15.11.2024
Справа № 642/6756/24
Провадження 1-кп/642/707/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001049 від 24 червня 2024 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив умисне кримінальне правопорушення - злочин проти авторитету органу державної влади за наступних обставин:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, Національної поліції, Служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених Законом.

Наказом УПП в Харківській області ДПП НПУ №1170 о/с від 05.12.2018 відповідно до ст.56 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_6 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти № 3 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП.

Наказом ГУНП в Харківській області №23 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_6 присвоєне спеціальне звання «старший лейтенант поліції».

Згідно з п.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Тобто ОСОБА_6 є поліцейським.

23 червня 2024 року, відповідно до розстановки сил та засобів УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 разом із поліцейськими цієї ж роти, сержантом поліції ОСОБА_7 та рядовим поліції ОСОБА_8 , заступили на чергування в денну зміну, а саме з 06.45 год. 23.06.2024 по 18.45 год. 23.06.2024. Поліцейські перебували у форменому одязі з табельною вогнепальною зброєю, на службовому автомобілі «Toyota Prius» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », та в складі екіпажу «Купол 3102» виконували службові обов`язки з охорони громадського порядку на території Холодногірського та Новобаварського районів міста Харкова.

Згідно п.2 ст.17 Закону поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій, зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У відповідності до ст.23 Закону поліцейський здійснює: превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних і адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального чи адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності; розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених Законом.

З метою виконання покладених на поліцію завдань, 23.06.2024, близько 12.10 годин, вказаний екіпаж, за викликом ОСОБА_9 по телефону «102» щодо незаконного проникнення до її помешкання за адресою: АДРЕСА_3 , прибув на вказане місце, для реагування на повідомлення. Впустивши у двір домоволодіння поліцейських, заявниця ОСОБА_9 , повідомила що колишній хлопець - ОСОБА_5 , незаконно проник до будинку і вказала на порушника. ОСОБА_5 побачивши працівників поліції, почав безпідставно висловлюватись у грубій нецензурній формі у бік заявниці, погрожуючі їй фізичною розправою. Поліцейські відразу зробили тому зауваження з приводу його протиправної поведінки та висунули законну вимогу припинити протиправні дії. Однак ОСОБА_5 на неодноразові зауваження поліцейських не реагував і продовжив свої протиправні дії. Усвідомлюючи, що перед ним знаходяться саме працівники правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, та висунули йому законну вимогу щодо припинення протиправної поведінки, почав висловлюватись на адресу працівників поліції нецензурною брутальною лайкою, виражаючи її у зухвалій формі, що містила явну зневагу до працівників поліції. Окрім цього проігнорував законні вимоги поліцейських про пред`явлення документів що посвідчують особу, виказав намір покинути місце злочину, будучи попередженим поліцейським про обмеження в пересуванні .

Далі ОСОБА_5 , після неодноразових та наполегливих законних вимог працівників поліції, бажаючи продовження своїх протиправних дій, діючи з раптово виниклим злочинним умислом, направленим на опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином і втекти з місця скоєння злочину, зателефонував і викликав на допомогу своїх знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували неподалік. Через кілька хвилин по прибуттю останніх, ОСОБА_5 , скориставшись моментом їх приходу, схопив рукою працівника поліції ОСОБА_6 за бронежилет відштовхнувши того від виходу з двору, намагався втекти. Але відразу був наздогнаний поліцейським ОСОБА_6 , який почав застосовувати фізичну силу для зупинки порушника. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_5 впали і останній не реагуючи на законні вимоги припинити злочинні дії, продовжив активний фізичний опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків. Побачивши це ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наблизились до поліцейського ОСОБА_6 виказуючи прохання відпустити товариша, але були відсунуті поліцейським ОСОБА_7 . Скориставшись цим ОСОБА_5 , здійснюючи активний опір працівнику поліції ОСОБА_6 , фізичною сило скинув того з себе і піднявшись з землі почав руками відштовхувати останнього, перешкоджаючи затриманню. На допомогу ОСОБА_6 із спецзасобами почав наближатись поліцейський ОСОБА_8 , побачивши це ОСОБА_5 знов спробував втекти, але був наздогнаний і зупинений працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які застосовуючи фізичну силу та кайданки почали припиняти злочинні дії ОСОБА_5 , а той активно фізично протидіяв їх законним вимогам, перешкоджаючи виконанню працівникам поліції своїх службових обов`язків.

Злочинні дії ОСОБА_5 мали триваючий та наполегливий характер, продовжувались всупереч наполегливим та неодноразовим законним вимогам працівників поліції, супроводжувались погрозами та нецензурною лайкою у бік вказаних співробітників УПП в Харківській області і були припинені лише після застосування до нього, відповідно ст.ст.42-45 Закону, фізичної сили, кайданок та прибуття додаткових сил поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

22 жовтня 2024 року між прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , за письмовою згодою потерпілого ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 342 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, і ОСОБА_5 беззастережно визнає свою вину у вчинені зазначеного злочину. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке буде застосовано до обвинуваченого, а саме: за ч. 2 ст. 342 КК України - у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Крім цього, даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами змісту угоди, наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити укладену з обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості, оскільки зазначена угода відповідає вимогам КПК України і не порушує прав та законних інтересів учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, погодився з його кваліфікацією, щиро покаявся та підтвердив обставини, викладені в угоді про визнання винуватості, повідомивши, що характер обвинувачення та його суть зрозумілі. Зазначив, що приніс публічне вибачення потерпілому ОСОБА_6 . Також пояснив суду, що угоду між ним та прокурором він укладав добровільно, за участі його захисника, права надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, узгоджена міра покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди, є цілком зрозумілою, виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання він взмозі реально, оскільки працює неофіційно та має дохід в розмірі 25 000 грн, наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 підтримала думку прокурора та обвинуваченого і також просив затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відлсутності, при цьому проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечував, про що подав свою письмову згоду.

Суд, заслухавши думку учасників процесу та перевіривши угоду про визнання винуватості, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим;

2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно ч. 5 цієї статті Кодексу укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Під час судового розгляду встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості відповідають вимогам статей 469,470, 471, 472 та 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

До угоди про визнання винуватості долучено письмову згоду потерпілого ОСОБА_6 на її укладення між прокурором та обвинуваченим.

ОСОБА_5 обвинувачується та беззастережно визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, така правова кваліфікація дій кримінального правопорушення правильна, яке згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана не лише суспільним інтересам, але й правам окремої особи.

При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, офіційно не працює, але має дохід, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшуть покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжуює покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена у межах санкції ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., є такою, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому не суперечить інтересам суспільства.

Таким чином, під час судового розгляду, перевіривши дотримання прокурором та обвинуваченим зазначених вимог КПК щодо змісту угоди про визнання винуватості, ОСОБА_5 беззастережно визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, обвинувачений погодився з призначенням узгодженого сторонами покарання, правильно розуміє суть угоди та її наслідків, не встановивши передбачених ч. 7 ст. 474 КПК обставин, які були б підставою відмови у затвердженні угоди, суд відповідно до ч.1 ст. 475 КПК України дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 22 жовтня 2024 року, укладеної між прокурором та обвинуваченим за наявної письмової згоди потерпілого.

Цивільний позов не заявлений,речові докази відсутні.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374, ч. 4 ст. 394, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 жовтня 2024 року, укладену між прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - з моменту вручення йому копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1