В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів -

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000467 від 24.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сеньківка Бориспільського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

Судом визнається доведеним, що ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисно заподіяв тілесне ушкодження потерпілому, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння за таких обставин.

24.04.2022, приблизно о 11 год. 30 хв., ОСОБА_6 взяв за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 розкладний ніж з довжиною клинка приблизно 75 мм. та направився до місця проживання ОСОБА_8 , з яким перебував у товариських відносинах, за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_6 зайшов на огороджену територію домоволодіння, потім розбив шибку вікна веранди житлового будинку, проник у будинок та пройшов до кімнати, де в той час спав ОСОБА_8 . Далі, ОСОБА_6 з мотивів неприязних відносин, тримаючи у руці розкладний ніж, почав умисно наносити ним удари ОСОБА_8 у голову, зокрема, в область очей та вух, по тулубу та руках. ОСОБА_8 в свою чергу намагався припинити дії ОСОБА_6 та чинив активний опір. В ході боротьби, ОСОБА_6 , продовжуючи наносити ОСОБА_8 удари рукою та ножем, а ОСОБА_8 , намагаючись закриватись від ударів та блокувати ОСОБА_6 , перемістились з будинку на двір, де вдвох впали на землю, після чого ОСОБА_8 заблокував руку ОСОБА_6 з ножем і покликав на допомогу сусідів. На крики ОСОБА_8 прибіг ОСОБА_9 , забрав з руки ОСОБА_6 розкладний ніж та зв`язав руки останнього. В подальшому потерпілого було госпіталізовано до КНП «ББЛІЛ» та йому надано медичну допомогу.

В результаті ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 не менше 15 ударів ножем в область тулуба та голови, та не менше 3 ударів руками по голові, спричинивши йому наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки зліва (в області 7 міжребер`я по середньо-акселярній лінії проникаюче поранення в плевральну порожнину, гемопневмоторакс); проникаюче колото-різане пошкодження живота (по середній лінії на 1см нижче мочевидного відростку рана розміром 1,5x0,5см, рана проникає в черевну порожнину) - які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення. В області грудної клітки по лівій половині біля 12 ран розмірами 1-1,5x0,5 см; в області лівої надбрівної дуги рана розміром 3x0,5 см - які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Параорбітальна гематома лівого ока, післятравматичний зовнішній отит лівого вуха, садно носу, садно лівого вуха - які відносять до легких тілесних ушкоджень.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується такими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, однак підтвердив, що 24.04.2022 близько 11 години 30 хвилин він дійсно прийшов додому до потерпілого разом святкувати свято Великодня . З потерпілим він перебував тривалий час у дружніх відносинах, а тому уже багато років в них є традиція кожного року святкувати Великдень разом. Того дня він потрапив у двір до потерпілого через городи, оскільки так було йому ближче, без огородження. Двері в будинок були відчинені, а сам ОСОБА_8 сидів на веранді та уже перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Під час розмови потерпілий почав його ображати, внаслідок чого між ними відбулась сварка. У відповідь на образи ОСОБА_6 ударив ОСОБА_8 кулаком в голову. Після цього потерпілий побіг на вулицю і взяв палицю, з нею забіг у будинок та вдарив палицею по лобі обвинуваченого, на що останній дістав ніж і між ними почалася бійка. У ході бійки вони падали, качались та в якийсь момент опинилися на вулиці, де ОСОБА_8 душив його палкою, а він наносив хаотичні удари ножем по тілу потерпілого. Потім прийшли сусіди та забрали ніж. ОСОБА_6 підтвердив, що дійсно він наніс потерпілому ті тілесні ушкодження, які зазначені в обвинувальному акті, однак це сталося внаслідок того, що потерпілий його душив. Зазначив, що якби планував вбити потерпілого, то взяв би інший предмет для вбивства, а не маленький розкладний ніж. ОСОБА_6 протягом всього судового розгляду наголошував, що умислу вбивати потерпілого в нього не було, а тому він заперечує винуватість у вчиненні незакінченого замаху на вбивство.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що багато років товаришував з обвинуваченим, знав його з дитинства, вони часто разом відпочивали і вживали алкоголь, ніяких суттєвих конфліктів між ними раніше не виникало. Потерпілий підтвердив, що 24.04.2022 був Великдень, а тому він близько 5 ранку прокинувся, сам випив алкоголь і знову ліг спати. Пам`ятає, що тоді вхідні двері в будинку були зачинені та він не чекав обвинуваченого в гості. Близько 11 години він відчув удари від яких прокинувся та побачив перед собою ОСОБА_6 , який з ножем в руках наносив йому удари по різним частинам голови, тіла. При цьому він говорив: «Я прийшов тебе вбивати!» Як стверджує потерпілий, він намагався припинити дії ОСОБА_6 та чинив активний опір, у ході якого вибив спиною вікно та відчинив вхідні двері. Після цього вони вибігли на вулицю, де ОСОБА_8 повалив обвинуваченого на землю та заблокував руку ОСОБА_6 з ножем і покликав на допомогу сусідів. Потерпілий пояснив, що під час їх бійки обвинувачений наніс йому дуже багато ударів ножем по тулубу, голові, спині, внаслідок чого в нього весь час болить живіт та він не може повноцінно працювати. Розкладний ніж, яким обвинувачений наносив йому удари, потерпілий раніше бачив у ОСОБА_6 багато разів. Навіть, пам`ятає, що колись цим ножем вони чистили картоплю, але ОСОБА_6 ніколи не використовував його для нанесення тілесних ушкоджень. Обвинуваченому тілесних ушкоджень потерпілий не наносив, оскільки фізично не міг цього зробити. Всі удари ножем були нанесені ОСОБА_8 в будинку.

