ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000374 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати невинуватим за ч.1 ст.125 КК України та відмовити у задоволенні цивільного позову законного представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відеозапис з камери відеоспостереження, наявної у дворі будинку АДРЕСА_2 , не містить фрагменту удару обвинуваченим ОСОБА_10 по потерпілому ОСОБА_11 , наявний лише замах обвинуваченого, від якого ОСОБА_11 ухилився. Зазначене узгоджується з показами свідка ОСОБА_12 , які вона надала в суді першої інстанції.
Також суд як на докази доведення винуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні посилається на висновок судово-медичного експерта № 2726 та висновок експерта № 2951е, відповідно до яких у потерпілого виявлено, в тому числі набряк м`яких тканин щічної ділянки зліва, забій лівої вушної раковини, однак потерпілий ОСОБА_11 , будучи допитаним у судовому засіданні, повідомив, що удар був сильний, однак синців у нього не було (також потерпілий вказував, що до цих подій у нього синці були відсутні).
Зазначає, що під час судового розгляду стороною захисту подано до суду додаткові письмові докази, а саме копії матеріалів дізнання у кримінальному провадженні №0000371 від 01.09.2023 року, де ОСОБА_10 має статус потерпілого, а ОСОБА_13 (батько ОСОБА_11 ) має статус обвинуваченого.
З цих доказів вбачається, що 23.08.2023 року о 20.29 годин неповнолітній потерпілий ОСОБА_11 брав безпосередню участь у нанесенні його батьком ОСОБА_13 побоїв ОСОБА_10 , а тому ОСОБА_11 міг отримати тілесні ушкодження від ударів свого батька ОСОБА_13 .

Посилається на те, що під час судового розгляду стороною захисту подано до суду додаткові письмові докази, а саме колективну скаргу мешканців будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яку подано до ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та Управління - служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, та в якій зазначається, що ОСОБА_11 фактично тероризує дітей цього будинку, веде себе агресивно та завдає їм тілесних ушкоджень, нецензурно висловлюється на адресу дорослих. На зауваження мешканців цього будинку батьки ОСОБА_11 жодним чином не реагують. Вказані обставини ставлять під сумнів достовірність пояснень потерпілого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_7 щодо фактичних обставин кримінального провадження.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_10 наполягає на своїй невинуватості, то відсутні підстави для задоволення цивільного позову.

Окрім того стверджує, що суд при вирішенні цивільного позову не врахував доводи цивільного відповідача та не обґрунтовує своє рішення в цій частині.

Зазначає, що цивільний позов обгрунтований тим, що потерпілий є внутрішньо переміщеною особою, внаслідок бойових дій він постійно відчуває страх і тривогу, однак не зазначено, яке відношення обвинувачений має до цих обставин.

Також в цивільному позові зазначено щодо додаткової травми у вигляді побоїв дорослої людини та їх наслідків, тобто цивільний позивач не відокремлює різні травми та наслідки, тому з ОСОБА_10 необґрунтовано стягнуто відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

При цьому, частина доводів цивільного позивача взагалі не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_11 активно спілкується та гуляє з однолітками на подвір`ї за місцем мешкання, відвідує школу тощо.

Посилається на те, що консультація невропатолога від 30.10.2023 року підтверджує існування іншої психологічної «основної» травми і діагнозів у ОСОБА_11 , через що останній з 3 років перебуває під наглядом у невролога.

Звертає увагу на те, що під час судового розгляду цивільний позивач неодноразово долучав додаткові докази з порушенням порядку та строків.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Цим же вироком з ОСОБА_10 стягнуто на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , яка дії в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 23.08.2023 року приблизно о 20.25 годин ОСОБА_10 , знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з малолітнім потерпілим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення малолітньому потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , знаходячись в зазначений час та у зазначеному місці, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на спричинення легких тілесних ушкоджень, діючи умисно, стоячи у повний зріст обличчям до малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , на відстані приблизно пів метра, наніс один удар долонею правої руки в область обличчя ліворуч.

Внаслідок спричинених малолітньому потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, згідно із висновком судово-медичного експерта №2951е від 13.09.2023, малолітньому потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: крововилив у підслизову лівої щоки, набряк м`яких тканин щічної ділянки зліва, забій лівої вушної раковини, що спричинені від дії не менш одного удару твердого предмету, навпіл жорсткої конструкції в термін, на який вказує обстежений, тобто 23.08.2023, які згідно із п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, законного представника і представника потерпілого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи захисника щодо не доведення винуватості обвинуваченого є безпідставними з огляду на таке.
Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:
- показами малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 23.08.2023 ввечері на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 до нього підійшов обвинувачений, почав ображати та долонею руки вдарив його у ліву щоку. Удар був сильний, однак синців у нього не було (також потерпілий вказував, що до цих подій у нього синці були відсутні). Він дуже злякався і впав. Після цих подій у нього з`явився головний біль, він часто прокидався вночі, йому було важко їсти і у нього боліла щелепа. Два місяці поспіль йому снились нічні жахіття. Крім того зазначив, що він тривалий час вживав ліки та після цих подій у дворі він більше не гуляє;
- показами законного представника потерпілого ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні показала, що 23.08.2023 року до неї підійшов її син та повідомив, що на дитячому майданчику до нього підійшов ОСОБА_10 і в присутності інших дітей почав ображати його, а потім вдарив. Далі до них підійшов обвинувачений та між ними відбулась сварка. Також зазначила, що після цього конфлікту обвинувачений не підходив та не вибачався.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами та висновками експерта, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 23.08.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_7 просить вжити заходів щодо сусіда ОСОБА_10 , який 23.08.2023 року близько 20.30 завдав фізичного болю її сину ОСОБА_11 (арк.20 кримінального провадження);
- висновком судово-медичного експерта №2726, відповідно до якого на основі медичного дослідження малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи відомі обставини справи, у потерпілого було виявлено наступні тілесні ушкодження: крововилив під сливову лівої щоки, набряк м`яких тканин щічної ділянки зліва, забій лівої вушної раковини, що спричинені від тупого твердого предмету, в термін, на який вказує обстежений, тобто 23.08.2023. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (арк.22 кримінального провадження);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.09.2023 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 вказав на обставини та механізм спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень (арк.31-35 кримінального провадження);
- висновком експерта №2951е, відповідно до якого, на основі судово-медичної експертизи, проведеної малолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи відомі обставини справи, у потерпілого було виявлено наступні тілесні ушкодження: крововилив під слизову лівої щоки, набряк м`яких тканин щічної ділянки зліва, забій лівої вушної раковини, що спричинені від дії не менш одного удару твердого предмету, навпіл жорстокої конструкції в термін, на який вказує обстежений, тобто 23.08.2023. Характер та локалізація встановлених тілесних ушкоджень виключає можливість їх виникнення внаслідок самостійного падіння з висоти власного зросту. Встановлені тілесні ушкодження не відображають на собі конструктивних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його неможливо, таким предметом могла бути й долоня або інший твердий предмет, що має аналогічні травмуючі властивості. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, який вказано у протоколі слідчого експерименту, проведеного 05.09.2023 за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 (арк.51-53 кримінального провадження);
- протоколом перегляду відеозапису від 28.09.2023 року, відповідно до якого дізнавачем переглянуто відеофайл №1 «D03_900» з камери відеоспостереження, розташованої у дворі буд. АДРЕСА_2 . Відеозаписом зафіксовано, як малолітній ОСОБА_11 знаходиться на дитячому майданчику, до нього підходить обвинувачений, спілкується з малолітнім потерпілим та далі наносить малолітньому потерпілому один удар правою рукою в область голови зліва (арк.62-65 кримінального провадження);
- протоколом перегляду відеозапису від 28.09.2023 року, відповідно до якого дізнавачем переглянуто відеофайл №1 «D05_1858» з камери відеоспостереження, розташованої у дворі буд. АДРЕСА_2 . Відеозаписом зафіксовано, як малолітній потерпілий ОСОБА_11 спілкується з іншими дітьми на дитячому майданчику, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Далі до ОСОБА_11 підходить чоловік та замахується рукою, внаслідок чого потерпілий від неочікуваності падає на землю. Далі чоловік підходить до ОСОБА_11 та розмовляє з ним. В цей момент наближається жінка, через декілька секунд чоловік наносить правою рукою в область обличчя ліворуч удар, від якого потерпілий ледь не втратив рівновагу та схопився за обличчя (арк.66-69 кримінального провадження);
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що покази малолітнього потерпілої та його законного представника узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, висновками експертів, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
