Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/494/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 115КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 наухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2024 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, без утриманців, не працює, не навчається, який мешкає по АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше, двічі визнавався винним у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002421,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, строком на 60 днів, а саме з 05 години 20 хвилин, 12 вересня 2024 року до 05 годині 20 хвилин, 10 листопада 2024 року, без визначення застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0002421 ,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_8 12.09.2024 року вручено повідомлення про підозру в тому, що 11.09.2024 року о 19 год. 00 хв., поруч з будинком АДРЕСА_2 між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 пристосованою розбитою скляною пляшкою умисно наніс ОСОБА_10 один удар в скроню голови справа. Після цього ОСОБА_8 заздалегідь заготовленим предметом, що має колюче-ріжучі властивості, умисно наніс ОСОБА_10 один удар в щоку справа. (два удари в життєво важливий орган) Вважаючи, що виконав усі дії необхідні для доведення умисного заподіяння смерті іншій особі до кінця, ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Згідно довідки КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» у потерпілого ОСОБА_10 утворилися тілесні ушкодження у вигляді рубано-скалькованої рани голови та різаної рани правої щоки.

Завдяки своєчасним діям працівників швидкої медичної допомоги, ОСОБА_10 отримав невідкладну медичну допомогу. Отже ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного заподіяння смерті іншій особі до кінця, проте дії не були закінчені з причин, що не залежали від волі підозрюваної особи.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначила, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також незаконно впливати на потерпілого, свідків, які будуть допитані у справі з приводу його незаконної діяльності; а також неможливості застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Під час розгляду клопотання прокурор зазначив про обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Наголошував, що підозрюваний фактично проживає за двома адресами. Окрім того, просив врахувати пост кримінальну поведінку підозрюваного, який після вчення злочину медичну допомогу потерпілому не надав залишив місце події, пішов розпивати алкогольні напої. Всі свідки потерпілий не допитані тому на даному етапі не можливо з`ясувати всі обставини, що підлягають доказуванню Клопотання просив задовольнити.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2024 рокузадоволено клопотання.

Застосовано підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання його під вартою строком на 60 днів, а саме з 05 години 20 хвилин, 12 вересня 2024 року до 05 годині 20 хвилин, 10 листопада 2024 року, без визначення застави.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_8 пред`явлено повідомлення про підозру є: особливо тяжким, умисним, вчиненим у стані алкогольного сп`яніння. Об`єктом посягання є найвищі соціальні цінності: недоторканість життя та здоров`я людини, заздалегідь підшуканими знаряддями злочину. Перелічені обставини істотно підвищують ступінь та характер суспільної небезпеки діяння.

Враховано дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , який втрачає сталі соціальні зв`язки, суспільно корисною працею не займається, законного джерела доходу не має, податки не сплачує, зловживає алкогольними напоями, тривалий час конфліктує з потерпілим та іншими особами, у зв`язку з цим підозрюваному спалили належний йому автомобіль, побили вікна. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним - до п`ятнадцяти років позбавлення волі, є підставою для початку/продовження можливого переховування від слідства та суду. За таких умов, слідчий суддя вважає, що підозрюваному не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або обрати на час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що зі слів свідків та підозрюваного встановлено, що потерпілий, того вечора будучи в стані алкогольного сп`яніння, сам спровокував конфліктну ситуацію напавши на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Підозрюваний ОСОБА_13 вину у заподіянні тілесного ушкодження потерпілому визнає, зазначив що був вимушений захищатись від протиправних дій (нападу) з боку потерпілого, наніс йому один удар пляшкою з під пива, наміру позбавляти життя не мав, діяв в цілях самозахисту так як потерпілий фізично та за віком переважав його, з потерпілим примирилися, відшкодував матеріальну та моральну шкоду, уникати від слідства та суду не має.

На думку захисту кваліфікація дій підозрюваного у кримінальному правопорушенні є не вірною, так як до повідомлення про підозру за ч.3 ст.15, ч.1ст.115 КК України слідству вже було відомо відповідно показання свідків, що саме потерпілий спровокував дану бійку, під час якої ОСОБА_13 , само обороняючись наніс йому у відповідь лише один удар пляшкою з-під пива, слідством не надано жодного доказу окрім медичної довідки про отримані тілесні ушкодження потерпілого, жодного доказу не надано про умисел підозрюваного направленого на позбавлення життя потерпілого. Не надано об`єктивної та належної оцінки протиправної поведінки потерпілого, що саме потерпілий своїми діями вчиняв кримінальне правопорушення та передував цій події, напавши на ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в результаті чого останній був вимушений захищатись від нападника, що свідчить про необхідну оборону з боку ОСОБА_8 .

У даному випадку обставини викладенні слідчим у повідомлені про підозру не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, потерпілого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу, оскільки йому повністю відшкодована матеріальна та моральна шкода, прокурора, який просив апеляційною скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості - переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: медичною довідкою КНП «КОЛ КОР» від 11.09.2024 р. відповідно до якої у ОСОБА_10 утворилися тілесні ушкодження у вигляді рубано-скалькованої рани та різаної рани правої щоки; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідків; протоколами огляду місця події; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Доводи про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України колегією суддів не можуть бути враховано оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час стороною захисту не надано жодних доказів, які свідчить про можливу самооборону ОСОБА_8 .

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 колегією суддів не можуть бути враховані.

Необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від органів досудового розслідування та суду.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким, умисним, вчиненим у стані алкогольного сп`яніння. Об`єктом посягання є найвищі соціальні цінності: недоторканість життя та здоров`я людини, заздалегідь підшуканими знаряддями злочину.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слідчий суддя враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки потерпілий свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на потерпілого свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків та потерпілого, тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Актуальним залишається ризик знищення, приховання або спотворення документів, речей, які в подальшому будуть використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 зможе вжити достатніх заходів, спрямованих на створення штучних доказів його невинуватості у даному кримінальному правопорушенні та створення уявлення суду щодо неналежного та неповного проведення досудового розслідування та експертних досліджень.

Також є ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі шляхом впливу на учасників цього кримінального провадження.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується

(п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Ураховуючи наявність обґрунтованого ризику впливу на свідків, потерпілого, на цей час є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити щодо останніх кримінальне правопорушення з їх метою залякування та зміни своїх показань до початку судового розгляду.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Що стосується тверджень захисника та обвинуваченого про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у зв`язку з неналежним станом здоров`я неправильною кваліфікац3ією правопорушення та повним відшкодуванням заподіяної шкоди,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу зводиться до того, що у ОСОБА_8 наявне місце проживання.

Однак, вказані доводи не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не забезпечить забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а навпаки підозрюваний може вчинити дії направленні на ухилення від органу досудового розслідування та суду, та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Отже, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_8 ,а також наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, колегією суддів не можуть бути враховано, оскільки з врахуванням висунутої підозри вказане жодним чином не зменшує існування встановлених ризиків, а навпаки надасть йому змогу уникнути кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2024 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002421,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, строком на 60 днів, а саме з 05 години 20 хвилин, 12 вересня 2024 року до 05 годині 20 хвилин, 10 листопада 2024 року, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4