З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона знає обвинуваченого та потерпілого з дитинства, свідок підтвердила, що вони перебували в дружніх відносинах, ніяких конфліктів між ними не було. Свідок зазначила, що на Великдень 2022 року ближче до обіду вона перебувала в себе у будинку та з вулиці почула якісь крики. Вийшовши на вулицю, вона зрозуміла, що крики лунали з домоволодіння її сусіда - ОСОБА_8 . Вона підбігла до його воріт, але зайти не змога, тому що вони були закриті. В цей час на подвір`я вийшов її зять ОСОБА_9 і також почав гукати ОСОБА_8 . Останній пояснив яким чином можна зайти до нього у двір. Потрапивши на територію домоволодіння потерпілого, на відстані близько двох метрів свідок побачила на землі лежачого ОСОБА_6 . В свою чергу ОСОБА_8 лежав на обвинуваченому та міцно тримав його руки, в одній з яких знаходився ніж. Далі ОСОБА_9 забрав з правої руки ОСОБА_6 ніж і поклав на дерево. Тоді потерпілий піднявся, пройшов декілька метрів, втратив свідомість і впав. Згодом ОСОБА_8 сказав, що його порізав ОСОБА_6 . Свідок пам`ятає, що у потерпілого з лоба та рота текла кров, а тому викликала швидку та поліцію. Запаху алкоголю чи інших ознак сп`яніння від обвинуваченого та потерпілого вона не чула. Також свідок зазначила, що її зять ОСОБА_9 нещодавно переніс інсульт, а тому об`єктивно не зможе з`явитися в суд для надання показань.

Судовий розгляд проведений на основі принципів змагальності та диспозитивності, а тому за клопотанням прокурора, яке було підтримано стороною захисту, виключений зі списку свідків сторони обвинувачення та не допитувався свідок ОСОБА_9 .

Даними автоматизованого робочого місця працівника поліції підрозділу «102» (далі АРМ 102) підтверджується, що 24.04.2022 о 12 год. 39 хв. у чергову частину надійшло повідомлення про поранення грудної клітини та кінцівки, потерпілий ОСОБА_8 , у свідомості; місце скоєння АДРЕСА_2 . Також телефоном від лікаря Дінісова надійшло повідомлення щодо доставки в лікарню потерпілого з ножовим проникаючим пораненням грудної клітини в область серця. Довідкою стаціонарного відділення ББЛІЛ № 93 від 24.04.2022 підтверджується те, що у відділення екстреної медичної допомоги КНП «ББЛІЛ» доставлений ЕМД громадянин ОСОБА_8 з діагнозом ножове поранення в область селезінки, ЗЧМТ, струс, забійні рани обличчя, проникаюче поранення надбрівної ділянки, підозра на алкогольне сп`яніння. Згідно із витягом з ЄРДР вбачається, що 24.04.2022 Бориспільським РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та розпочато досудове розслідування.

