Справа №939/2040/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2308/2025 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

11 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001488 від 12 липня 2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

Судові витрати постановлено компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 11 липня 2024 року, приблизно, о 15-й годині, в с. Ваблі Бучанського району Київської області він, керуючи автомобілем марки "Toyota Rav 4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги вулиці Вабля в напрямку селища Бородянки Бучанського району Київської області, неподалік будинку №52, в порушення вимог пунктів 2.3 "б", "д" Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну, та в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля марки "Toyota Rav 4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги з подальшим наїздом на перешкоду у вигляді паркану домоволодіння АДРЕСА_1 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля "Toyota Rav 4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-ої плеснової кістки лівої стопи, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

Порушення ОСОБА_7 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, в якій просить ухвалу суду змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. В резолютивній частині ухвали зазначити про необхідність стягнення з ОСОБА_7 витрат на проведення експертиз на загальну суму 6815, 52. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги зазначає, що кримінальне провадження закрито на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у спрощеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме особа щодо якої закрито провадження.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що в межах зазначеного провадження проведено дві судові експертизи. Згідно довідки про витрати на проведення експертизи №СЕ-19/111-24/40863-ІТ від 23.07.2024 року встановлено, витрати склали 3029,12 грн., а витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-24/40531/-ІТ склали 3786,40 грн.

В порушення відповідних норм, суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі зазначив про необхідність стягнення витрат на проведення судової експертизи за рахунок коштів Державного бюджету України, чим істотно порушив кримінальний процесуальний закон.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який поклався на розсуд суду, думку потерпілої, яка поклалась на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягає перевірці судом апеляційної інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції визначив віднести судові витрати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Частиною 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема, витрат на проведення експертизи, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Оскільки ст. 126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС зробила висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Відтак, доводи прокурора у апеляційній скарзі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому ухвалу суду слід змінити в частині вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами - задовольнити.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат - змінити.

Процесуальні витрати на проведення експертиз №СЕ-19/111-24/40863-ІТ від 23.07.2024, №СЕ-19/111-24/40531-ІТ від 26.07.2024 у сумі 6815,52 грн. (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень п`ятдесят дві копійки) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя