НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11 листопада 2024 року Справа № 322/1290/16 Провадження № 1-в/322/38/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

представника органу пробації ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Запорізького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про звільнення від призначеного судом покарання відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Різдвянка Новомиколаївського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 березня 2017 року по справі № 322/1290/16 за ч.ч. 1, 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

встановив:

11.09.2024 до суду надійшло вищезазначене подання, в якому заявник просить: привести вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.03.2017 у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та вирішити питання про звільнення від призначеного покарання засудженого ОСОБА_6 .

В обґрунтування подання заявником зазначено таке.

Громадянин ОСОБА_6 на облік уповноваженого органу з питань пробації узятий 10.05.2017.

Відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», що набрав чинності 09.08.2024 року, дрібним вважається викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів громадян.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 1378 гривень.

Оскільки, згідно з вироком суду, сума викраденого ОСОБА_6 майна (на момент вчинення кримінального правопорушення) становить 699,56 грн., 895,53 грн., 1336,53 грн., то вказані дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ч. 2 ст. 74 КК України, заявник просив задовольнити подання.

Представник органу пробації, прокурор та захисник у судовому засіданні підтримали подання органу пробації.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення подання, суд виходить з такого.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, а саме у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2016 становив 1378,00 грн., а відтак для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень цей розмір у 2016 році становив: 1378,00/2 = 689,00 грн.

Частиною першою статті 51 КУпАП в редакції, що була чинною до 08.08.2024 включно, передбачалася адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що у 2016 році становило: 689*0,2 = 137,80 грн.

Проте, з 09.08.2024 набрали чинності зміни до ст. 51 КУпАП, внесені Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), відповідно до яких запроваджено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що для 2016 року становить: 689*2 = 1378,00 грн.

Частиною шостою статті 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи те, що вартість майна, викраденого обвинуваченим, у цій справі за трьома різними епізодами становила 699,56 грн., 895,53 грн., 1336,53 грн., тобто ці суми є меншими за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1378,00 грн., підстав для визнання таких дій кримінально караними немає.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 237/716/16 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 80116036), від 22.08.2024 по справі № 567/507/23 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 121159033).

Отже, з 09.08.2024 було скасовано кримінальну протиправність крадіжки на суму від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і такі зміни мають зворотну дію у часі.

Частиною другою статті 74 КК України визначено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що подання органу пробації є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369 372, 392, 532, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

1.Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 березня 2017 року по справі № 322/1290/16 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке його було засуджено.

2. Повний текст цієї ухвали оголошено судом 15 листопада 2024 року о 08год. 40хв.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1