Справа №293/2314/21
Провадження № 1-кп/293/69/2024
УХВАЛА

20 листопада 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001492 від 16.08.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Троковичі Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який перебуває в умовах утримання СІЗО державної установи «Житомирська УВП (№8)» строк дії якого спливає 24.11.2024.

Прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави, строком на 60 діб, згідно поданого 19.11.2024 клопотання, мотивуючи тим, що ризики, які були при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились.

Представники потерпілої погодилась з клопотанням прокурора щодо продовження запобіжного заходу, підтримала доводи прокурора.

Обвинувачений заперечив щодо продовження запобіжного заходу, підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого заперечив щодо продовження запобіжного заходу, 20.11.2024 подав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, обвинувачений має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду, обвинувачений має ряд хронічних захворювань, згідно діагнозу після дообстеження потребує оперативне лікування в плановому порядку, яке в умовах СІЗО не може бути проведено.

Ухвалою суду від 25.09.2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому до 24.11.2024.

Відповідно ч.1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд також звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії», в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, а також те, що він переховувався від органів досудового розслідування, внаслідок чого був оголошений в розшук постановою слідчого Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 19.08.2021, був засуджений 14.01.2022 вироком Черняхівського районного суду Житомирської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці, що на думку суду переконливо свідчить про суспільну небезпечність його особи та схильність до вчинення злочинів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, суд враховує позицію, висловлену законним представником потерпілої та представником потерпілої.

Також, суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_4 .

Суд приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, на даний час залишилось допитати одного свідка, отримати висновок судово-почеркознавчої експертизи і перейти до судових дебатів.

На стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Наявні у матеріалах клопотання обставини та докази, на які посилається прокурор, є достатніми, та на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілу та свідків, яким відомі обставини вчинення ним злочину з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше судимий.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»).

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Твердження захисника та обвинуваченого про можливість застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу об`єктивно спростовуються. Такі твердження є непереконливими.

Доводи захисника про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, де проживав разом з матір`ю, яка є інвалідом 1 групи «по зору» та потребує стороннього догляду, не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та не були для обвинуваченого стримуючим фактором.

Інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду не надано. З медичних документів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений після дообстеження потребує оперативного лікування в плановому порядку, ургентної допомоги не потребує.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте на даний час обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу відмови у продовженні запобіжного заходу та задоволення клопотання захисника існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу та були враховані судом, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів.

Враховуючи норми ч.4 ст.183 КПК України, тяжкість обвинувачення, обставини скоєння кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, суд вважає відсутніми підстави для визначення застави.

Керуючись ст. 331, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО державної установи «Житомирська УВП (№8)» відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, строком на 60 днів, тобто до 19.01.2025, включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Копію ухвали направити сторонам та СІЗО державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_8