Справа №694/2780/24
провадження № 1-кс/694/1011/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування запобіжного заходу

24.10.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000025 від 07.10.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Югорськ Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , ромської національності, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, -

з участю підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и в:

Старший слідчий слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання вказує, що в період дії воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, неодноразово продовжений та який триває по теперішній час, а саме 18 серпня 2024 року у ОСОБА_7 , виник умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , шляхом пред`явлення вимоги передати грошові кошти в сумі 40000 грн. погрожуючи фізичної розправою потерпілій та її близьким родичам.

З метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_7 умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих спонукань, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом учинення вимагання грошових коштів, скориставшись тим, що цивільний чоловік ОСОБА_9 ОСОБА_10 , командир взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону в/ч НОМЕР_1 , який відповідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, 06.08.2024 зник безвісті, ОСОБА_7 використовуючи психологічний стан потерпілої ОСОБА_9 , погрожуючи потерпілій, її дітям та цивільному чоловіку, який зі слів ОСОБА_7 перебуває у полоні збройних сил російської федерації, повідомляючи потерпілій, що від дій ОСОБА_7 залежить життя та здоров`я ОСОБА_10 з 18 серпня 2024 року використовуючи мобільний телефон та месенджери почав вимагати грошові кошти в сумі 40000 грн.

У подальшому, 22.10.2024 о 12 год. 29 хв. ОСОБА_9 , сприймаючи погрози та прокляття ОСОБА_7 , які спрямовані на її цивільного чоловіка ОСОБА_10 та її дитину, через відділення банку АТ «Ощадбанк» перерахувала на розрахунковий рахунок

НОМЕР_2 , який зареєстровано на ОСОБА_7 , 30 000 грн.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану.

22.10.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 22.10.2024 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується зібраними доказами в кримінальному провадженні та доданими до клопотання.

Крім того слідчий вказує, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, а тому є підстави вважати, що під острахом кримінальної відповідальності усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, з метою уникнення покарання може переховуватись від суду. Разом з тим, підозрюваний не працює, що свідчить про наявність вказаного вище ризику, оскільки ОСОБА_7 ніщо не утримає на одному місці. Окрім цього, ОСОБА_7 усвідомлюючи невідворотність покарання у вигляді реального позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, може здійснювати погрози, підкуп, умовляння свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, схиляння їх до дачі неправдивих показань. Разом з тим, з огляду на те, що склад інкримінованого злочину посягає на заподіяння потерпілому певної шкоди-застосування до нього чи його близьких родичів, насильства, розголошення небажаних відомостей, об`єктивна сторона кримінального правопорушення яке інкримінується ОСОБА_7 полягає у вимозі передачі чужого майна, а в разі відмови застосування до потерпілого чи його близьких родичів, насильства, розголошення небажаних відомостей про нього, та перебуває в причинному зв`язку між злочинними діями і злочинними наслідками можна зробити висновок що ОСОБА_7 спроможний до здійснення насильницьких дій. За таких обставин ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив шляхом здійснення погроз насильницькими діями, в результаті чого схилити свідків, потерпілого у кримінальному провадженні до дачі неправдивих показань. Також є підстави вважати, що підозрюваний не працює, постійного джерела доходу не має, а тому залишаючись без обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, після вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності з високою ймовірністю, може продовжувати свою злочинну діяльність.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши зміст та мотиви клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування

запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 слід виходити з наступного.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього одного з запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження. Такими доказами є: - дані заяви ОСОБА_9 від 04.10.2024 про вчинення кримінального правопорушення; - дані показань потерпілої ОСОБА_9 від 22.10.2024; - дані протоколу огляду та помітки грошових коштів від 22.10.2024; дані протоколу огляду ОСОБА_9 та вручення її грошових коштів від 22.10.2024; - дані протоколу затримання ОСОБА_7 ;- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Щодо наявності вказаних ризиків слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, слідчий суддя вважає доведеним ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК, оскільки ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч. 4 ст. 189 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється

ОСОБА_7 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим і прокурором в судовому засіданні не доведений, даний ризик ґрунтується виключно на припущеннях. Припущення вказаного ризику ані слідчим ані прокурором в судовому засіданні не заперечувалося, більш того останні зазначили, що на даний час свідки у даному кримінальному провадженні відсутні, але на думку прокурора такими свідками можуть бути поняті при проведенні слідчих дій. Жодних інших обгрунтувань у судовому засіданні стороною обвинувачення наведено не було.