Даними протоколу огляду місця події від 24.04.2022, фото таблицею до протоколу підтверджується, що слідчий в присутності понятих оглянув місце вчинення злочину - домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . На подвір`ї, навпроти вхідних дверей в будинок росте дерево, де на одній із гілок лежить предмет схожий на складний ніж. Також біля деревини лежить дерев`яна палиця на якій виявлено сліди РБК. Всередині приміщення виявлено порушену обстановку, на підлозі виявлені залишки розбитого скла, вікно з рами якої вибита шибка, на подушці блакитного кольору виявлено плями бурого кольору. Під час огляду вилучено фрагмент тканини (з подушки) зі слідами РБК, предмет схожий на розкладний ніж, дерев`яну палицю зі слідами РБК. В подальшому постановою слідчого вищезазначені речі визнано речовим доказом та ухвалою слідчого судді накладено арешт.

Даними протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 від 06.06.2022 та дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що в ході слідчого експерименту з потерпілим, проведеного по АДРЕСА_2 , останній за допомогою статиста відтворив обставини події, дії та механізм за яких 24.04.2022 обвинувачений наносив йому тілесні ушкодження ножем.

Даними протоколу слідчого експерименту від 25.04.2022 та дослідженого в судовому засіданні відеозапису цієї слідчої дії вбачається, що в ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 за допомогою статиста, детально відтворив обставини події, яка сталася 24.04.2022, та показав точне положення обвинуваченого та потерпілого в момент їх виявлення. Також показав механізм та спосіб, яким він забрав з правої руки ніж у ОСОБА_6 та поклав на дерево.

Даними протоколу слідчого експерименту від 25.04.2022 та дослідженого в судовому засіданні відеозапису цієї слідчої дії вбачається, що в ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 за допомогою статиста, детально відтворила обставини події, які сталися 24.04.2022, показала точне місцезнаходження та положення обвинуваченого, і потерпілого в момент їх виявлення. Також показала механізм та спосіб, яким свідок ОСОБА_9 забрав з правої руки ніж в ОСОБА_6 та поклав на дерево.

Висновком експерта № 38д від 19.05.2022, підтверджується, що при вивченні медичних документів гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено: проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки зліва (в області 7 міжребер`я по середньо-акселярній лінії проникаюче поранення в плевральну порожнину, гемопневмоторакс), проникаюче колото-різане пошкодження живота (по середній лінії на 1см нижче мечовидного відростку рана розміром 1,5x0,5см, рана проникає в черевну порожнину) - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. В області грудної клітки по лівій половині біля 12 ран розмірами 1 - 1,5x0,5см, в області лівої надбрівної дуги рана розміром 3х0,5см - відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Параорбітальна гематома лівого ока, післятравматичний зовнішній отит лівого вуха, садно носу, садно лівого вуха - відносять до легких тілесних ушкоджень. На тілі виявлено не менше 18 точок прикладення сили.

Висновком експерта № 29 від 26.04.2022, підтверджується, що при обстеженні гр. ОСОБА_6 виявлено: синець з садном в лівій лобній ділянці, садна на переніссі, на правому крилі носа, в правій лобній ділянці; на підборідді зліва; синець в ділянці під підборіддя; садно на шиї справа, садна на тильній поверхні лівої кисті (не менш 1), на тильній поверхні правої кисті (не менш 1); синець на правому лікті, садна на задній поверхні правого передпліччя (не менше 1), на задній поверхні правого передпліччя, на внутрішній поверхні правого передпліччя, садно на спині справа на межі плечового суглобу, садно на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині, на передній поверхні правої гомілки у верхній третині. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, індивідуальні і характерні властивості яких не відобразились. Враховуючи, кількість, локалізацію, морфологічні особливості ушкоджень, експерт прийшов до висновку, що виявлені ушкодження могли бути спричинені в час та за обставин, на які вказано в постанові, в тому числі, «під час нанесення ударів по тілу людини». Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден за критерієм розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли бути спричиненні не менш як від 16 травмуючих впливів.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17.05.2022 та описом речей і документів, наданих на підставі ухвали слідчого судді, слідчим вилучено історію стаціонарного хворого (медична документація) на ОСОБА_8 № 2849/394/205. Під час судового розгляду судом було детально та ретельно досліджено усі медичні документи щодо потерпілого, перевірено кількість та характер тілесних ушкоджень.

