Справа № № 585/3448/24
Номер провадження 1-кп/585/569/24
У Х В А Л А

03 грудня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заруддя Роменського р. Сумської обл., громадянина України, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , засудженого вироком Роменського міськрайоного суду Сумської обл. від 17 листопада 2023 року за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн.,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 149, ч.1 ст. 146, ч.1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В підготовчому судовому засіданні прокурор, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_5 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин, сприяє судовому розгляду даного кримінального провадження. Сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 149, ч.1 ст. 146, ч.1 ст. 263 КК України і сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання: за ч. 1 ст. 149 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 146 КК України - у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування зазначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 в угоді вказані щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В угоді про визнання винуватості вказано, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 28.07.2018, перебуваючи в центрі АДРЕСА_3 , зустрів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким був знайомий тривалий час до цього. Будучи обізнаним про вміння ОСОБА_6 виконувати різну роботу у сфері будівництва, а також про відсутність у нього постійного джерела доходів та сталих родинних стосунків, у ОСОБА_5 виник противоправний умисел, направлений на вчинення вербування, переміщення особи з метою трудової експлуатації, з використанням обману. З цією метою ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 за грошову винагороду виконати роботи з укладання плитки на території домогосподарства за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , і повідомив про умови праці, які не відповідали дійсності: безкоштовне проживання в належних умовах, харчування, оплата праці. Водночас ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 неправдиві відомості щодо умов праці, а ОСОБА_6 , будучи введеним в оману, погодився на них. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 28.07.2018 посадив ОСОБА_6 до салону автомобіля ВАЗ 2101, який на той момент перебував у його користуванні та здійснив переміщення ОСОБА_6 з сел. Липова Долина, Роменського району, Сумської області до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 . Після приїзду за вказаною адресою ОСОБА_5 визначив місцем проживання ОСОБА_6 підлогу в приміщенні лазні, розташованої на території вказаного господарства. В подальшому, починаючи з 29.07.2018 ОСОБА_6 став виконувати визначену ОСОБА_5 роботу. Після виконання ОСОБА_6 вказаних робіт, ОСОБА_5 грошових коштів йому не сплатив. Використовуючи уразливий стан ОСОБА_6 , зумовлений його психічними властивостями, які позбавляють його здатність керувати своїми діями, приймати за своєю волею самостійні рішення, чинити опір насильницьким та іншим незаконним діям, збігу тяжких сімейних та особистих обставин, ОСОБА_5 схилив останнього залишитися на невизначений час жити за місцем його мешкання та надавати допомогу у виконанні робіт по господарству. Крім того, з метою забезпечення експлуатації ОСОБА_6 в трудовій діяльності, з використанням обману щодо виплати йому грошових коштів за всі види виконаних робіт та позбавлення можливості останнього залишити дане господарство, ОСОБА_5 забрав належні останньому особисті документи, паспорт громадянина України, посвідчення учасника бойових дій, трудову книгу, свідоцтво про народження, військовий квиток, свідоцтво про одруження, та інші документи, які став зберігати за місцем свого мешкання та відмовлявся їх повертати. ОСОБА_6 у період з 29.07.2018 до 05.02.2024, проживаючи у приміщенні лазні на території домоволодіння ОСОБА_5 , виконував ремонтні роботи, будівництво, прибирання, доглядання за присадибною ділянкою, обробку та догляд за сільськогосподарськими культурами на присадибній ділянці, догляд за домашньою худобою та інші роботи, які визначав ОСОБА_5 . Крім того, 05.02.2024 о 13 годині 25 хвилин, перебуваючи у дворі домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 та повідомив, що більше не має наміру мешкати в його господарстві та бажає поїхати до свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_5 не бажав втрачати робітника, який безкоштовно виконував значний об`єм робіт на території його домогосподарства. У цей час, у ОСОБА_5 виник протиправний умисел на позбавлення волі ОСОБА_6 , шляхом обмеження його пересування та придушення його волі із застосуванням фізичної сили до останнього. ОСОБА_5 , передбачаючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, порушуючи гарантовані положеннями ст.ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» права і свободи на недоторканість особи та свободу пересування, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи умисно, висловив погрози фізичного насильства ОСОБА_6 , після чого з метою придушення його волі кулаком лівої руки наніс один удар в праву верхню частину щелепи та удар кулаком правої руки в область обличчя. Від вказаних ударів ОСОБА_6 відчув фізичний біль та впав. Не зупиняючись на вчиненому, з метою придушення волі потерпілого до опору та не можливості покинути його домоволодіння, ОСОБА_5 кулаком руки наніс удар в область носу та близько 4-5 ударів обома ногами в область тулуба та голови. Після цього, ступнею лівої та правої ноги, почергово, став наступати на праву частину обличчя ОСОБА_6 , притискаючи його до землі. Здолавши фізичний спротив ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вирішив продовжити свої протиправні дії, спрямовані на незаконне позбавленні волі ОСОБА_6 , без його дозволу та законних підстав, нехтуючи вимогами ст. 3, 10, 29, 33 Конституції України, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень. З