; 06:09; 93:86; 3:86; 3:86; 06:09; 3:86; 3:86; 06:09; 3:86; 539:83; 539:80; 270:82; 17:82; 3:86; 17:84; 270:82; 270:82; 270:84; та порожній магазин №35. О 02:34 огляд місця події було продовжено підрахунком гільз: 3:86; 3:86; 3:86, які в подальшому було занесено до паперових конвертів. Далі слідуючи по провулку Первомайський в напрямку центру біля буд. №116 на поверхні асфальту виявлено порожній магазин з маркуванням 32 та біля будинку № 130 виявлено також порожній магазин з під автомату Калашникова. О 04:36год. огляд було продовжено та зафіксовано виявлені та вилучені речі. Детально оглянуто приміщення операторської де за допомогою магнітного порошку було виявлено та вилучено 2 відрізки стрічки «СТ» зі слідами папілярних візерунків, а в середині якого було виявлено обігрівач із наскрізним отвором та металевий фрагмент кулі, який було виявлено на підлозі біля обігрівача який був в приміщенні, виявлено та вилучено фрагмент деревини зі слідами горіння.

(т.8 а.к.п.41-44).

- заяви потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за фактом погрози їх життю невідомою особою, яка стріляла в їх бік з автоматичної зброї на АЗС по вул. Ф.Максименка близько о 23.00 год.

(а. к.п. 63, 67, т. 8);

- протоколи слідчих експериментів від 12.12.2020 р. за участі потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , під час проведення яких вони показали, що 11.12.2020 р. вони, як оператори АЗС, знаходились на добовому чергуванні на території АЗС ТОВ «Фірма Рост-М». Близько 23.00 год. вони вдвох знаходились в приміщенні операторської АЗС та почули з боку вулиці одиночні хлопки, схожі на звуки петарди. Вони вдвох вийшли на вулицю, та на перехресті побачили силует людини, по дорозі проїхала автівка «КІА» світлого кольору, десь в районі перехрестя пролунав постріл та було чутно, як влучило цієї автівці, яка поїхала далі вверх по вулиці. Вони побачили в руках у людини якийсь предмет, яка почала рухатись від перехрестя в бік АЗС, після чого вони зайшли до приміщення АЗС, закрили двері зсередини, викликали охорону через пульт, та сіли на підлогу біля столу правіше від вхідних дверей. Потім пролунали постріли по дверях, після чого невідомий спочатку став сильно бити у двері, а потім став прикладом вибивати вікно. Під час цього ОСОБА_12 вибіг з операторської, ОСОБА_13 закрив за ним двері та залишився в операторській. Далі невідомий чоловік знову підійшов до дверей, спробував їх відкрити, а потім пішов до автомобіля ОСОБА_13 , який був припаркований біля АЗС. В цей момент ОСОБА_13 вибіг з приміщення АЗС та побіг праворуч від АЗС в бік провулку Першотравневий, та коли біг, то чув один постріл, після чого він впав в чагарник з метою сховатись. Потім він побіг через дорогу по пр. Першотравневий, де його зустріли представники охорони та ОСОБА_12 . Далі невідомого затримали військовослужбовці, він був одягнутий в одяг зеленого кольору, у нього була борода, високого зросту, вів себе агресивно, перебував в неадекватному стані. Крім того потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що в операторській були зняті з місця ключ від колонок та зрозумів, що чоловік з автоматом намагався підібрати ключі до автомобіля.

(а.к.п. 137-142, 143-148, т. 8, а.к.п. 72-77, 78-83, т. 8, а.к.п. 123-131, т. 9);

- протокол огляду предмету від 14.12.2020 р., під час якого були оглянуті металеві двері ООО АЗС по вул. Ф. Максименка в м. Бахмут Донецької області, на яких наявні пошкодження округлої форми (а. к.п. 106-108, т. 8);

- протоколи пред`явлення особи для впізнання особи від 30.12.2020 р. з фототаблицями, відповідно яких потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 впізнали обвинуваченого як особу, яка 11.12.2020 р. о 23.00 год. знаходячись біля АЗС «Рост-М» по вул. Ф. Максименка в м. Бахмут Донецької області здійснила замах на їх вбивство, стріляючи з автомату;

(а. к.п. 149-153, 154-158 , т. 8)

