КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ст. 436, ч. 3 ст. 436-2 КК України, строком на 60 діб, тобто до 18 жовтня 2024 року включно,

за участі сторін провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18 жовтня 2024 року включно.

Вказане рішення вмотивовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, ризик ухиляння від суду з огляду на покарання, яке може бути призначено обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, в тому числі тяжких та особливо тяжких злочинів.

Також суд визнав основним ризиком, що залишається те, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству

При цьому, зважаючи на дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , в тому числі стан здоров`я, суд першої інстанції не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення настання встановлених ризиків.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою незаконною та необґрунтованою, просить скасувати цю ухвалу.

При цьому апелянт вказує на порушення вимог кримінального процесуального кодексу, які полягають у тому, що суд порушив правило підсудності та відсутній технічний носій інформації.

Також ОСОБА_5 посилається на те, що суд не врахував обставин, передбачених ст. 178 КПК України, характеристики людини щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, суд не врахував, що ОСОБА_5 є не судимим, має родичів та міцні соціальні зв`язки. Перебуваючи у СІЗО, ОСОБА_5 захворів та йому не проводяться відповідні обстеження і не надається медична допомога.

Апелянт вказує на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки всі речі, які мають значення по справі, вилучені слідчим, а тому відсутній ризик їх знищення; обвинувачений перебуває в слідчому ізоляторі, а тому не має змоги ухилятися від суду та виїхати за межі України; також обвинувачений не має наміру впливати на свідків та експертів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Дарницького районного суду міста Києва від 20 серпня року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ризики наведені в ухвалі суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так само, як і обвинувачення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджується будь-якими фактичними даними, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року, оскільки, на думку колегії суддів, вказане судове рішення, відповідає вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, в тому числі на предмет його вмотивованості, з огляду на те, що в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому вважає це рішення законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначено в ухвалі суду, ризиком знищення, схову або спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є те, що під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 обвинувачений намагався знищити речовий доказ - ноутбук, а також сім-карту з мобільного телефону, яку зламав та проковтнув.

Також суд вмотивував існування ризику ухилення від суду з посиланням на можливе призначення покарання у виді позбавлення волі за вчинення, у тому числі особливо тяжкого злочину, у разі, коди ОСОБА_5 буде визнано винним у пред`явленому обвинуваченні та засуджено.

Отже, наразі є реальними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню шляхом спотворення доказів, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам, з чим також погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано наявність у нього захворювань та відсутність належної медичної допомоги у мовах СІЗО, є необґрунтованими, оскільки судом враховано вказані обставини та надано їм належну оцінку.

Зокрема, судом враховано, що згідно з довідкою Київського СІЗО від 1 серпня 2024 року, ОСОБА_5 постійно оглядається лікарями, йому надається медична допомога. Термінового стаціонарного лікування як в умовах Київської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ України, ОСОБА_5 не потребує, призначене лікування може отримувати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Також в оскаржуваній ухвалі суду дана оцінка обставинам щодо характеристики особи обвинуваченого та наявності міцних соціальних зав`язків, а саме, дані про те, що ОСОБА_5 не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, суд обґрунтовано розцінив, як обставини, які не можуть бути безумовними підставами для зміни запобіжного заходу виді тримання під вартою, оскільки не нівелюють існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі дані про особу та стан здоров'я, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів не приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, оскільки клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 розглянуто Дарницьким районним судом м. Києва, який наразі розглядає кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , а дані про відсутність носія технічної інформації матеріалами провадження не підтверджуються.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 жовтня 2024 року включно необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ст. 436, ч. 3 ст. 436-2 КК України, до 18 жовтня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 753/9654/24

Провадження № 11-кп/824/5192/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач ОСОБА_1