УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 201/67454/22

провадження № 51-4038к24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,раніше неодноразового судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4

ст. 185 КК.

Зміст судових рішення та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 71 КК ОСОБА_5 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

На підставі ст. 72 КК зараховано у строк покарання, строк попереднього ув`язнення.

Відповідно до обставин кримінального правопорушення, встановлених у вироку суду, ОСОБА_5 17 червня 2022 року близько 03:38, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням до сховища, побачив припаркований автомобіль марки «Mazda -3», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Далі ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів за допомогою каміння розбив заднє скло багажника автомобіля та проник до його салону, де в багажному відділенні побачив велосипед марки «Crossride Shark», належний потерпілій ОСОБА_6 .

Доводячи до кінця свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в сховище, вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, взяв вказаний велосипед марки «Crossride Shark», та з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 6279,60 грн.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2024 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дії, захисник у касаційній скарзі просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і остаточно визначити покарання на підставі ст. 71 цього Кодексу строком 5 років і 1 місяць позбавлення волі.

Захисник вважає, що судами попередніх інстанцій безпідставно не враховано, як пом`якшуючу покарання обставину добровільне відшкодування шкоди потерпілій, а саме повернення викраденого велосипеда. Крім того судами не взято до уваги стан здоров`я ОСОБА_5 , який хворіє на туберкульоз, а тривале перебування в місцях позбавлення волі може погіршити його стан здоров`я.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копії судових рішень, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не має.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 і кваліфікація його дій в касаційній скарзі захисника не оскаржуються.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.

Згідно із ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Санкція ч. 4 ст. 185 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі

на строк від п`яти до восьми років.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК при призначенні покарання

ОСОБА_5 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжких, конкретні обставини його вчинення, ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, не працює, на обліках у психіатра і нарколога не перебуває, не одружений, вчинив злочин, маючи невідбуте покарання за попереднім вироком від 09 грудня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК, за яким його було засуджено до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов

до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років та частково приєднав лише 1 місяць позбавлення волі з невідбутого покарання за попереднім вироком.

Підстав для призначення ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч. 4 ст. 185 КК, суд першої інстанції не встановив.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника, належним чином перевірив викладені у ній доводи,

які є аналогічними доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними та мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те,

що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень,

та відповідає вимогам ст. 65 КК. Підстав для призначення ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 цього Кодексу апеляційний суд не встановив.

На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для пом`якшення засудженому покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника щодо неврахування обставини, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування шкоди завданої злочином, шляхом повернення викраденого велосипеда, апеляційний суд відхилив, оскільки ОСОБА_5 повернув викрадене коли його дії були викриті, а метою повернення було уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд діючи в межах дискреційних повноважень, належним чином обгрунтував своє рішення.

Також суд аргументовано відхилив доводи сторони захисту про безпідставне неврахування судом даних про стан здоров`я ОСОБА_5 , водночас послався на те, що матеріали кримінального провадження не містять, а стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може відбувати покарання у місцях позбавлення волі.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , апеляційний суд дотримався вимог статей 370, 414, 419 КПК.

З урахуванням наведеного, касаційним судом не встановлено будь-яких обставин, які свідчать, що засудженому ОСОБА_5 призначено покарання, яке є явно несправедливим через суворість та не відповідає вчиненому ним кримінальному правопорушенню і його особі, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними.

Касаційна скарга захисника не містить інших переконливих аргументів та обставин, які суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги або не врахували при визначенні виді і розміру покарання, що дають підстави для його пом`якшення.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3