Даними протоколу затримання особи від 24.04.2022, згідно із яким слідчий в присутності понятих здійснив обшук ОСОБА_6 , у якого було виявлено та вилучено светр темно сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани камуфльовані темно зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору та ременем коричневого кольору та два капці, які поміщено до спецпакету. Постановою слідчого вищезазначені речі визнано речовим доказом та ухвалою слідчого судді накладено арешт.

Висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № СЕ-19/111-22/13144-БД від 24.02.2023 встановлено, що генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами на предметі схожому на розкладний ніж (вилученого в ході огляду місця події, об`єкти 3.1, 3.2) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_8 та не збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 та їх походження виключається від останнього; генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами на предметі схожому на розкладний ніж (об`єкти 3.3-3.6) є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , та потерпілого ОСОБА_8 .

Даними висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № СЕ-19/111-22/13143-БД від 16.03.2023 встановлено, що у наданих на дослідження змивах з лівої та правої руки, змиві з обличчя підозрюваного ОСОБА_6 виявлено поодинокі клітини, крові не виявлено, встановити генетичні ознаки (ДНК-профіль) не видалося можливим у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом ДНК в даному об`єкті, якого недостатньо для проведення ідентифікуючого аналізу.

Даними висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № СЕ-19/111-22/13140-БД від 17.03.2023 встановлено, що на наданих на дослідження зрізах нігтів з лівої та правої руки підозрюваного ОСОБА_6 виявлено кров людини та клітини з ядрами; генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами на зрізах нігтів з лівої та правої рук підозрюваного ОСОБА_6 є змішаними та містять генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного та генетичні ознаки зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_8 .

Висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № СЕ-19/111-22/13588-БД від 29.03.2023 встановлено, що генетичні ознаки слідів крові на светрі (вилученого в обвинуваченого під час затримання) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_8 і не збігаються зі зразками підозрюваного ОСОБА_6 ; генетичні ознаки слідів крові на штанах (вилучених в обвинуваченого під час затримання, об`єкти 2.1,2.2,2.4,2.6) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_8 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 ; генетичні ознаки слідів крові на штанах (об`єкти 2.3,2.5) є змішаними, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , та потерпілого ОСОБА_8 ; генетичні ознаки слідів крові на лівому капці (вилученого в обвинуваченого під час затримання, об`єкт 4.1) є змішаними, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , та потерпілого ОСОБА_8 .

Висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № СЕ-19/111-22/13148-БД від 26.04.2023 встановлено, що на наданому на дослідження фрагменті тканини (з подушки вилученої під час огляду місця події) наявні генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, які збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_8 та не збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 та їх походження виключається від останнього; на наданій на дослідження палиці (вилученої під час огляду місця події) виявлено кров людини, клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки; генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами на палиці (об`єкти 2.4) є змішаними, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , та потерпілого ОСОБА_8 .

Даними дослідженого в судовому засіданні відеозапису з компакт-диску наданого на запит слідчого в порядку ст. 93 КПК, Бориспільським РУП зі службової нагрудної відеокамери поліцейського, який прибув на місце вчинення злочину № 35 за період часу з 12 години 00 хвилин по 15 годину 00 хвилин 24.04.2022, що був здійснений за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, під час судового розгляду було досліджено речові докази, а саме: складний ніж, вилучений 24.04.2022 під час огляду місця події по АДРЕСА_2 , упакований в експертний пакет № НОМЕР_2 .