Посилання захисника на те, що відеозапис з камери відеоспостереження, наявної у дворі будинку АДРЕСА_2 , не містить фрагменту удару обвинуваченим ОСОБА_10 по потерпілому ОСОБА_11 , наявний лише замах обвинуваченого, від якого ОСОБА_11 ухилився, а також, що зазначене узгоджується з показами свідка ОСОБА_12 , які вона надала в суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене спростовується дослідженим в суді першої інстанції відеозаписом з камер відеоспостереження, наявних у дворі будинку АДРЕСА_2 , на якому зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_10 підходить до малолітнього потерпілого, спілкується з ним незначний проміжок часу, після чого замахується ( ОСОБА_11 намагається уникнути удару та відходить, при цьому на кілька секунд втрачає рівновагу та падає), однак обвинувачуй не зупиняючись на цьому наближається до малолітнього потерпілого та завдає удар рукою в область голови.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично до показів свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона не бачила, як обвинувачений вдарив потерпілого, оскільки відповідно до відеозапису з місця події (а.п.69) свідок ОСОБА_12 була безпосередньо присутня під час подій, які мали місце 23.08.2023 року, перебувала поряд з потерпілим та обвинуваченим, коли він вдарив неповнолітнього потерпілого, після чого почала відтягувати Каторайчика від ОСОБА_11 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд як на докази доведення винуватості ОСОБА_10 посилається на висновки експерта, якими встановлено виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, однак потерпілий ОСОБА_11 , будучи допитаним у судовому засіданні, повідомив, що удар був сильний, але синців у нього не було (також потерпілий вказував, що до цих подій у нього синці були відсутні) є безпідставними, оскільки потерпілий в суді першої інстанції зазначив, що обвинувачений вдарив його долонею в ліву щоку, зазначене узгоджується з протоколом проведення слідчого експерименту від 05.09.2023 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 вказував на те, що обвинувачений наніс йому удар в обличчя ліворуч, а саме в область щоки та лівого вуха, що не суперечить висновкам експерта № 2726 та № 2951е, відповідно до яких у потерпілого виявлено: крововилив під слизову лівої щоки, набряк м`яких тканин щічної ділянки зліва, забій лівої вушної раковини, при цьому відповідно до висновку експерта № 2951е механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, який вказано у протоколі слідчого експерименту, проведеного 05.09.2023 за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 .
Враховуючи вищенаведене, твердження захисника, що ОСОБА_11 , який брав безпосередню участь у нанесенні його батьком ОСОБА_13 . побоїв ОСОБА_10 , міг отримати тілесні ушкодження від ударів свого батька, - не є слушним, оскільки спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Посилання захисника щодо подання мешканцями будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , колективної скарги до ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та Управління - служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на ОСОБА_11 та його батьків є безпідставним, оскільки суд першої інстанції у вироку обгрунтовано зазначив, що вказана скарга жодним чином не підтверджує та не спростовує обставини, викладені в обвинувальному акті, а лише характеризує осіб, на яких вона була подана.
Також ця скарга не може ставити під сумнів достовірність пояснень потерпілого та його законного представника щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки їх покази підтверджуються сукупністю досліджених та зазначених у вироку доказів.
Таким чином, докази винуватості ОСОБА_10 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працевлаштований, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 у межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів захисника про те, що цивільний позов не підлягає задоволенню, то колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З матеріалів провадження вбачається, що законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_11 заявлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування моральної шкоди - 200 000 грн, та який судом першої інстанції був задоволений частково.
Згідно із вимогами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов щодо вирішення моральної шкоди всебічно з`ясував усі обставини при його вирішенні, оскільки врахував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав малолітній потерпілий ОСОБА_11 , зазначивши, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_11 були спричиненні значні моральні страждання, які виразились у тривожному стані дитини, глибокій образі та приниженні, крім того, дитина продовжує відчувати головний біль, запаморочення, неспокійний сон, а також зазнала погіршення зору та тривожності, у зв`язку з чим суд обгрунтовано стягнув на користь законного представника потерпілого 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Посилання захисника на те, що цивільний позов належним чином необгрунтований, що ОСОБА_11 активно спілкується та гуляє з однолітками на подвір`ї, відвідує школу тощо, а також, що консультація невропатолога від 30.10.2023 року підтверджує існування іншої психологічної «основної» травми і діагнозів у ОСОБА_11 є безпідставними, оскільки з цивільного позову вбачається, що він обгрунтований, в тому числі тими наслідками, які потерпілий отримав після його побиття обвинуваченим, а те, що він спілкується з однолітками, відвідує школу та останні 3 роки перебуває під наглядом невролога не свідчить про відсутність в нього моральних страждань внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення.

Окрім того, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста № 11470 від 30.10.2023 року у потерпілого ОСОБА_11 встановлено забій м`яких тканин виличної ділянки ліворуч, поверхнева травма інших частин голови, та рекомендовано лікування медичними препаратами і санаторно-курортне лікування, що підтверджує обгрунтованість визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди.

Доводи захисника про те, що під час судового розгляду цивільний позивач неодноразово долучав додаткові докази з порушенням порядку та строків є безпідставними, оскільки КПК України передбачає лише подання цивільного позову до початку судового розгляду та не містить будь-яких встановлених строків щодо надання додаткових доказів до цивільного позову, як і не обмежує потерпілого у зміні цивільного позову та збільшенні його розміру, окрім того, апеляційна скарга не містить відомостей про те, що сторона захисту заперечувала щодо долучення таких доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, що поніс потерпілий, а також вимушених змін, що сталися у його житті, а тому вимога апеляційної скарги захисника щодо відмови у задоволенні цивільного позову є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4