КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ХЕНКЕЛЬ БАУТЕХНІК (УКРАЇНА)» на ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 02.07.2024 задоволено клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на речовий доказ - навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» державний номерний знак « НОМЕР_1 », із забороною відчуження, розпорядження та користування ним до скасування арешту у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ХЕНКЕЛЬ БАУТЕХНІК (УКРАЇНА)» (надалі - ТОВ з ІІ «ХЕНКЕЛЬ БАУТЕХНІК (УКРАЇНА)») подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що навантажувач було вилучено під час огляду місця події, проведеного на підставі ст. 237 КПК України на території Товариства 10.06.2024, проте, з клопотанням про арешт майна прокурор звернувся до слідчого судді лише 25.06.2024, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України.

_____________________________________________________________________________

Справа 363/3120/24 Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5020/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Отже, на думку апелянта, станом на момент звернення до слідчого судді, та момент постановления оскаржуваної ухвали, навантажувач втратив статус тимчасово вилученого майна в силу п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України та мав бути негайно повернутий Товариству, у якого його було вилучено.

Крім того, навантажувач не відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, та прокурором у клопотанні не зазначено, які саме відомості містить навантажувач та яким чином вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

При цьому, згідно протоколу огляду місця події від 10.06.2024, зокрема його фототаблиці, під час огляду території Товариства на навантажувачі будь-яких слідів не виявлено. Призначені у межах кримінального провадження експертизи стосуються лише технічного стану навантажувача, а не характеру слідів на ньому чи їх походження тощо.

На переконання апелянта, заборона використання та розпорядження майном застосовані за відсутності передбачених законом підстав, оскільки прокурором не доведено, а слідчим суддею не встановлено жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що у випадку продовження використання навантажувача Товариством, це призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі.

Також апелянт вказувала, що навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» ТОВ з ІІ «ХЕНКЕЛЬ БАУТЕХНІК (УКРАЇНА)» орендує у ТОВ «Універсал-Спецтехніка» на підставі договору оренди та використовує за цільовим призначенням у власній господарській діяльності.

Накладення арешту на вказаний навантажувач призвело до значного обмеження господарської діяльності Товариства, яке здійснює оптову реалізацію нехарчової продукції та потребує значної кількості спеціальної автомобільної техніки для вирішення задач з її навантаження, розвантаження, переміщення тощо.

Крім того, згідно умов Договору оренди, саме на Товариство, як на орендаря, покладена відповідальність перед власником (ТОВ «Універсал-Спецтехіка») за збереження навантажувача, а відтак, його зберігання ФОП ОСОБА_8 в неналежних умовах може зумовити негативні наслідки для Товариства у виді компенсації власнику збитків для покриття витрат з його ремонту.

На думку апелянта, негативні наслідки для Товариства та обмеження його прав є неспівмірно великими по відношенню до мети, яку переслідував прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку. Разом з тим, забезпечити участь прокурора у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за вказаними прокурором у клопотанні даними не виявилось можливим.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника власника майна, яка не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, який не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ З ІІ «ХЕНКЕЛЬ БАУТЕХНІК (УКРАЇНА)», яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні сектору дізнання Вишгородського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000795 від 12.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України.

Згідно даних клопотання, 10.06.2024 до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від лікаря швидкої медичної допомоги про те, що 10.06.2024 о 15 год. 10 хв. на території підприємства ТОВ з ІІ «Хенкель Баутехнік (Україна)», розташованого за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Новопромислова, буд. 2, ОСОБА_9 отримав травму в результаті наїзду на нього навантажувача.

Згідно даних протоколу огляду від 10.06.2024, цього ж дня в період часу з 19.13 год. до 19.27 год., на підставі ст. 237 КПК України, слідчим СВ Вишгородського РУП ГУГП в Київській області ОСОБА_10 проведено огляд місця події на території ТОВ з ІІ «Хенкель Баутехнік (Україна)», розташованого за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Новопромислова, буд. 2, в ході якого встановлений транспортний засіб - навантажувач марки «Yale» моделі «GLP2.5N» д.н. « НОМЕР_1 », 2024 року випуску, який належить ТОВ «Універсал-Спецтехніка» (орендар - ТОВ з ІІ «Хенкель Баутехнік (Україна)», на якому 10.06.2024 співробітник ТОВ з ІІ «Хенкель Баутехнік (Україна)» ОСОБА_11 на території вказаного підприємства здійснив наїзд на ОСОБА_12 , завдавши йому тілесні ушкодження.

Транспортний засіб - навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» д.н.« НОМЕР_1 » в ході проведеного огляду місця події був вилучений та поміщений на територію майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ФОП ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Договору про доставлення тимчасово затриманих засобів та їх розміщення №528 від 20.04.2023, укладеного між ГУНП в Київській області та ТОВ «Тайм Логістік».

Постановою слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_13 від 12.06.2024 вилучений в ході огляду місця події навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» д.н. « НОМЕР_1 » визнано речовим доказом.

25.06.2024 прокурор Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області із клопотанням про накладення арешту на речовий доказ - навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» державний номерний знак « НОМЕР_1 », із забороною відчуження, розпорядження та користування ним до скасування арешту у встановленому законом порядку.

Крім того, прокурор просив залишити навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» державний номерний знак « НОМЕР_1 » на зберіганні на території майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ФОП ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 02.07.2024 задоволено клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на речовий доказ - навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» державний номерний знак « НОМЕР_1 », із забороною відчуження, розпорядження та користування ним до скасування арешту у встановленому законом порядку.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту вищевказаного майна з метою збереження як речового доказу погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» державний номерний знак « НОМЕР_1 », з тих підстав, що вказаний транспортний засіб є знаряддям кримінального правопорушення, та може містити на собі сліди злочину або інші відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000795, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучений транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, або пошкоджене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб, яким було здійснено наїзд на особу із завданням тілесних ушкоджень, є знаряддям кримінально-протиправних дій та може зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Крім того, у даному кримінальному провадженні постановою дізнавача від 01.07.2024 призначено інженерно-технічну експертизу, для проведення якої необхідно надати навантажувач «Yale» моделі «GLP2.5N» державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи захисника про те, що вилучений транспортний засіб втратив статус тимчасово вилученого майна та згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України підлягає поверненню власнику, колегія суддів вважає такими, що у даному випадку не є безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт вказаного майна.

Посилання апелянта на те, що накладення арешту на навантажувач призвело до значного обмеження господарської діяльності ТОВ з ІІ «Хенкель Баутехнік (Україна)», та може зумовити негативні наслідки для Товариства у виді компенсації власнику збитків для покриття витрат з його ремонту, не є достатньою підставами для відмови у задоволенні клопотання.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ХЕНКЕЛЬ БАУТЕХНІК (УКРАЇНА)» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3