Провадження №1-кп/523/854/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеса виділений обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000527 від 11.12.2012 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Любешів Волинської області, громадянина України, із середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, не працюючого, раніше судимого:

- 5.06.2023р. вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ст.309 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

- 16.10.2023 року вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ст.ст.121 ч.1, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

- 14.10.2024 року вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ст.ст.121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 14.10.2024 року звільнений за відбуттям покарання.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючого: АДРЕСА_2

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, -

Встановив:

16.10.2012 року приблизно 3:30 годині, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні кафе-бару «Візит», розташованому по вул. Добровольського, буд. 145/1 у м. Одеса, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході непорозуміння та словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , діючи навмисно, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в область обличчя, тим самим спричинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи за №224 від 11.03.2013 року тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у склеру очного яблука, закритого перелому лівої вилицевої кістки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, та пояснив, що восени 2012 року, точну дату не пам`ятає, у вечірній час разом зі своїм знайомими знаходився в барі «Візит», який розташований по вул. Добровольського у м. Одеса, під час відпочинку у нього склалися неприязні відносини з потерпілим, вийшовши на вулицю, він вдарив ОСОБА_5 кулаком в область обличчя, після чого конфлікт припинився, вони розійшлися в різні сторони.

Вину у скоєнні кримінального правопорушення визнає повністю, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, не заперечуючи фактичні обставин вчиненого злочину та не оспорюючи кваліфікацію дій, водночас висловлюючи щире каяття, запевняючи, що на теперішній час в повній мірі усвідомив свою провину, зробив висновки, бажає вести нормальний спосіб життя, більше нічого подібного вчиняти не буде.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у скоєні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілого, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження за ст.122 ч.1 КК України не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого дані у ході судового засідання є добровільними, послідовними, тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з чим показання ОСОБА_4 суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_4 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями скоїв умисний злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України та його дії правильно кваліфіковані за кваліфікуючими ознаками, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та його вина повністю доказана.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак після інкримінованого йому злочину не припинив злочинну діяльність, вчинив низку тяжких кримінальних правопорушень у зв`язку з чим перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності за вищезазначеною статтею переривався, тому розгляд даного кримінального провадження здійснювався у загальному порядку, незважаючи на те, що ОСОБА_4 є засудженою особою, проте відбув покарання повністю за попередніми вироками, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, на теперішній час наявні позитивні плани на майбутнє, бажання вести законослухняний спосіб життя, про що свідчить його поведінка під час проведення судового провадження, усвідомлення своєї провини та каяття, також суд враховує його негативне відношення до скоєного діяння.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 ч.1 п.1 КК України суд відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Також з огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням наданих до суду матеріалів з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування речові докази не долучалися За змістом обвинувального акту вбачається, що під час досудового розслідування здійснювалось безкоштовне залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_5 у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Разом з цим суд приймає до уваги, що в рамках кримінального №0000527 від 11.12.2012 року потерпілим ОСОБА_5 5.06.20214 року був пред`явлений до ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування на його користь матеріального збитку у сумі 25000 гривень та моральної шкоди у розмірі 60000 гривень.

За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 заявлений на суму 25000 гривень матеріальної шкоди, в яку входить вартість проведеної операції у відділенні щелепо-лицевої хірургії, покупки медикаментів, обстеження, оплата послуг медичного персоналу під час лікування, на думку суду не підлягає задоволенню, оскільки зазначена сума документально не доказана, окрім медичної карти стаціонарного хворого, результатів дослідження, будь-яких квитанцій про оплату медикаментів або інших послуг до позову не надано, тобто зазначена сума не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду, за викладених підстав суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог потерпілого про відшкодування на його користь матеріального збитку.

Оцінюючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 про стягнення на його користь 60000 гривень морального збитку, суд, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення, при яких була спричинена моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого при вчиненні злочину за ст.122 ч.1 КК України, також виходячи з характеру та обсягу душевних, психологічних, фізичних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілого, вимушених змін в його життєвих стосунках, вважає за необхідне задовольнити частково, а саме у сумі 20000 гривень.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, оцінюючи обставини, спосіб та мотивацію вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак відбув покарання повністю, приймаючи до уваги спосіб його життя, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, а також мотивації до позитивних змін у житті, бажання в подальшому вести законослухняний спосіб життя, негативне ставлення до скоєного, зважаючи на його молодий вік, поведінку ОСОБА_4 під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив протиправність своїх дій, на теперішній час не є суспільно-небезпечною особою, враховуючи думку прокурора щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України, що на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що під час судового розгляду в рамках даного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 заходи забезпечення не застосовувалися, запобіжний захід не обирався. Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд не вбачає необхідності в вирішенні питання щодо запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.128-129, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін один рік.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно ст.165 ч.1 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Виконання вироку в даній частині покласти на Суворовський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за місцем проживання засудженого.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь матеріального збитку у сумі 25000 гривень та моральної шкоди у розмірі 60000 гривень задовольнити частково, а саме в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріального збитку відмовити у повному обсязі, щодо компенсування спричиненої моральної шкоди задовольнити частково, а саме у сумі 20000 гривень за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завданої моральної шкоди у сумі 20000 гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1