- протокол слідчого експерименту з відеозаписом від 12.01.2021 р. за участі підозрюваного, відповідно до якого він в присутності захисника ОСОБА_22 розповів, що 21.11.2020 р. він, будучі військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , перебуваючи у розташуванні військової частини, вчинив дезертирство з автоматом АКС 74 та амуніцією та до 11.12.2020р. переховувався в будинку АДРЕСА_6 . 11.12.2020р. о 22.00 год. після сумісного розпивання спиртних напоїв за місцем переховування у нього особисто виник конфлікт зі святим отцом ОСОБА_37 , після чого той вибіг на вулицю, а він особисто з метою налякати ОСОБА_38 взяв автомат, бронежилет, три запасні магазини з набоями, та вийшов на вулицю. Далі він пішов по пр. Першотравневому в м. Бахмут Донецької області, при цьому здійснюючи постріли з автомату у повітря. Дійшовши до перехрестя пр. Першотравневого та вул. Ф. Максименка, він побачив автомобіль сірого кольору, який рухався по вул. Ф. Максименка, та вирішивши, що на цьому авто рухається святий отець ОСОБА_39 , здійснив з автомату, прицілившись у нього, одиночний постріл в бік автомобіля, однак куди саме влучив, не бачив. Далі він продовжив здійснювати одиночні постріли з автомату в небо, повз проїжджали вантажні автомобілі, один зупинився та він особисто вистрілив угору та сказав, щоб авто їхало. Потім він побачив, що біля приміщення операторської АС по вул. Ф. Максименка в м. Бахмут Донецької області знаходиться авто «Део»; вирішив знайти ключі, щоб поїхати на ньому. Він підійшов до вхідних дверей операторської, виявив, що вони зачинені, та з метою їх відкрити з відстані приблизно 7 м здійснив в них з автомату три одиночні постріли, при цьому йому було невідомо, чи є в приміщенні операторської люди, однак він припускав, що там хтось є. Після цього він підійшов до вікна операторської та наніс прикладом автомату по вікну не менше 20 ударів, та розбивши скло, намагався пролізти до приміщення, та в цей момент побачив, що двері відчинились, та з операторської вибіг чоловік. Після цього він через відчинені двері зайшов до приміщення операторської, став шукати ключі від автомобілю, не знайшов їх, вийшов на вулицю, та підійшов до автомобіля «Део», потягнув за ручку водійських дверей, які виявились незачиненими, після цього сів на сидіння, почав шукати у салоні авто ключі, які не знайшов. Він вчинив всі вказані дії, тому, що був у стані алкогольного сп`яніння. Далі він був затриманий;

(а. к.п. 169-174, т. 8)

- висновок судової товарознавчої експертизи №399 від 01.03.2021 р., відповідно якого ринкова вартість автомобіля ЗАЗ « Део Сенс»», який належить ОСОБА_13 станом на 11.12.2020р. у стані та з пробігом на момент огляду становить 76334грн.;

(а.к.п. 210-222 т. 8)

- висновок судової балістичної експертизи від 23.03.2021р., згідно якому:

Пошкодження розмірами 5,5x5,8 мм у зовнішній стінці дверей операторської та пошкодження розмірами 5,9x6,2 мм у внутрішній стінці дверей операторської є вогнепальними та утворені в результаті одного пострілу кулею діаметром 5-6 мм, в складі оболонки якої наявна мідь. Такі кулі використовують для спорядження патронів до вогнепальної зброї, в т.ч. до 5,45мм автоматів конструкції Калашникова.

Пошкодження розмірами 5,4x5,5мм у зовнішній стінці дверей операторської та пошкодження розмірами 5,9x6,1мм у внутрішній стінці дверей операторської є вогнепальними та утворені в результаті одного пострілу кулею діаметром 5-6 мм, в складі оболонки якої наявна мідь. Такі кулі використовуються для спорядження патронів до вогнепальної зброї, в т.ч. до 5,45-мм автоматів конструкції Калашникова.

Пошкодження розмірами 5,5x5,8мм та розмірами 5,4x5,5мм у зовнішній стінці дверей операторської є вхідними.

Пошкодження розмірами 5,9x6,2мм та розмірами 5,9x6,1мм у внутрішній стінці дверей операторської є вихідними.

Напрямок пострілу, в результаті якого утворились пошкодження розмірами 5,5x5,8мм у зовнішній стінці дверей операторської та пошкодження розмірами 5,9x6,2 мм у внутрішній стінці дверей операторської є таким: ззовні - всередину, з ліва - направо, трохи зверху вниз (майже горизонтально).

Напрямок пострілу, в результаті якого утворились пошкодження розмірами 5,4x5,5 мм у зовнішній стінці дверей операторської та пошкодження розмірами 5,9x6,1 мм у внутрішній стінці дверей операторської є таким: ззовні - всередину, з ліва - направо, зверху вниз.

Кут утворення пошкоджень розмірами 5,5x5,8 мм у зовнішній стінці дверей операторської та пошкодження розмірами 5,9x6,2 мм у внутрішній стінці дверей операторської у горизонтальній площині складає - 75-85°, кут у вертикальні площині складає - 90-100°.

Показання підозрюваного ОСОБА_7 , зазначені в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 14.01.2021р. та протоколі проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 12.01.2021р., частково відповідають дійсності щодо обставин пострілів, в результаті яких утворились ушкодження на дверях операторської: кількість пострілів, зазначена ОСОБА_7 (три постріли) не відповідає кількості пострілів, якими були нанесені пошкодження у двері операторської (два постріли); інші обставини пострілів (кут та напрямок) відповідають дійсності.

Показання потерпілого ОСОБА_13 , зазначені в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_13 від 16.12.2020р. та протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 від 29.12.2020р., відповідають дійсності щодо обставин пострілів (кількості, напрямку та кута), в результаті яких утворились ушкодження на дверях операторської.

Показання потерпілого ОСОБА_12 , зазначені в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_12 від 16.12.2020р., протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 29.12.2020р. та протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 04.04.2021р., відповідають дійсності щодо обставин пострілів (кількості, напрямку та кута), в результаті яких утворились ушкодження на дверях операторської.