Відповідно до відповіді Бориспільського РУП № 7/1920 від 21.07.2023 постановою слідчого було призначено молекулярно-генетичну експертизу слідів на дерев`яній палиці, вилученої під час огляду місця події та на даний час місцезнаходження вказаного речового доказу невідоме. Прокурор в судовому засіданні повідомив суд про те, що сторона обвинувачення не може надати до суду для дослідження в судовому засіданні дерев`яну палицю, тому що місцезнаходження вказаного речового доказу невідоме.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про недопустимість протоколів проведення слідчих експериментів з відеозаписами проведення вказаних слідчих дій від 06.06.2022 за участю потерпілого ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 65-67), від 25.04.2022 за участі свідка ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 68-70) та свідка ОСОБА_11 (т. 1 а. с. 71-73) з тих підстав, що до вказаної слідчої дії не було запрошено понятих. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для проведення слідчого експерименту. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Колегія суддів зауважує, що в судовому засіданні було ретельно досліджено відеозаписи долучені до протоколів та встановлено застосування безперервного відеозапису ходу слідчої дії. Крім того у всіх протоколах слідчих експериментів слідчим досить чітко викладено умови і результати їх проведення та зазначено, що поняті не залучались у зв`язку з безперервним відеозаписом. Тобто, ці слідчі дії були проведені з додержанням вимог статей 104, 223, 240 КПК із залученням статистів, із застосуванням технічних засобів та жодних зауважень щодо порядку їх проведення від учасників не надходило.

Отже, судом визнається доведеним, що ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисно заподіяв тілесне ушкодження потерпілому, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Разом з тим заслуговують на увагу твердження сторони захисту про недопустимість відеозапису зі службової нагрудної відеокамери поліцейського, який прибув на місце вчинення злочину, в частині наданих пояснень (перших показань) ОСОБА_6 працівникам поліції без участі захисника. Так працівниками поліції надано відеозапис на якому відображено, що на місце вчинення злочину прибула карета швидкої допомоги та службовий автомобіль патрульної поліції. Далі навпроти домоволодіння потерпілого на лавці із заведеними руками назад в кайданках сидить обвинувачений, який під час спілкування з поліцейським пояснює обставини події та причини виникнення конфліктної ситуації. Однак цей відеозапис не містить будь-яких роз`яснень прав чи підстав затримання, як і не надано будь-яких інших зібраних під час досудового розслідування на початкових його етапах документів, які би свідчили про виконання вимог ч. 3 ст. 298-2 КПК України. Варто зауважити, що свобода від самовикриття (право не свідчити проти себе), яке у науковій літературі зустрічається як «правило Міранди», визначено статтею 63 Конституції України, а також є загальною засадою кримінального провадження (ст. 18 КПК).

Крім того, право не свідчити проти себе, як і право мати захисника охоплюється судовою практикою ЄСПЛ щодо тлумачення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, право не свідчити проти себе, як і право мати захисника є окремими правами, а, отже, фактична відмова від одного з них не спричиняє відмову від іншого. Водночас, ці права залишаються взаємодоповнюючими, оскільки затримана особа повинна a fortiori (в першу чергу) мати право на допомогу захисника, якщо представники влади заздалегідь не повідомили їй про право зберігати мовчання (рішення «Бруско проти Франції» (Brusco v. France), § 54; «Навоне і інші проти Монако» (Navone and Others v. Monaco), § 74). Важливість повідомлення про право зберігати мовчання є такою, що навіть якщо припустити, що особа після того, як їй повідомили, що її слова можуть бути використані проти неї, добровільно погоджується зробити поліції заяву, не може вважатись повністю поінформованою, оскільки їй однозначно не повідомили про право зберігати мовчання і вона прийняла рішення без допомоги захисника (так само «Стойковіч проти Бельгії і Франції» (Stojkovic v. France and Belgium), § 54).

Положення статей 86, 87 КПК України визначають, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. При цьому, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. На думку суду, не роз`яснення права не свідчити проти себе, права на захист, є істотним порушенням прав людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, суд вважає, що наданий відеозапис з нагрудних камер працівників поліції ( том 1, а.с. 196), у частині наданих пояснень (перших показань) ОСОБА_6 працівникам поліції, є недопустимим доказом.

У іншій частині суд залишає доказ (відеозапис) допустимим, як такий, що підтверджує час, місце та дату затримання ОСОБА_6 працівниками поліції.

