запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/660/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваної ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 (з доповненнями) на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Розівка Більмацького району Запорізької області, громадянки України, зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ), раніше не судимої,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 вересня 2024 року за клопотанням слідчого до підозрюваної ОСОБА_8 строком на 60 днів застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважала, що обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим та для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 на час досудового розслідування можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. На думку апелянта, заявлені слідчим у клопотанні ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК, належним чином не підтверджені, є лише суб`єктивною думкою слідчого, а отже не можуть обґрунтовувати застосування відносно підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В свою чергу, слідчим суддею не в повній мірі дотримано вимоги ст.ст.176, 177, 178, 181, 194 КПК, які істотно вплинули на правильність прийнятого рішення, а саме нез`ясування та не наведення переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної. При цьому, слідчий суддя взагалі не взяла до уваги тих обставин, що ОСОБА_8 має тяжкі захворювання, потребує медичної допомоги, яку в належному виді не зможе отримувати в слідчому ізоляторі.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначила, що не погоджується із встановленими слідчим суддею передбаченими п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК ризиками, оскільки ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, за першим же викликом буде з`являтися до слідчого чи суду. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що засвідчує стійкість соціальних зв`язків. До того ж, ОСОБА_8 активно сприяє розкриттю інкримінованого злочину. Стосовно посилання слідчого судді на ту обставину, що ОСОБА_8 наступного дня виїхала до м.Запоріжжя, то стороною захисту надавалася медична документація. До того ж, населений пункт, де проживає ОСОБА_8 , 14.09.2024 року зазнав масивного ракетного обстрілу. Вказані обставини стали причиною виїзду ОСОБА_8 до м.Запоріжжя, а саме до своєї доньки. Щодо незаконного впливу на свідків зазначила, що ОСОБА_8 не заперечує свою причетність до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, на всіх процесуальних діях надає детальні пояснення щодо означених подій, наміру впливати на свідків не має. До того ж на ОСОБА_8 можливо покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК, зокрема щодо утримання від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, що буде дієвим важелем у даній ситуації. Також вказала, що ОСОБА_8 раніше не судима та жодного разу не притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, є особою з 3 групою інвалідності, має неповнолітню доньку, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується з позитивної сторони, неофіційно працювала, отримує соціальні виплати, має тяжкі захворювання та потребує постійної медичної допомоги. При цьому, ОСОБА_8 осуджує свій вчинок, щиро кається у скоєному та готова понести покарання. Стосовно посилання слідчого судді, що ОСОБА_8 не викликала швидку медичну допомогу та не звернулась до органів поліції, то слід звернути увагу, що потерпілий самостійно пішов від ОСОБА_8 після вказаних подій, а тому вона навіть не здогадувалася, що після її дій може настати смерть потерпілого, інакше б її поведінка була би протилежною.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрювана підтримали апеляційну скаргу (з доповненнями). Прокурор висловив заперечення проти апеляційної скарги (з доповненнями).

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга (з доповненнями) підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий СВ відділу поліції №4 Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 без визначення розміру застави, якій 16 вересня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.2 ст.121 КК злочину.

Слідчий суддя задовольнила клопотання слідчого, посилаючись на те, що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти наявним у провадженні ризикам та забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Проте, колегія суддів не погоджується з прийнятим слідчим суддею рішенням, з огляду на таке.

Застосовуючи до підозрюваної ОСОБА_8 винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя не в повній мірі дотрималась вимог кримінального процесуального законодавства України, а саме припустилась порушень вимог ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК, які істотно вплинули на правильність прийнятого рішення.

За таких обставин, застосовуючи до підозрюваної ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід, слідчим суддею не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити її належної процесуальної поведінки.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів («Буров проти України», п.51, «Боротюк проти України», п.62).

Сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи («Пірузян проти Вірменнії», п.95).

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судима, притягається до кримінальної відповідальності вперше, співпрацює зі слідством та надає покази з приводу обставин кримінального правопорушення, розкаюється у вчиненому, має неповнолітню доньку, з якою разом винаймають житло у м.Запоріжжі (на підтвердження чого стороною захисту було надано договір оренди приміщення від 11.10.2024 року), оскільки через постійні масовані ракетні обстріли с.Рівнопілля Пологівського району Запорізької області, де вона мешкала, підозрювана вимушена була покинути своє постійне місце мешкання, більш того підозрювана має тяжкі захворювання та потребує постійної медичної допомоги, є особою з 3 групою інвалідності, що підтверджується наявними в матеріалах провадження медичними довідками.

Крім того, судова колегія приймає до уваги, що ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи, страждає на цукровий діабет І типу, а відтак потребує постійного прийому інсуліну і підтримуючої терапії. Крім того, ОСОБА_8 є онкохворою особою потребує проходження чергового курсу хіміотерапії, що неможливо здійснити в умовах перебування в слідчому ізоляторі, що об`єктивно створює загрозу не тільки здоров`ю, а й життю підозрюваної.

Наведені дані в своїй сукупності, як вважає колегія суддів, дають підстави вважати, що застосування до ОСОБА_8 такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою є невиправдано суворим запобіжним заходом. Зокрема, хоча повідомлена ОСОБА_8 підозра за ч.2 ст.121 КК є обґрунтованою, однак з огляду на дані про особу підозрюваної, міцність її соціальних зв`язків та інші обставини, передбачені ст.178 КПК, які свідчать на користь зменшення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, в даному кримінальному провадженні існує можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Тому колегія суддів дійшла висновку, що відносно підозрюваної ОСОБА_8 може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

Також слід звернути увагу, що слідчий, вказуючи у клопотанні про наявність передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК ризику, посилалась на те, що ОСОБА_8 проживає по сусідству зі свідками, тому може вплинути на останніх. Проте оскільки на теперішній час підозрювана виїхала за межі її постійного проживання та винаймає житло у м.Запоріжжі такий ризик фактично перестав існувати.

У зв`язку з цим колегія суддів переконана, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, крім того згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням.

На думку колегії суддів, такий запобіжний захід, який слід застосувати, є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваної та тяжкості пред`явленої їй підозри, може забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та унеможливить ухилення від органів слідства і суду.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 (з доповненнями) задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 в частині визначення підозрюваній виду запобіжного заходу і переліку обов`язків змінити з тримання під вартою на домашній арешт, шляхом заборони підозрюваній цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками і потерпілими особами у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- щоразу повідомляти слідчого, прокурора та суд про тимчасове залишення місця домашнього арешту на час відвідування лікувального закладу для отримання медичних послуг.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право в будь-який час з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуватиме, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених слідчим суддею, визначити в межах дії запобіжного заходу, тобто до 17-45 год. 13 листопада 2024 року.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 КПК. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрювану були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає виконанню після її проголошення.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_8 та до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4