(а. к.п. 222-240 т.8);

Дії обвинуваченого були правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України як незакінчений замах на умисне вбивство двох осіб з хуліганських мотивів.

Крім того, судом першої інстанції було доведено, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи на посаді навідника відділення зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , близько о 23:20год. 11.12.2020р. перебуваючи поблизу АЗС «Рост М» на перехресті вул. Ф. Максименко та пров. Первомайського Зайцівської сільської ради в Бахмутському районі Донецької області, та знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, помітив автомобіль марки ЗАЗ «Daweoo Sens» державний номер НОМЕР_9 , який стояв поруч з операторським приміщенням АЗС, де в цей момент у обвинуваченого виник раптовий прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом (легковим автомобілем), який належить потерпілому ОСОБА_13 .

Продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений в пошуках ключів запалювання від автомобіля марки «ЗАЗ Daweoo Sens» д/н НОМЕР_9 незаконно проник у операторське приміщенні АЗС «Рост М», яке розташовано на перехресті вул. Ф.Максименко та пров. Первомайського Зайцівської сільської ради в Бахмутському районі Донецької області та не знайшовши їх підійшов до зазначеного автомобіля, рукою відкрив водійські дверцята, які виявились не зачиненими, тим самим проник до салону автомобіля. В подальшому, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, обвинувачений знаходячись в салоні автомобілю марки ЗАЗ «Daweoo Sens» д/н НОМЕР_9 на водійському сидінні, почав шукати ключі для запуску двигуна та подальшого протиправного вилучення вказаного транспортного засобу вартістю 76334,25грн. у його власника, потерпілого ОСОБА_13 , всупереч його волі з місця стоянки. Однак з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця необхідними для незаконного заволодіння транспортним засобом, не знайшовши ключів, в цей час безпосередньо у салоні вказаного автомобіля був затриманий співробітниками правоохоронних органів, які прибули на виклик, що надійшов на лінію «102», чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 , матеріальну шкоду на суму 76 334,25грн.

В обґрунтування висновків про визнання винуватості обвинуваченого суд першої інстанції поклав:

- дві заяви ОСОБА_13 про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого за фактом заволодіння належним йому автомобілем «Део Сенс» НОМЕР_9 , яке мало місце 11.12.2020р. о 23.00 біля заправки АЗС «Рост-М»

(а. к.п. 194, 195, т. 9).

- висновок судової автотоварознавчої експертизи № 399 від 01.03.2021р., згідно якого ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ «Daewoo Sens» номер шасі НОМЕР_10 , сірого кольору, який фактично належить ОСОБА_13 , станом на 11.12.2020р., у стані та з пробігом на момент огляду, становила 76334,25 грн.

(а.к.п. 210-222 т. 8).

Дії обвинуваченого були правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд перевірив показання обвинуваченого щодо невизнання ним винуватості та незгодою з їх кримінально-правовою кваліфікацією у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, враховуючи його заінтересованість у вирішенні даного кримінального провадження, проаналізувавши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, та дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони є неповними, непослідовними, в них наявні протиріччя та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які спростовують показання обвинуваченого з фактичних обставин справи по всім епізодам обвинувачення, наданих ним у судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції доведені події кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 408 КК України, ч. 3 ст. 410 КК України, ч. 1. ст. 263 КК України, ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 с. 15 ч.2 ст. 289 КК України, а саме час, місце, спосіб та всі обставини вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується формулюванням обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним із зазначенням часу, місць, способів вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, також зазначені форми вини, мета та мотиви вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтував кожен епізод обвинувачення, визнаного ним доведеним, конкретними безпосередньо дослідженими доказами, надав аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях трьох потерпілих, численних свідків, обвинуваченого при проведенні досудового розслідування та в судовому засіданні, у висновках численних експертиз та інших письмових доказах.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що судом в основу обвинувального вироку щодо обвинуваченого покладені лише належні, допустимі та достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності після всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів викладені у оскаржуваному вироку в точних та категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу допустимості та достовірності того чи іншого доказу. Прийняття судом першої інстанції одних доказів та відхилення інших вмотивовано.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку належним чином вмотивовані висновки щодо кваліфікації кожного з кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, визнаних судом доведеними, шляхом зіставлення ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак відповідного кримінального правопорушення, передбаченого відповідними статтями кримінального закону, його частиною, пунктом та обґрунтування висновку фактичними обставинами про їх відповідність.

Так, суд апеляційної інстанції при перевірці доводів апеляційної скарги захисника встановив, що обвинувачений будучи військовослужбовцем, а саме проходячи з 26.04.2019р. військову службу в ЗСУ за контрактом, на посаді навідника відділення зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 з тимчасовим місцем дислокації в населеному пункті АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, 22.11.2020р. приблизно о 00.20год. в умовах особливого періоду самовільно залишив місце служби, тобто без дозволу командира. При цьому в той же день та час обвинувачений, діючи умисно, з метою крадіжки чужого майна, в спальному приміщенні командного пункту військової частини населеного пункту АДРЕСА_2 таємно викрав зброю автомат АКС 74 У № НОМЕР_2 , 1989р.в., ввірену для службового користування військовослужбовцю ОСОБА_18 , залишкова вартість 4109грн. 69 коп. Після чого обвинувачений, діючи умисно, з метою заволодіння військовим майном шляхом шахрайства ввів в оману військовослужбовця ОСОБА_40 та заволодів шляхом шахрайства бронежилетом КОРСАР Т3000клас-4, розмір -1, укомплектованим 4 пластмасовими магазинами до автомату та бойовими припасами 120 патронів до АК-74У, ввірених для службового користування військовослужбовцю ОСОБА_41 , залишкова вартість яких склала: бронежилета 2745 грн. 66 коп., 4 магазинів до автомату 180 грн. 97 коп., бойових припасів патронів у кількості 120 шт. 56 грн. 52 коп.