цією метою він, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, двома руками схопив ОСОБА_6 за верхній одяг та силою всупереч його волі потягнув до середини господарського приміщення. ОСОБА_5 , використовуючи господарську мотузку зв`язав руки, обмотав тулуб та ноги ОСОБА_6 , позбавивши останнього можливості рухатись та вільно пересуватись. З метою обмеження можливості ОСОБА_6 покликати на допомогу сторонніх осіб, ОСОБА_5 вилучив з правої бокової кишені його штанів мобільний телефон марки Нокіа ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 , який залишив при собі. Будучи впевненим, що ОСОБА_6 обмежений у рухах та пересуванні, ОСОБА_5 залишив його у господарському приміщенні. Перебуваючи у вказаному приміщенні приблизно 30 хв., ОСОБА_6 зміг самостійно розв`язати мотузку та залишив домогосподарство ОСОБА_5 . В результаті застосування ОСОБА_5 фізичної сили до потерпілого, відповідно до висновку судово-медичного експертизи № 181 від 14.02.2024, ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: в лівій надбрівній ділянці, в лівій та правій (2) білявушній ділянці, в правій виличній, щічній ділянці, в ділянці кута та тіла нижньої щелепи справа, в ділянці крила носа зліва, на лівій вушній раковині, в ділянці підборіддя, в правій скронево-величній ділянці (2) синці неправильної форми розміром від 0,8x2 см до 3,5x3 см червоного кольору. На фоні синця в правій виличній ділянці садно смугасте розміром 0,5x0,7 см вкрите темно-червоним згортком крові. В тім`яній ділянці зліва на 5 та на 6 см від середньої лінії голови 4 садна смугастих розміром від 1x0,7 см до 2x1,3 см вкриті коричневою кіркою, дещо нижче навколишній тканин. В ділянці підборіддя зліва садно смугасте розміром 0,4x2,5 см вкрите коричневою кіркою на рівні навколишніх тканин. На тильній поверхні правої та лівої кисті, на задній поверхні в ділянці лівого променево-зап`ясткового суглобу синці неправильної овальної форми розміром 6x5 см, 7x6 см та 2x3 см синього кольору. Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Крім того, ОСОБА_5 , починаючи з жовтня 2023 року по 07.02.2024, більш точної дати та часу встановити не представилося за можливе, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, що передбачений наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, яким затверджено Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, придбав за невстановлених в ході досудового розслідування обставин бойові припаси, вибухові пристрої та вибухові речовини, які перемістив на територію домогосподарства за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 та почав зберігати без передбаченого законом дозволу. Проведеним обшуком в період часу з 08 год. 06 хв. до 15 год. 10 хв. 07.02.2024 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: - у середині господарського приміщення умовно позначеного № 2, з правої сторони від входу за дровами у поліетиленовому пакеті - корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 з маркуванням на поверхні «-97-77 Т», запали типу УЗРГМ з маркуванням на поверхні «192-71 583», «34-72 583», «2 116- 8511», «168-74 УЗЧП», «03-89 354», «125-81 УЗЧП», капсулі-детонатори КД №8-А, в кількості дев`ятнадцять одиниць, два електродетонатори типу ЗДП, запалювальна трубка, яка складається з капсуля-детонатора КД №8-А та відрізка вогнепровідного шнура ОШП, пластична вибухова речовина типу ПВВ; - між стріхою із зовнішньої сторони господарського приміщення та стіною - поліетиленовий пакет чорного кольору з гранатою Ф-1 з маркуванням «107 26-85 Т». Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/2147-ВТХ від 21.02.2024, чотири предмети, а саме корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 з маркуванням на поверхні «-97-77 Т» і запал типу УЗРГМ з маркуванням на поверхні «168-74 УЗРГМ УЗЧП» та корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням на поверхні «107 26-85 Т» і один запал типу УЗРГМ з маркуванням на поверхні «116-85УЗРГМ-2 11» є виробами в зібраному виді та при конструктивному поєднанні утворюють два остаточно споряджені вибухові пристрої промислового виготовлення військового призначення - дві ручні осколкові гранати РГД-5 та Ф-1, які належать до категорії бойові припаси. Уніфікований запал ручної гранати модернізований типу УЗРГМ з маркуванням на поверхні «34-72 УЗРГМ 583» є засобом підриву, відноситься до вибухових пристроїв промислового виготовлення, що не призначений до ураження живої сили. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/2146-ВТХ від 20.02.2024 три уніфіковані запали до ручних гранат модернізованих типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) відносяться до вибухових пристроїв, які не призначені для ураження живої цілі і до категорії боєприпасів не належать. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/2145-ВТХ від 19.02.2024 капсулі-детонатори КД №8-А, в кількості дев`ятнадцять одиниць, до вибухових пристроїв, бойових припасів не відносяться, а є засобами підриву, які споряджені вибуховою речовиною. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/2144-ВТХ від 21.02.2024, два електродетонатори типу ЗДП відносяться до категорії вибухових пристроїв, які не призначені для ураження живої цілі і до категорії боєприпасів не належать. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/2149-ВТХ від 21.02.2024 запалювальна трубка, яка складається з капсуля-детонатора КД № 8-А та відрізка вогнепровідного шнура ОШП, застосовується для підриву одиночних зарядів ВР або рівномірного підриву серії зарядів та відноситься до категорії вибухових пристроїв, які не призначені для ураження живої цілі і до категорії боєприпасів не належить. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-24/2439-ФХВР від 28.02.2024 вилучена речовина є пластичною вибуховою речовиною (ПВВ) та відноситься до категорії вибухової речовини. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-24/4762-ВТХ від 27.05.2024, маса пластичної вибухової речовини складає 575,0 грам.