За таких обставин, слідча суддя вважає необґрунтованими твердження слідчого щодо існування цього ризику, а ризик, відповідно, недоведеним.

Щодо ризику можливості продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, слідча суддя виходить з наступного.

Згідно поданого клопотання слідчим даний ризик обгрунтовується тим, що ОСОБА_7 не працює та не має постійного джерела доходу. Разом з тим слідча суддя не вбачає взаємозв`язку між вказаними обставинами та можливістю вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому слідчою суддею враховано, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та згідно його пояснень, наданих в судовому засіданні, та показів допитаного свідка дружини ОСОБА_11 , він працює неофіційно.

Надане в судовому засіданні обгрунтування прокурора щодо можливого повідомлення ОСОБА_12 про підозру у інших кримінальних правопорушеннях слідча суддя вважає неспроможним, оскільки жодних доказів щодо розслідування кримінальних правопорушень фігурантом яких може бути ОСОБА_7 не надано.

Відтак вказаний ризик слідча суддя розцінює виключно як припущення сторони обвинувачення і вважає даний ризик недоведеним.

Відтак слідча суддя вважає доведеним лише ризик, передбачений п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев

проти Сербії»).

Тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення підозрюваного на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Тобто, вбачається, що наразі виключних обставин для утримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою немає, тобто необхідність у обранні найтяжчого запобіжного заходу відсутня. Встановлений у судовому засіданні ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, на думку слідчого судді, не виправдовує застосування найтяжчого виняткового запобіжного заходу.

Прокурором та слідчим на сьогоднішній день не доведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відтак і у слідчого судді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Слідчий суддя вважає достатнім запобіжним заходом домашній арешт і саме такий запобіжний захід на думку слідчого судді зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. На переконання слідчого судді, на даній стадії досудового розслідування та, за встановлених слідчим суддею обставин в ході розгляду цього клопотання, цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю у поєднанні з покладеними на підозрюваного обов`язками, повністю нівелює заявлений та встановлений ризик і в змозі урівноважити інтереси сторін. На думку слідчого судді саме застосування електронних засобів контролю знижує ризик можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування.

При цьому, слідчий приймає до уваги, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання де він зможе перебувати під домашнім арештом. Має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає з дружиною, яка на час розгляду клопотання перебуває у стані вагітності. Також на утриманні ОСОБА_7 перебуває двоє малолітніх дітей 2022 та 2023 років народження. Вказані обставини були підтверджені допитаним в судовому засіданні свідком дружиною підозрюваного ОСОБА_11 .

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що в теперішній час запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю є обґрунтованим і співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного ОСОБА_7 , характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам слідства та правосуддя, зокрема, переховуванням від органів досудового розслідування та суду. Саме такий запобіжний захід може як запобігти імовірному встановленому в судовому засіданні ризику, так і забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування та в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

За таких обставин, та аналізу зібраних досудовим розслідуванням матеріалів клопотання та кримінального провадження, суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_7 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту цілодобово за адресою проживання.

Відтак клопотання підлягає частковому задоволенню.

Окрім цього, відповідно до норм ст. 181 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 132, 176 178, 183, 184, 194, 196, 206, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000025 від 07.10.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7

задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Югорськ Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , ромської національності, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово з застосуванням електронних засобів контролю.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду та негайно доставити до місця перебування під домашнім арештом.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- заборонити підозрюваному цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідності надання підозрюваному невідкладної медичної допомоги за межами місця проживання;

- носити електронний засіб контролю;

- заборонити підозрюваному ОСОБА_7 , будь-яким способом спілкуватись з потерпілою ОСОБА_9 по цьому кримінальному провадженню, за відсутністю слідчого чи прокурора;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівниками органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою мають право з`явитися у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити до 20.12.2024 року включно.

Ухвалу направити на виконання до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 28.10.2024 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1