При цьому обвинувачений починаючи в 00.20 год. 22.11.2020р. та до 12.12.2020р. о 01.41 год. включно, тобто з часу самовільного залишення ним місця служби та до часу його затримання правоохоронними органами, діючи умисно, незаконно носив та зберігав ввірені для службового користування іншим військовослужбовцям зброю автомат АКС 74 У № НОМЕР_11 , 1988р.в., та боєприпаси 120 патронів калібру 5, 45х39 мм, не маючи відповідного дозволу на це.

При цьому обвинувачений після самовільного залишення військової частини до 12.12.2020 р. знаходився в м. Бахмут Донецької області, та 11.12.2020 р. приблизно о 23.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля житлового будинку №138 в м. Бахмут Донецької області, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно, без наявності реальних підстав для використання зброї, здійснив з наявного у нього автомату АКС74У хаотичні постріли вгору та проїжджої частини. Після цього обвинувачений перемістився на перехрестя доріг вул. Ф. Максименка та пров. Першотравневого в м. Бахмут Донецької області, де побачив легковий автомобіль під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , який рухався по вул. Ф. Максименка в напрямку обвинуваченого. При цьому обвинувачений, діючи з прямим умислом, з метою вбивства без будь-якої причини, з хуліганських мотивів, раніше незнайомого йому потерпілого, перемістився до опори лінії електропередачі біля буд. АДРЕСА_5 , при очікуванні наближення автомобіля потерпілого зайняв позицію для ведення вогню та через декілька хвилин, побачивши автомобіль на відстані 13 метрів, здійснив один прицільний постріл з автомату АКС74У у водійські дверцята автомобіля, влучивши у центр водійських дверей, при цьому лише завдяки реакції водія автомобіля потерпілого ОСОБА_10 , який різко змінив напрямок руху, не зупиняючи транспортний засіб, та швидко продовжив рух, випущена куля не завдала шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_10 , а тільки пошкодила торпеду в салоні автомобіля.

Таким чином, обвинувачений з причини, що не залежали від його волі, не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 до кінця.

Після цього обвинувачений в той же день близько о 23.05год. попрямував до операторського приміщення АЗС «РостМ» (далі АЗС), яке розташовано на перехресті вул. Ф. Максименка та пров. Першотравневого в м. Бахмут Донецької області, всередині якого знаходились потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Обвинувачений, знаходячись біля вхідних дверей АЗС, діючи з прямим умислом н вбивство двох осіб, з хуліганських мотивів, наніс прикладом автомату численні удари по вхідним дверям АЗС, вимагав у потерпілих їх відкрити, оскільки йому було достеменно відомо, що раніше незнайомі потерпілі сховались в приміщенні АЗС та перебувають безпосередньо за дверима АЗС, після чого здійснив із 5,45мм автомату АКС 74 У 1988 року випуску в одиночному режимі ведення вогню не менше 5-7 пострілів, два з яких влучили до центру вхідних дверей АЗС. Далі обвинувачений з метою перевірки наслідків своїх пострілів, грубо порушуючи громадський порядок, обійшов АЗС з правого боку та з метою проникнення до АЗС прикладом автомату почав розбивати віконний склопакет. В цей час потерпілий ОСОБА_12 , з метою порятунку свого життя, вибіг з АЗС на вулицю та втік, при цьому потерпілий ОСОБА_13 зачинив одразу вхідні двері АЗС та залишився у приміщенні. Побачивши це, обвинувачений знов повернувся до вхідних дверей АЗС та наніс по ним численні удари прикладом автомату, та після невдалої спроби відкрити їх, знов повернувся до розбитого вікна та став намагатись проникнути через нього до приміщення АЗС, з висловлюванням погрози на адресу потерпілого ОСОБА_13 вбивством, після чого потерпілий ОСОБА_13 вибіг з АЗС через вхідні двері та втік в напрямку дороги. В цей час обвинувачений здійснив один постріл з автомату АКС 74 У в напрямку потерпілого ОСОБА_13 , який з метою уникнення отримання тілесних ушкоджень від пострілу впав на землю та сховався у чагарниках.

Таким чином обвинувачений не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з хуліганських мотивів до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Після чого обвинувачений помітив поруч з приміщенням АЗС легковий автомобіль «ЗАЗ», який належить потерпілому ОСОБА_13 , та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою знайти ключі запалювання від зазначеного автомобіля, незаконно проник до операторського приміщення АЗС, та не відшукавши їх, через незачинені водійські дверцята незаконно проник до салону автомобіля, де продовжив шукати ключі для запуску двигуна та подальшого незаконного заволодіння транспортним засобом, після чого був затриманий співробітника правоохоронних органів.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 410, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, а також про перекваліфікації його дій із ч. 2 ст. 15 , ч. 1 ст. 289 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України за таких підстав.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 410 КК України є кримінальними правопорушеннями встановленого порядку несення військової служби (військовими кримінальними правопорушеннями).