В ході досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 149 КК України як вербування та переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, іншої залежності потерпілого та його уразливого стану; за ч.1 ст.146 як незаконне позбавленні волі людини; за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання і зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Потерпілий в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди. Суду повідомив що він пробачив ОСОБА_5 і не заперечує проти укладення угоди.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні добровільно заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, за умовами якої він повністю і беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин і погоджується на призначення йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 75 КК України зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням. Крім цього ОСОБА_5 вказав, що він розуміє права, що передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки укладення угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, а також характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Також пояснив, що укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. ОСОБА_5 пояснив що вину визнає у повному обсязі. Дав суду свідчення що поганого ніхто нічого не хотів, так трапилося, але свою вину він визнає Він розуміє неправильність своїх дій, ні від чого не відмовляється. Вони з потерпілим були у дуже гарних відносинах, допомагали одне одному. Коли відбулися всі ці події він приїхав із Сум, ОСОБА_7 пішов на рибалку, потім повернувся нетверезим, він на ставку вживав спиртне, і став вимагати від нього щоб відвіз додому. Він не бачив ОСОБА_7 в такому стані, це була якась провокація з боку ОСОБА_7 . Вони знають одне одного здавна, вони колись разом працювали на будівництві, він побачив його у ОСОБА_8 і він запропонував поїхати до нього. Документи у нього були на зберіганні, бо у ОСОБА_7 був такий спосіб життя, він міг втратити документи, він їх не ховав. Коли був обшук то з під стріхи було видно гранати, він їх туди не клав, він не міг сам собі їх підкинути. Інші речі знайшли у дровнику. Хто проводив обшук знав що шукати і де воно. Але якщо у нього в господарстві то це його. На запитання потерпілого де документи на його дім ОСОБА_9 відповів що документів на його дім у нього і не було, йому не цікаві ці документи.