Колегія суддів вважає необґрунтованим обвинувачення в частині наявності у ОСОБА_6 умислу на вбивство потерпілого, тобто на умисне заподіяння йому смерті. Також є недоведеним обвинувачення в частині не вчинення обвинуваченим усіх дій, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства ОСОБА_8 до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Так, ретельно дослідивши докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується поведінка винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, спосіб, знаряддя злочину, та кількість, характер і локалізацію поранень. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення ОСОБА_6 до наслідків своїх дій. Належних та допустимих доказів на підтвердження охоплення умислом винного настання смерті потерпілого не подано до суду.

Потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили, що знають один одного з дитинства, тривалий час перебували в дружніх відносинах, за декілька днів до події разом відпочивали, вживали алкоголь та ніяких конфліктів між ними не виникало. Як вбачається з матеріалів провадження, 24.04.2022 обвинувачений перебуваючи за місцем проживання потерпілого, завдав ножем ОСОБА_8 проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки зліва, проникаюче колото-різане пошкодження живота - які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення. В області грудної клітки по лівій половині біля 12 ран розмірами 1-1,5x0,5 см; в області лівої надбрівної дуги рана розміром 3x0,5 см; параорбітальна гематома лівого ока, післятравматичний зовнішній отит лівого вуха, садно носу, садно лівого вуха. Разом з тим, експерт під час обстеження ОСОБА_6 також виявив тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, які могли бути спричиненні не менш як від 16 травмуючих впливів та могли бути спричинені «під час нанесення ударів по тілу людини». ОСОБА_12 наголошував, що в момент заподіяння ударів ножем він не бажав настання смерті потерпілого та навіть не припускав такого результату. Судом встановлено, що після отримання потерпілим ушкоджень, він лежачи зверху на обвинуваченому тримав його руки в розведеному стані до тих пір поки до нього у двір не прийшли свідки та не забрали ніж. В подальшому ОСОБА_12 до приїзду поліції не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір позбавити потерпілого життя. Також, слід звернути увагу на характер та локалізацію отриманих потерпілим тілесних ушкоджень (ножових поранень), зокрема, на хаотичність та відсутність чітких спрямованих ударів в життєво важливі органи потерпілого. Окрему увагу колегія суддів звертає на знаряддя вчинення злочину, а саме розкладний ніж довжина клинка якого становить 77 мм, найбільша ширина клинка 14 мм, який за версією сторони обвинувачення був заздалегідь підготовлений для вбивства. Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що розкладний ніж, яким обвинувачений наносив йому удари, потерпілий знає, бо бачив його у ОСОБА_6 багато разів. Навіть, пам`ятає, що колись цим ножем вони чистили картоплю, але ОСОБА_6 ніколи не використовував його для нанесення тілесних ушкоджень. Сам обвинувачений зазначив, що якби планував вбити потерпілого то взяв би інший предмет для реалізації, а не маленький розкладний ніж, який носив завжди із собою.

Щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

У цій справі потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 знають один одного з дитинства, перебували в дружніх відносинах, за декілька днів до події разом відпочивали, вживали алкоголь та ніяких конфліктів між ними не виникало. 24.04.2022 приблизно об 11 годині 30 хвилин обвинувачений перебуваючи за місцем проживання потерпілого ножем завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження в тому числі проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки зліва, проникаюче колото-різане пошкодження живота, які є небезпечні для життя в момент заподіяння. Під час судового розгляду ОСОБА_6 наголошував, що причин чи підстав позбавляти потерпілого життя в нього не було та він лише захищався від потерпілого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, словесно його ображав та спровокував бійку. В момент заподіяння ударів ножем він не тільки не бажав настання смерті потерпілого, а навіть не припускав такого результату. З матеріалів справи вбачається, що після отримання потерпілим тілесних ушкоджень, він лежачи зверху на обвинуваченому тримав його руки в розведеному стані до тих пір поки до них у двір не прийшли свідки та не забрали в обвинуваченого розкладний ніж, який він завжди носить із собою для побутових цілей. В подальшому ОСОБА_12 не вчиняв жодних дій, щоб закінчити свій злочинний умисел. Характер та локалізація отриманих потерпілим тілесних ушкоджень (ножових поранень) свідчить про хаотичність та відсутність чітких спрямованих ударів в життєво важливі органи потерпілого. На думку суду, заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому характеризується неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості.