Об`єктом зазначених військових кримінальних правопорушень є встановлений у ЗСУ порядок проходження військової служби, відповідно до якого кожний військовослужбовець зобов`язаний нести службу впродовж встановленого законом терміну, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок.

Суб`єктами даних кримінальних правопорушень можуть бути військовослужбовці, які проходять службу за контрактом.

Так, обвинувачений з 26.04.2019 р. був військовослужбовцем, який проходив службу в ЗСУ за контрактом, що підтверджується відповідними контрактами, складеними між ним та ЗСУ, та які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції, як докази.

Так, обвинувачений 22.11.2020р. самовільно, тобто без будь-яких наказів командира, залишив місце служби та ухилявся від військової служби до 12.12.2020 р. включно до моменту його затримання працівниками правоохоронних органів, тобто вчинив дезертирство, а саме протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок (ст. 17, 65 Конституції України) по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, з намаганням повністю виключити себе із сфери військово-службових правовідносин.

Дезертирство є тривалим злочином і починається з моменту самовільного залишення місця служби. Для закінченого складу цього кримінального правопорушення тривалість ухилення військовослужбовця від військової служби значення не має, та може мати значення лише при визначенні ступеня суспільної небезпечності цього діяння при призначенні покарання.

Дії обвинуваченого про вчинення дезертирства носили умисний характер і спеціальну мету ухилитись від військової служби. Мотивом дезертирства стало небажання обвинуваченим виконувати обов`язки по військовій службі, що не вплинуло на кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 408 КК України, проте враховано при визначенні ступеню суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення та призначенні покарання.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України по об`єкту, суб`єкту, об`єктивній стороні дійсно схожий зі складом кримінального правопорушення за ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини). Відрізняються вони за суб`єктивною частиною, а саме наявністю або відсутністю мети взагалі ухилитись від військової служби, оскільки при самовільному залишенні військової частини обвинувачений має намір через деякий час повернутись до виконання обов`язків по військовій службі, а кваліфікація його діяння здійснюється в залежності від терміну його ухилення від військової служби.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що обвинувачений мав намір ухилитись від військової служби не тимчасово, а назавжди, що підтверджуються його тривалим проживанням в м. Бахмут Донецької області на нелегальному становищі, вчинення до дезертирства ним викрадення зброї - автомата АКС 74 У та заволодіння боєприпасами 120 патронів до нього шляхом шахрайства, які були ввірені іншим військовослужбовцям для службового користування, а також вчинення обвинуваченим під час дезертирства інших правопорушень. Правильність кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 3 ст. 408 КК України підтверджується також неодноразовими висловлюваннями обвинуваченим про своє бажання ухилитись від військової служби на завжди, що в свою чергу підтверджується його показаннями та показаннями численних свідків.

Зазначені дії вчинені обвинуваченим в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Таким чином, враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги захисника, що як на досудовому розслідуванні, так при судовому розгляді, дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 408 КК України кваліфіковані неправильно, оскільки не були враховані показання обвинуваченого щодо причин самовільного залишення ним місця служби 22.22.2020 р. без мети ухилитись від військової служби назавжди та планування ним через деякий час повернутися до місця військової служби, зазначене підтверджується тим, що обвинувачений протягом тривалого часу відсутності у військовій частині перебував в Бахмутському районі Донецької області, не вчиняв спроби залишити цю територію, тому причиною самовільного залишення обвинуваченим місця служби не є мета ухилитись від військової служби, а інші суб`єктивні обставини; та правильною кваліфікацією його дій за цим епізодом кваліфікацію за ч. 4 ст. 407 КК України (як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану), не мають під собою підґрунтя та не підлягають задоволенню.

На думку суду апеляційної інстанції, також не підлягає сумніву правильність кваліфікації дій обвинуваченого судом першої інстанції за ч. 3 ст. 410 КК України.

Так, обвинувачений до моменту дезертирства з місця служби таємно викрав вогнепальну зброю автомат АКС 74У, ввірений військовослужбовцю Шевченку для службового користування, та заволодів шляхом шахрайства бойовими припасами 120-ма патронами до АКС 74У, ввіреними військовослужбовцю ОСОБА_41 , в обох випадках обвинувачений діяв з прямим умислом, яким охоплювались насамперед спеціальні ознаки предмета злочину зброя та бойові припаси. Мотиви зазначеного кримінального правопорушення на його кваліфікацію не впливають, проте відповідно до встановлених обставин справи обвинувачений після викрадення зброї автомата АСК-74У та заволодіння шляхом шахрайства бойовими припасами 120 патронів до вогнепальної зброї, використав їх для вчинення інших кримінальних правопорушень.