Захисник в судовому засіданні вважав, що угода відповідає інтересам обвинуваченого, не порушує його прав, не суперечить вимогам чинного законодавства і має бути затверджена.

Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 в ході досудового розслідування кваліфіковані наступним чином «Своїми умисними діями, які виразилися у вербуванні та переміщенні 28.07.2018 ОСОБА_6 , вчинені з метою трудової експлуатації з використанням обману, іншої залежності потерпілого, його уразливого стану - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, тобто у вербуванні, переміщенні людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, іншої залежності потерпілого та його уразливого стану. Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному позбавленні волі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, тобто у незаконному позбавленні волі людини. Своїми умисними діями, які виразилися у придбанні, зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбанні, зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу».

На переконання суду така кваліфікація має недоліки, а саме в ч. 1 ст. 149 КК України визначено склад наступного кримінально-карного діяння: торгівля людиною, а так само вербування, переміщення, переховування, передача або одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням примусу, викрадення, обману, шантажу, матеріальної чи іншої залежності потерпілого, його уразливого стану або підкупу третьої особи, яка контролює потерпілого, для отримання згоди на його експлуатацію. У даному випадку формулювання обвинувачення ОСОБА_5 викладено наступним чином: вербування, переміщенні людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, іншої залежності потерпілого та його уразливого стану. В той же час об`єктивна сторона даного злочину в обвинувальному акті не розкрита, так як не вказано яка саме інша залежність потерпілого має місце в даному випадку. Також не вказано в чому виражається уразливий стан потерпілого, окрім наступного формулювання: «Використовуючи уразливий стан ОСОБА_6 , зумовлений його психічними властивостями, які позбавляють його здатність керувати своїми діями, приймати за своєю волею самостійні рішення, чинити опір насильницьким та іншим незаконним діям, збігу тяжких сімейних та особистих обставин…». В обвинувальному акті вказано кілька конструктивних ознак складу злочину, а саме з використанням: обману, іншої залежності потерпілого, його уразливого стану, які, за обставин вказаних в обвинувальному акті, є взаємовиключними, оскільки обвинувачення не розкриває їх змісту та суті.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 146 КК України як незаконне позбавленні волі людини, суд звертає увагу на частину другу даної статті, яка визначає кримінально карним діянням ті самі дії, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу.

Незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людині обирати за своєю волею місце знаходження. Воно може виявитися у затриманні потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, або поміщення його в таке місце, яке він не має змоги вільно залишити.

У випадку кваліфікації дій ОСОБА_5 сторона обвинувачення не звернула увагу на можливу наявність таких кваліфікуючих ознак: незаконне позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів, так як в обвинувальному акті вказано що ОСОБА_5 вчинив це не бажаючи втрачати робітника, який безкоштовно виконував значний об`єм робіт; або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, так як в обвинувальному акті вказано - із застосуванням фізичної сили до останнього, нанесенням ряду ударів та зв`язування. Крім цього вказано що ОСОБА_6 відчув фізичний біль від таких дій ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд не має повноважень кваліфікувати дії особи самостійно, як і не має повноважень включати до обсягу обвинувачення кваліфікуючі ознаки, які не включені стороною обвинувачення або виключати їх, оскільки такі дії є виходом за межі угоди.

В той же час на питання суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого сторона обвинувачення заявила, що дії кваліфіковані вірно і підстав для перекваліфікації не вбачається, наполягала на затвердженні угоди про визнання винуватості. При цьому прокурор пояснив що вони не можуть все написати в обвинувальному акті, вони виклали основне і вони при цьому враховують лист вищого суду, який визначає як розглядається угода, і в суду не повинно бути інших питань. Вони вважають залежністю потерпілого те, що він не міг покинути те місце без згоди ОСОБА_5 . А уразливий стан полягає в тому, що потерпілий не має постійного місця проживання, є одинокою особою і коли відносно нього вчинялися такі дії він перебував в уразливому психологічному стані. При цьому вони виходили з допиту потерпілого і того стану про який повідомляв потерпілий. Щодо судових витрат в судовому засіданні прокурор повідомив що стягувати з обвинуваченого необхідно ті судові витрати, які доводять його винуватість, це 58 тисяч гривень і це питання обговорювалося сторонами угоди. В цю суму входять витрати на судово-вибухово-технічні експертизи із них сім доводять винуватість особи. Також судово-молекулярні експертизи беруть до уваги.

З прокурором погодився потерпілий.

Захисник і обвинувачений наполягали на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Відповідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Відповідно ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

Мотивувальна частина обвинувального вироку, в тому числі, в разі затвердження судом угоди, відповідно до положень пункту 2 частини третьої статті 374 КПК України має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням всіх обставин кримінального правопорушення.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, та фабули обвинувачення, що виступає фактичною моделлю вчиненого злочину. Аналіз положень пункту 13 частини першої статті 3, статей 20, 91, пункту 5 частини другої статті 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не містить у собі суперечностей, вважається належним чином сформульованим і таким, що породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього.

Водночас, ст. 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, якими є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких в тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність в свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані в тому числі всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність відповідно до ст. 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Суд вважає, що обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, зазначені в угоді про визнання винуватості та обвинувальному акті, які інкриміновані ОСОБА_5 , підлягають перевірці в судовому засіданні з метою з`ясування правильності кваліфікації дій обвинуваченого та недопущення порушення чинного законодавства, а тому в затвердженні угоди слід відмовити відповідно до п.1) ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки умови угоди суперечать завданням та загальним засадам кримінального провадження, зокрема засадам законності та публічності, що визначені КПК України.

Крім цього, угода про визнання винуватості передбачає що ОСОБА_5 повністю і беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин, проте в судовому засіданні ОСОБА_5 вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав частково, а по ст. 263 КК України вину взагалі не визнав. При цьому пояснив що не хотів поганого, боєприпаси не його, він їх під стріху не клав, погодився лише з тим, що все що на його подвір`ї вважається належним йому. Вказані пояснення обвинувачений надав на пропозицію суду в підготовчому судовому засіданні 29 жовтня 2024 року. В підготовчому судовому засіданні 3 грудня 2024 року сторони питань обвинуваченому не задавали, ні прокурор ні захисник не з`ясували у обвинуваченого чи змінилася його позиція щодо обставин, про які він повідомляв суду раніше. Ті обставини, які обвинувачений повідомив в судових дебатах суд не може взяти до уваги як визнання вини, оскільки обвинувачений при дачі суду пояснень повідомив інші дані, аніж вказані ним в судових дебатах. Крім цього, судові дебати це не допит обвинуваченого.

Крім цього ні в угоді ні в судових дебатах прокурор не виказав який термін іспитового строку має бути визначений, які обов`язки мають бути покладені на обвинуваченого у разі його засудження, яка сума судових витрат має бути стягнена з обвинуваченого, яким чином вирішити питання щодо майна, на яке накладено арешт і як саме вирішити долю речових доказів. В дебатах прокурор зазначив, що просить визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, стягнути з нього документально підтверджені витрати, долю речових доказів визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

За таких обставин угода не може вважатися такою що відповідає вимогам закону і бути затвердженою судом.

Керуючись ст. ст. 371, 373-374, 468-475 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 14 серпня 2024 року між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_5 , та його захисником ОСОБА_4 , - відмовити.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1