Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9732/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва

в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

та її захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 про визнання доказу очевидно недопустимим у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим в порядку вимог ст. 89 КПК України доказом у даному кримінальному провадженні, а саме протокол огляду місця події від 10.10.2020 року ( а.с.69, т.2), оскільки під час проведення огляду були відсутні поняті.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання захисника, вказав, що протокол огляду місця події відповідає вимогам КПК України, потерпілою була надана згода на добровільний огляд житла працівниками поліції.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Так, статтею 89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому, ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

На даному етапі судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості встановити факт очевидної недопустимості доказів, зазначених в усному клопотанні захисника, та встановлення такого факту можливе лише під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками судового розгляду, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження, та які ще не були досліджені судом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 89 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання доказу очевидно недопустимим - відмовити.

Продовжити дослідження зазначеного доказу в ході судового розгляду.

Вирішити питання недопустимості вказаного доказу в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

СуддяОСОБА_1