Дії, передбачені ч. 3 ст. 410 КК України, вчинені обвинуваченим в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При встановлених фактичних обставинах кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 356 КК України як самоправство неможлива, оскільки зазначене кримінальне правопорушення є кримінальним правопорушення проти авторитету органів державної влади, органів державного самоврядування, об`єднань громадян, об`єктом якого є встановлений законодавством порядок реалізації громадянами своїх прав та обов`язків, нормальна управлінська діяльність і авторитет органів державної влади та органів державного самоврядування.

Суб`єкт злочину загальний.

Об`єктивна сторона характеризується самовільним, всупереч встановленому законом порядку вчиненням будь-яких дій, оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб, заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, що також є неправильною кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 410 КК України, оскільки відповідно показанням обвинуваченого він не мав на меті обернути у свою особисту власність автомат, бойові припаси, бронежилет, якими він заволодів лише для тимчасового користування та самозахисту, оскільки командування неодноразово попереджало, що не всі мешканці м. Бахмут Донецької області прихильно відносяться до українських військовослужбовців, крім того він планував через деякий час повернутись до військової частини та повернути військовій частині зброю, бойові припаси та бронежилет, тому відсутній умисел на звернення цих речей у свою особисту власність, та відсутній склад злочину за ч. 3 ст. 410 КК України, дії обвинуваченого за цим епізодом підлягають кваліфікації за ст. 356 КК України, як самоправство, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Правильною також є кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки викрадення вогнепальної зброї, заволодіння бойовими припасами шляхом шахрайства з їх наступним носінням та зберіганням утворює сукупність кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 410 та ст. 263 КК України.

Суб`єктом даного злочину в силу прямої вказівки законодавця є військовослужбовець.

Як визнано судом доведеним, обвинувачений після викрадення автомата та заволодіння шляхом шахрайства патронами до нього, які були ввірені іншим військовослужбовцям для службового користування, незаконно носив та зберігав вказані зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу до його безпосереднього затримання після вчинення інших кримінальних правопорушень працівниками правоохоронних органів.

Враховуючи наведене вище доводи апеляційної скарги захисника, що він не згоден з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки дозвіл на носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасав військовослужбовцем надається відповідно до ст. 20 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого ЗУ від 24.03.1999р. № 548-ХІV., тому обвинувачений який є військовослужбовцем мав дозвіл, передбачений законом на носіння і зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів; за цим епізодом обвинувачений має бути виправданий, оскільки ч. 1 ст. 263 КК України встановлює кримінальну відповідальність не за порушення, є також неслушними, та не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції також правильно кваліфіковані дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 п. 7 ч.2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 з хуліганських мотивів та за ч. 3 ст. 15 п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство двох осіб потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з хуліганських мотивів за таких підстав.

Так, вирішуючи питання про умисел обвинуваченого при вчиненні ним незакінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 з хуліганських мотивів суд першої інстанції врахував: спосіб здійснення обвинуваченим з автомату одного прицільного пострілу у водійські дверцята автомобіля під керуванням потерпілого ОСОБА_10 та влучення в центр водійських дверей з пошкодженням торпеди в салоні автомобіля; знаряддя злочину АКС-74У, кількість пострілів, причини припинення злочинних дій обвинуваченим, поведінку обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, а саме те, що вони раніше не були знайомі, та коли потерпілий в автомобілі проїжджав повз обвинуваченого, він особисто безпричинно здійснив прицільний постріл безпосередньо у водійські дверцята автомобіля та коли автомобіль різко змінив напрямок руху та швидко поїхав далі, припинив здійснювати постріли.

Судом першої інстанції зроблені правильні висновки, що обвинувачений здійснюючи з автомату АКС74У один прицільний постріл у водійські дверцята автомобіля під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого ОСОБА_10 від даного пострілу і бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин, а саме цілеспрямованих дій потерпілого ОСОБА_10 під час керування автомобілем, який при цьому не зупинив автомобіль, а різко змінив напрямок руху та швидко поїхав далі. Мотивом дій обвинуваченого при замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_10 є хуліганський мотив, вчинення злочину без будь-якої причини.

Так, вирішуючи питання про умисел обвинуваченого при вчиненні ним незакінченого замаху на умисне вбивство двох осіб - потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суд першої інстанції врахував спосіб, знаряддя злочину, кількість пострілів, причини припинення злочинних дій обвинуваченим, поведінку обвинуваченого та двох потерпілих, що передувала події, а саме те, вони раніше не були знайомі. Обвинувачений під час нічного чергування потерпілими на АЗС спочатку прикладом автомату наніс численні удари прикладом автомату, вимагаючи від них відкрити двері, потім здійснив з автомату численні постріли у вхідні двері АЗС, за якими знаходилися обидва потерпілих, потім прикладом автомату вибив вікно, погрожуючи їм вбивством, та після того, як обидва потерпілих, один за одним втекли з приміщення, останнім з яких був потерпілий ОСОБА_13 , обвинувачений здійснив в його напрямку один постріл з автомату АКС74У, але потерпілий впав на землю та сховався в чагарнику.

При цьому судом першої інстанції зроблені правильні висновки, що обвинувачений, здійснюючи численні постріли з автомату АКС74У у вхідні двері АЗС, з подальшим їх пошкодженням, за якими у цей час знаходились обидва потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та здійснюючи один постріл з автомату АКС 74 У в напрямку потерпілого ОСОБА_13 , який останнім втік з приміщення АЗС, розумів, що здійснює посягання на їх життя, передбачав, що наслідком його діяння може бути смерть потерпілих, та бажав настання таких наслідків, але вони не настали з незалежних від його волі обставин, а саме через те, що потерпілі втекли з місця події.

