УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 727/7631/22

провадження № 51-3854 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2024 року щодо ОСОБА_5 і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 14 - ч. 3 ст. 27 - п. 11 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2024 року вказаний вирок залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що у 2022 році ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 з пропозицією організації вбивства ОСОБА_7 , з яким підтримувала близькі стосунки ОСОБА_8 , за що пообіцяв матеріальну винагороду. З метою запобігання вбивству ОСОБА_6 повідомив про його готування правоохоронні органи та погодився на проведення заходів, спрямованих на викриття протиправних дій ОСОБА_5

15 червня 2022 року було зімітовано вбивство ОСОБА_7 та з метою створення уяви про вчинення реального злочину повідомлено у засобах масової інформації про виявлення невпізнаного трупа, а ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 повідомлення щодо виконання замовленого ним вбивства.

16 червня 2022 року ОСОБА_5 був викритий та затриманий працівниками поліції.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, у зв`язку з чим просить змінити оскаржувані судові рішення та застосувати до призначеного засудженому покарання положення ч. 2 ст. 68 КК та ст. 69 КК.

На обґрунтування касаційних вимог вказує, що суди попередніх інстанцій помилково не застосували під час призначення засудженому покарання за вчинення готування до злочину положень ч. 2 ст. 68 КК, а керувались ч. 4 вказаної статті. Також стверджує, що суди не врахували як обставини, які пом`якшують покарання, визнання засудженим своєї вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Захисник вважає, що суди залишили поза увагою відсутність у потерпілого ОСОБА_7 претензій до засудженого та його думку щодо покарання. Наголошує, що у засудженого діагностовано психічне захворювання.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 14 - ч. 3 ст. 27 - п. 11 ч. 2 ст. 115 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисник не погоджується з призначеним засудженому покаранням через його суворість та вважає помилковим незастосування судами положень ч. 2 ст. 68 КК та ст. 69 КК.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що під час призначення покарання ОСОБА_5 суди врахували характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК належить до категорії особливо тяжких злочинів, вчинення кримінального правопорушення у період непогашеної судимості,

співучасть засудженого як організатора злочину на замовлення. Також суди вказали, що наслідки у виді смерті потерпілого не настали з причин, які не залежали від волі засудженого.

Суди попередніх інстанцій взяли до уваги відомості про особу засудженого, зокрема, те, що він є вдівцем, протягом 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні через психічне захворювання, повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання, місцевий суд визнав рецидив злочину.

Місцевим судом було призначено засудженому покарання за організаторство готування до п. 11 ч. 2 ст. 115 КК у виглядіпозбавлення волі на строк 10 років.

Посилання захисника на те, що суди попередніх інстанцій помилково не застосували під час призначення покарання положень ч. 2 ст. 68 КК, натомість застосували ч. 4 цієї статті, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Санкція ч. 2 ст. 115 КК, за якою ОСОБА_5 визнано винуватим, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Тобто найбільш суворим видом покарання у ч. 2 ст. 115 КК є покарання у виді довічного позбавлення волі, яке є безстроковим.

Положення частин 2, 3 статті 68 КК визначають диференційований підхід до призначення покарання у разі вчинення незакінченого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 13 КК різновидами незакінченого злочину є готування до кримінального правопорушення та замах на кримінальне правопорушення.

Частиною 2 статті 68 КК передбачено, що за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу ( ч. 3 цієї статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 68 КК ( у редакції, яка діяла на момент вчинення злочину) довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків визначених у цій статті.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 грудня 2019 року у справі 664/425/16-к вказано, що при призначенні покарання особам, винним у вчиненні замаху на злочин, за який у санкції статті Особливої частини КК альтернативно передбачено захід примусу - довічне позбавлення волі, правила ч. 3 ст. 68 КК не застосовуються, оскільки найбільш суворим видом покарання у санкції закону залишається довічне позбавлення волі, а воно є таким, що виключає можливість визначення його двох третин. У такому випадку підлягають застосуванню лише правила ч. 4 ст. 68 цього Кодексу.

Правила, які підлягають застосуванню під час призначення покарання за вчинення готування до кримінального правопорушення є аналогічними із тими, які передбачено для призначення покарання у разі вчинення замаху, адже й готування і замах є різновидами незакінченого посягання.

Таким чином у аналізованому випадку засуджений міг претендувати лише на незастосування до нього найсуворішого виду покарання. Однак підстав для зменшення альтернативного покарання, яке не є найсуворішим, кримінальний закон не містить.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для призначення покарання засудженому у розмірі, встановленому ч. 2 ст. 68 КК.

Суди попередніх інстанцій констатували, що в рамках цього кримінального провадження відсутні підстави для застосування ст. 69 КК.

Положення ст. 69 КК про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди дійшли висновку про відсутність у цьому кримінальному провадженні таких пом`якшуючих обставин як щире каяття засудженого та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки факт його вчинення та докази винуватості ОСОБА_5 були отримані під час слідчих дій, за відсутності допомоги засудженого, а тому визнання ним вини та надання правдивих показань не свідчать про активне сприяння розкриттю злочину. Будь - яких відомостей на підтвердження існування дійсно щирого каяття з боку засудженого суди не встановили.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про неврахування судами попередніх інстанцій під час призначення покарання в повній мірі всіх відомостей щодо особи засудженого та думку потерпілого, оскільки зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що такі відомості належним чином взяті судами до уваги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене засудженому покарання, яке є найменшим за розміром з огляду на санкцію статті, за якою ОСОБА_5 притягнуто до кримінальної відповідальності, не є явно несправедливим через суворість.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3