Враховуючи характер стосунків між обвинуваченим та потерпілими, обставини події, знаряддя вчинення злочину, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим, наявність в обвинуваченого тілесних ушкоджень, поведінку обвинуваченого після завдання ним потерпілому ножових поранень, суд висновує про те, що обвинувачений діяв з непрямим неконкретизованим (невизначеним) умислом, тобто вчиняючи злочин, хоча і передбачав можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлював їх характеру і тяжкості, а тому кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично. З огляду на викладене, дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом із тим, згідно обвинувального акту дії ОСОБА_6 помилково кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України (незакінчений замах на вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Суд зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК є менш тяжким, аніж той, що передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Отже, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, тому що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, дії ОСОБА_6 слід перекваліфікувати із ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України. Саме таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

При цьому, колегією суддів відхиляються доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації діяння ОСОБА_6 на ст. 124 КК України, оскільки останній лише оборонявся від нападу потерпілого, а тому він діяв у стані необхідної оборони, але перевищив її межі.

Так, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 124 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України). Згідно зі ст. 36 ч. 1 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ст. 36 ч. 3 КК України).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного з умисним заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений прийшов до потерпілого додому і першим почав наносити удари потерпілому у голову. Потерпілий посягання не здійснював, а лише захищався і намагався будь-яким чином припинити вищевказані протиправні дії обвинуваченого. Колегія суддів вважає, що визначальним у поведінці ОСОБА_6 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, у зв`язку із чим такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Обставин які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд виходить з того, що обвинуваченим вчинено умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи. Дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що згідно вимоги про судимість він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Згідно характеристики дільничного Бориспільського РУП по місцю проживання характеризується з посередньої сторони, громадський порядок не порушує, з сусідами підтримує дружні відносини, та при перевірці по базі «АРМОР» не притягувався до адміністративної відповідальності. Згідно медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачений не перебуває.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

З огляду на те, що ОСОБА_6 умисно із застосуванням ножа наніс тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом на підставі ст. 69 КК України відсутні. Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини цієї справи суд вважає, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України також відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.04.2022, на фрагмент тканини (з подушки) зі слідами речовини бурого кольору (РБК), розкладний ніж, дерев`яну палицю зі слідами РБК, светр темно сірого кольору зі слідами РБК, штани камуфльовані темно зеленого кольору зі слідами РБК, ремінь коричневого кольору та два капці - скасувати. Речові докази, а саме: фрагмент тканини (з подушки) зі слідами речовини бурого кольору (РБК), розкладний ніж, дерев`яну палицю зі слідами РБК - знищити; светр темно сірого кольору зі слідами РБК, штани камуфльовані темно зеленого кольору зі слідами РБК, ремінь коричневого кольору та два тапці - повернути ОСОБА_6 .

Крім того, слід стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні у сумі 68282,35 грн.

З метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Негайно взяти під варту в залі судового засіданні ОСОБА_6 .

Утримувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання рахувати із 25 липня 2024 року.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 24 квітня 2022 року по 26 квітня 2022 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також на підставі ч. 7 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 3342-ІХ від 23 серпня 2023 року) перебування під цілодобовим домашнім арештом з 27 квітня 2022 року по 22 червня 2022 року, включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.04.2022, на фрагмент тканини (з подушки) зі слідами речовини бурого кольору (РБК), розкладний ніж, дерев`яну палицю зі слідами РБК, светр темно сірого кольору зі слідами РБК, штани камуфльовані темно зеленого кольору зі слідами РБК, ремінь коричневого кольору та два капці - скасувати.

Речові докази, а саме: фрагмент тканини (з подушки) зі слідами речовини бурого кольору (РБК), розкладний ніж, дерев`яну палицю зі слідами РБК - знищити; светр темно сірого кольору зі слідами РБК, штани камуфльовані темно зеленого кольору зі слідами РБК, ремінь коричневого кольору та два капці - повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальних провадженнях у загальній сумі 68282,35 грн.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_13