При цьому при кваліфікації вказаних вище епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що настання в цих випадках менш небезпечних наслідків є скоріше виключенням із правил розвитку причинно-наслідкових зв`язків через щасливий збіг обставин, враховуючи здійснення обвинуваченим - військовослужбовцем, який мав певні навички поводження з вогнепальною зброєю відповідно свого статусу, прицільних пострілів з автомату АКС74У, як в напрямку автомобіля, за кермом якого перебував потерпілий ОСОБА_10 , так і у двері АЗС, за якими знаходились потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Суд апеляційної інстанції згоден з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для перекваліфікації в даних епізодах злочину на ч. 1 ст. 414 КК України, оскільки об`єктивна сторона злочину полягає у порушенні військовослужбовцями правил поводження зі зброєю, боєприпасами, а також предметами та речовинами, які становлять підвищену небезпеку для оточуючих, якщо це заподіяло тілесні ушкодження або створило небезпеку для довкілля.

Порушення правил поводження зі зброєю може бути як умисним, так і необережним.

Щодо наслідків у всіх випадках вина може бути тільки необережною, за ст. 414 КК України кваліфікуються дії військовослужбовця тільки у випадку, коли він спричинив необережні тілесні ушкодження або смерть внаслідок порушення правил поводження з табельною зброєю, володільцем якої є військові відомства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що він не згоден з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ч. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та за ч. 3 ст. 15 п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України за двома епізодами обвинувачення, оскільки обвинувачений показав, що всі троє потерпілих йому незнайомі, в жодних стосунках він з ними не перебував, не мав умислу та приводу вбивати їх, а саме в потерпілого ОСОБА_10 він не цілився, вистрілив один раз у напрямку переднього лівого колеса авто, щоб зупинити авто, припускаючи, що в ньому їде ОСОБА_11 , з яким він посварився та бажав поговорити, при цьому водій авто ОСОБА_10 побачив його особисто з автоматом, не зупиняючись, здійснив різкий поворот вправо, внаслідок чого куля потрапила в передні ліві дверцята, повторних пострілів він не здійснював по автомобілю ОСОБА_10 у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачений також не цілився, а стріляв по замку замкнених дверей приміщення АЗС з метою потрапити до нього, де відшукати ключі від авто, яке стояло перед АЗС; показаннями обвинуваченого з цього приводу підтверджуються, що він стріляв по автомобілю в якому їхав потерпілий ОСОБА_14 та по дверях приміщення АЗС, де перебували потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поодинокими пострілами, а не автоматними чергами, що підтверджуються напрямами його пострілів, а саме влученням у водійські дверцята авто ОСОБА_10 , а не в лобове скло напроти сидіння водія, а також спрямованість більшості пострілів у двері приміщення АЗС під кутом зверху вниз; якби обвинувачений мав мету позбавити життя потерпілого ОСОБА_10 , який знаходився в авто на відстані 13м від нього, бо він особисто дійсно вбив би потерпілого кількома автоматичними чергами, спрямувавши їх вбік лівої частини лобового скла автомобіля, розташованого навпроти місця водія, та якби обвинувачений бажав, то міг би безперешкодно вбити потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 кількома автоматичними чергами, спрямувавши їх вглиб приміщення АЗС, проте обвинувачений так не стріляв, оскільки не мав ні прямого, ні непрямого умислу на вбивство всіх трьох потерпілих, також не мають під собою підґрунтя та не підлягають задоволенню.

З аналогічних підстав суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги захисника, що заяви потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про вчинення щодо них злочину надиктовані працівниками поліції, тому в них йдеться про начебто замах на їхнє життя, що надмірно обтяжуюча кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, необхідна для штучного завищення співробітниками правоохоронних органів показників боротьби із злочинністю, та з цією метою написав заяву поліцейський ОСОБА_10 про замах на його життя, та відкрито кримінальні провадження за п. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, хоч кваліфікація за цими статтями залежить від суб`єктивної сторони, про те обвинувачений на момент відкриття кримінального провадження не був допитаний щодо мотивів своїх дій, що штучно створена кваліфікація замахів обвинуваченим на вбивство потерпілих була дотримана в подальшому слідчим шляхом формулювання ним текстів допитів всіх потерпілих та слідчих експериментів за їх участю, що обвинувачений показав в суді, що завжди мав відмінні результати із стрільби з автомату, він влучав в мішень, що знаходилась на відстані 72 м від нього, тобто володів необхідними військовими професійними навичками, та при наявності умислу на вбивство потерпілих, дійсно їх вбив би; при досудовому розслідуванні та в суді були залишені без задоволення клопотання захисника про витребування відомостей щодо вказаних вище результатів обвинуваченого, оскільки вони мають значення для об`єктивної оцінки показань обвинуваченого та що судом першої інстанції безпідставно були зняті питання сторони захисту до потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які проходили строкову військову службу в армії, чи зміг би кожен з них в разі військової необхідності, будучі озброєним автоматом з 120-ма патронами вбити ворога на відстані 13м., а також, що правильною кваліфікацією дій обвинуваченого щодо трьох потерпілих є кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю та боєприпасами, що створило небезпеку для довкілля.

Враховуючи наведене, також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений бажає бути відправленим на фронт для захисту Батьківщини, але у разі залишення без змін кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ст. 115 КК України, застосування щодо нього положень ст. 81-1 КК України буде неможливим.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України та його фактичною згодою з цим, то суд апеляційної інстанції вважає можливим обмежитись констатацією факту про правильність цього висновку суду першої інстанції та підставами прийнятого рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Також при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, неодруженого, раніше судимий, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, його посередню характеристику за місцем служби, позитивну характеристику за місцем мешкання, його участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях в м. Сєверодонецьк Луганської області, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, за місцем проживання характеризується позитивно. Також при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував обставину, яка пом`якшує його покарання добровільне відшкодування ним збитків та обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неврахування при призначенні обвинуваченому покарання як обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, оскільки обвинувачений свою винуватість у вчиненому визнав частково, та в матеріалах кримінального провадження відсутнє підтвердження факту його щирого каяття, підтвердженого конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальними правопорушеннями ситуації.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України правильно були призначені обвинуваченому остаточні вид та міра покарання, проте не може погодитись із висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, який не відповідає вимогам ч. 1 ст. 70 КК України.

Так, суд апеляційної інстанції також враховує, що обвинувачений вчинив три особливо тяжкі кримінальні правопорушення, а саме два проти життя та здоров`я особи, одне проти встановленого порядку несення військової служби, а також два тяжких кримінальних правопорушення військове кримінальне правопорушення та проти громадської безпеки, один нетяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також враховує фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, наявність трьох потерпілих, наявність кількох кваліфікуючих ознак при вчиненні злочинів проти життя та здоров`я особи, військових злочинів, знаряддя злочинів, мотиви вчинення злочинів, відсутність тяжких наслідків.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає частково слушними доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому фактів захворювання матері обвинуваченого та поранення батька обвинуваченого (бойове поранення пов`язане з захистом Батьківщини 22.04.2024р. а.с. 228 т. 11), проте наголошує, що остаточні вид та міра покарання, призначені судом першої інстанції обвинуваченому за вчинення шести епізодів злочинної діяльності відповідають вимогам ст. 50 КК України, та вважає, що саме такі вид та міра покарання будуть сприяти виправленню та перевихованню обвинуваченого, а також попередженню вчинення ним інших злочинів

Проте суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні обвинуваченому покарання при сукупності кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289; ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 410 КК України призначивши покарання за ч. 3 ст. 410 КК України та ч. 3 ст. 15 п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на десять років за кожне кримінальне правопорушення окремо, а також за інші кримінальні правопорушення покарання у виді позбавлення волі строком менше десяти років за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначив обвинуваченому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на десять років.

Принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим полягає в тому, що в разі призначення одного виду покарання або різнорідних покарань, більш суворе поглинає менш суворе.

Судом першої інстанції в порушення цього принципу були поглинуті однакові за розміром покарання у виді позбавлення волі строком на десять років, призначені в межах санкції ч. 3 ст. 410 КК України та ч. 3 ст. 15 п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, що є неприпустимим та тягне до зміни вироку в частині пом`якшення обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 410 КК України до позбавлення волі строком на дев`ять років, з подальшим застосуванням положень ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України. В іншій частині вирок суду першої інстанції належить залишити без змін.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника, що він не згоден з рішенням суду першої інстанції про неврахування при призначенні обвинуваченому покарання як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття з підстав невизнання обвинуваченим своєї винуватості у повному обсязі внаслідок незгоди з кваліфікацією його дій, що не є ознакою відсутності у обвинуваченого щирого каяття, що у вироку не відображено та не враховано обставину, пом`якшуючу покарання - добровільне відшкодування обвинуваченим завданого збитку всім трьом потерпілим, що підтверджується письмовими заявами, платіжним документом про перерахування військовій частині вартості витрачених обвинуваченим патронів, відсутністю цивільних позовів, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не враховані наявність у нього позитивних характеристик з місця навчання, з місця постійного проживання, з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наявність у нього посвідчення та медалі учасника бойових дій, прохання потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_13 про призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, та заяву потерпілого ОСОБА_10 про ненаполягання на призначенні обвинуваченому суворого покарання, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки всі наведені захисником обставини були ретельно досліджені судом першої інстанції та враховані при призначенні обвинуваченому покарання за всіма епізодами обвинувачення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 18.06.2024р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст.289, ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 410 КК України та на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на десять років два місяці задовольнити частково.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 18.06.2024р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст.289, ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 410 КК України та на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на десять років два місяці змінити в частині призначеного покарання.

Обвинуваченого ОСОБА_7 вважати засудженим ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15, п. 1, п. 7 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289; ч. 3 ст. 408; ч. 3 ст. 410 КК України до покарання:

- ч. 3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років;

- ч. 3 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі строком на дев`ять років;

- ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

- ч. 3 ст. 15, п.1, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на десять років;

- ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на десять років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2022 р., остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на десять років два місяці.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після його проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді