печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 18.01.2023, -

В С Т А Н О В И В :

27.08.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , згідно якого останній просить накласти арешт на майно ОСОБА_4 , що визнано речовим доказом та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон «Iphone 14 pro max» (НОМЕР_6), який упаковано до спецпакету ДБР 017246; три банківські картки: НОМЕР_1 (дві) картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , «Монобанк» № НОМЕР_4 , які упаковано до спецпакету ДБР 017238.

Мотивуючи подане клопотання, прокурор вказує, що у невстановлений час, але не пізніше 13.07.2022, невстановленими особами у месенджері «Telegram» створено публічно-доступні канали « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_48». Відповідно адміністратор каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ідентифіковувався як ОСОБА_5 , а «ІНФОРМАЦІЯ_48» - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані телеграм-канали наповнювалися повідомленнями і рекламою аналогічного змісту та функціонували за однаковими алгоритмами, відмінністю була лише назва цих каналів та ідентифікатори адміністраторів. При цьому, задля залучення якомога більшої кількості підписників (які в подальшому були потерпілими) у період з 13.07.2022 по 30.08.2022 на інших відомих каналах в месенджері «Telegram», зокрема « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », «ІНФОРМАЦІЯ_49», « ІНФОРМАЦІЯ_6 », « ІНФОРМАЦІЯ_7 », « ІНФОРМАЦІЯ_8 », « ІНФОРМАЦІЯ_9 », « ІНФОРМАЦІЯ_10 », « ОСОБА_6 », « ІНФОРМАЦІЯ_11 », невстановленими особами замовлялись рекламні послуги для каналів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_48». Враховуючи, що користувачі (підписники) вказаних відомих каналів як правило довіряють контенту, опублікованому у вказаних телеграм-каналах, зазначені публікації (реклама) у таких створювало ілюзорне сприйняття реальності проектів, тим самим спонукало користувачів переходити за посиланням, підписуватися на канали «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_48», а в подальшому «інвестувати» власні грошові кошти у запропоновані проекти начебто із закупівлі товарів.

Так, на вищевказаних Telegram-каналах здійснювалось розповсюдження публічних пропозицій орієнтованих на невстановлене коло осіб, в яких пропонувалось отримати високий прибуток шляхом здійснення інвестицій в закупівлю окремих груп товарів.

В подальшому, для отримання додаткових інструкцій, потерпілі розпочинали листування з адміністраторами шахрайських Telegram-каналів, контакти яких були вказані в шапці профілю та публікаціях.

На виконання інструкцій шахраїв, потерпілий здійснював свою «інвестицію» шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, що належав та/або контролювався зловмисниками. Після отримання грошових коштів, так звані адміністратори вищевказаних Telegram-каналів блокували контакт потерпілого у соціальному месенджері або за допомогою соціальної інженерії (виплатою перших «дивідендів», раптовим виникненням труднощів з доставки товару тощо) виманювали додаткову оплату на підконтрольні їм рахунки. Як результат, зловмисники, зловживаючи довірою потерпілих осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодівали грошовими коштами останніх. У такий спосіб, в результаті функціонування зазначеного шахрайського механізму, сукупно зловмисники заволоділи грошовими коштами громадян України в особливо великих розмірах.

Наразі, у ході здійснення досудового розслідування та проведення слідчих (розшукових)і процесуальних дій у даному кримінальному провадженні встановлено громадян України, яким завдано матеріальної шкоди в наслідок вчинення даного кримінального провадження, яких залучено до провадження як потерпілих, зокрема: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_24 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_28 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_29 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_30 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_31 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_32 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_33 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_34 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_35 , на загальну суму 1 660 450 грн.

Будучи допитаними як потерпілі у даному кримінальному провадженні вищезгадані особи показали обставини та механізм вчинення даного кримінального правопорушення, який був однаковим у всіх випадках.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження у своїй сукупності свідчать, що, серед інших невстановлених на даний час осіб, до вищевказаної протиправної діяльності причетні наступні громадяни України: ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_36 , ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_37 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_38 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_39 , ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_40 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_41 , ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_42 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_43 , ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_44 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_45 , ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_46 , ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_47 ..

Відповідно, серед інших, до вчинення даного кримінального правопорушення причетний громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_41 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується номером мобільного телефону НОМЕР_5 , який безпосередньо вів листування з потерпілими та надавав реквізити власних банківських карток, відкритих в АТ «АКЦЕНТ БАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», куди надходили грошові кошти потерпілих, тобто кошти, здобуті злочинним шляхом, а також в подальшому переказував такі грошові кошти на заздалегідь підготовлені карткові рахунки, відкриті на третіх осіб, з метою подальшого трансформування таких грошових коштів у криптовалютні активи.

Враховуючи, що користувачі (підписники) вказаних відомих каналів, як правило, довіряють контенту, опублікованому у вказаних телеграм-каналах, зазначені публікації (реклама) у таких створювало ілюзорне сприйняття реальності проектів, тим самим спонукало користувачів переходити за посиланням, підписуватися на канали «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_48», а в подальшому «інвестувати» власні грошові кошти у запропоновані проекти начебто із закупівлі товарів.

14.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.07.2024 (справа № 757/31092/24-к; пр. 1-кс/27474/24) проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено майно ОСОБА_4 , а саме:

-мобільний телефон «Iphone 14 pro max» (НОМЕР_6), який упаковано до спецпакету ДБР 017246;

-три банківська картки: НОМЕР_1 (дві) картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , «Монобанк» № НОМЕР_4 , які упаковано до спецпакету ДБР 017238.

Прокурор вказує, що враховуючи викладене, є обґрунтована необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав до суду заяву про проведення розгляду клопотання у його відсутність, вимоги підтримав.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 18.01.2023 за ознаками кримінальним правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (в редакції статті станом на 07.05.2022), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

14.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.07.2024 (справа № 757/31092/24-к; пр. 1-кс/27474/24) проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено майно ОСОБА_4 , а саме:

-мобільний телефон «Iphone 14 pro max» (НОМЕР_6), який упаковано до спецпакету ДБР 017246;

-три банківська картки: НОМЕР_1 (дві) картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , «Монобанк» № НОМЕР_4 , які упаковано до спецпакету ДБР 017238.

Постановою про визнання речовими доказами від 15.08.2024 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні вищеперераховане майно ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 14.08.2024, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий звернувся до суду 15.08.2024, що підверджується поштовою накладною, та вказує на дотримання строків на звернення до суду з даним клопотанням.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000016 від 18.01.2023 за ознаками кримінальним правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (в редакції статті станом на 07.05.2022), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_4 , що визнано речовим доказом та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон «Iphone 14 pro max» (НОМЕР_6), який упаковано до спецпакету ДБР 017246; три банківські картки: 2 (дві) картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , «Монобанк» № НОМЕР_4 , які упаковано до спецпакету ДБР 017238.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_42