Справа № 201/3889/23
Провадження № 1-кп/201/302/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5

захисники ОСОБА_8

ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України в якому відносно обвинуваченого обрано найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в обґрунтування якого прокурор посилався на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі що в сукупності з воєнним станом свідчить про високий ступінь ризику уникнення від суду, який підсилюється і самим фактом того, що обвинувачений вже уникав слідства і був оголошений у розшук, він не працює. Також прокурор вважає, що існує ризик вчинення іншого злочину, так як ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ще одного особливо тяжкого злочину, який розглядається у іншому провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, наполягав на його задоволенні.

Захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що прокурор знову не надав документів до клопотання які б підтверджували обґрунтованість обвинувачення і на думку захисту прокурор умисно не надає документів так як вони не містять доказів які б вказували на причетність обвинуваченого до цього злочину. На підтвердження цієї тези захисники навели приклад кримінального провадження по обвинуваченню Сніцера у виконанні вбивства, організатором якого, згідно версії обвинувачення, являється ОСОБА_5 . У тому кримінальному провадженні, суд після дослідження доказів, визначив помірний розмір застави відносно Сніцера, так як переконався у відсутності доказів вчинення злочину останнім. Аналогічно і в цьому провадженні прокурор боїться надавати документи, які не підтверджують причетність ОСОБА_5 до злочину.

Також захисники звернули увагу, що режим воєнного стану ніяк не впливає на ступінь ризиків як про це стверджує прокурор, а обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у іншому проваджені взагалі нівелює всі ризики.

Зауважили, що застосування двох запобіжних заходів суперечать принципам кримінального провадження

Заслухавши учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, підозра трансформувалась в обвинувачення, обґрунтованість якого на стадії судового розгляду не перевіряється, так як суд до видалення до нарадчої кімнати за результатами розгляду кримінального провадження, не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Доводи захисту про необґрунтованість обвинувачення на прикладі кримінального провадження відносно громадянина Сніцера, суд враховує, однак слід нагадати, що хоча кримінальні провадження стосуються однієї події однак ролі в яких обвинувачуються ОСОБА_5 і Сніцер різні, а тому і доказова база може оцінюватись по різному.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає доведеним ризик переховування від суду обвинуваченого, так як ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину за який передбачена найсуворіше покарання з передбачених кримінальним кодексом і, розуміючи наслідки розгляду кримінального провадження, обвинувачений очевидно може спробувати уникнути суду.

Також ступінь ризику підсилюється наявністю воєнного стану на території України, під час якого уникнути суду легше ніж в мирний час.

Доводи захисту про те, що сама по собі тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для висновку про наявність ризику втечі суд приймає до уваги, однак обставини обвинувачення викладені в обвинувальному акті та воєнний стан в країні в своїй сукупності свідчать про наявність такого ризику і про високу ступінь його ймовірності.

При цьому доводи про зменшення злочинності ніяк не впливають на цей ризик, так як він оцінюється відносно обвинуваченого і в контексті цього кримінального провадження, а не рівня злочинності в цілому.

Доводи щодо того, що воєнний стан не підвищує ступінь ризику суд вважає неспроможними, так як хоча в умовах воєнного стану перетнути кордон важко, проте перетнути лінію розмежування в хаосі бойових дій можливо.

Не виключений ризик і вчинення іншого злочину обвинуваченим, так як останній обвинувачується у цьому кримінальному провадженні у вчиненні двох злочинів, а також обвинувачується у кримінальному проваджені, яке перебуває в Шевченківському районному суді м. Києва у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризику продовження протиправної діяльності. І хоча в даний час ОСОБА_5 не визнаний винуватим у вчинені жодного злочину, однак саме по собі обвинувачення вже свідчить про наявність цього ризику.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відносно обвинуваченого може бути застосовано запобіжний захід.

Вирішуючи питання доцільності продовження найсуворішого запобіжного заходу, суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, який одружений і має малолітню дитину, не працює, не судимий, однак обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, один з яких посягає на життя. Також суд враховує обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється особливо тяжким, ризик повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений з огляду на суть обвинувачення, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлені ризики, суспільне небезпека в даному випадку превалює над правом особи на свободу, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначити розмір застави

Доводи захисту про неможливість обрання запобіжного заходу, оскільки відносно обвинуваченого вже обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не приймає до уваги, так як запобіжний захід обирається у межах одного кримінального провадження і закон не забороняє обирати запобіжний захід у іншому кримінальному провадженні, оскільки у різних провадженнях встановлюються різні ризики і, відповідно, ступінь цих ризиків. Гіпотетично Шевченківський районний суд м. Києва в будь-який момент може прийти до висновку про зменшення встановлених ризиків до такого ступеню, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути обраний, однак ця обставина не може свідчити, що ризики у цьому провадженні змінились.

Доводи захисту про відсутність ризиків так як обвинувачений вже тримається під вартою суд не приймає до уваги, так як наявність ризиків і їх ступінь оцінюються у кожному провадженні по різному і в разі, якщо суд у іншому провадженні дійде висновку, що ступінь ризиків знизилась наскільки, що тримання під вартою відносно обвинуваченого не доцільно продовжувати, то ступінь ризиків у цьому провадженні не знизився на стільки, щоб можна було обрати менш суворий запобіжний захід на сьогоднішній день.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178 199 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 21 жовтня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинувачений в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 23.07.2024 о 15:00 годин

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3