Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2024 року м. Рівне

Справа № 562/928/22

Провадження № 11-кп/4815/281/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000081 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Батьківці Острозького району Рівненської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 січня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, і призначено покарання чотири роки обмеження волі, строк відбуття якого рахується з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування шкоди 254 640 грн. та 20000 грн. витрат на правничу допомогу.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як визнав доведеним суд, 27 лютого 2022 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території магазину «Діброва», по АДРЕСА_2 , діючи необережно, не передбачаючи настання наслідків у вигляді смерті іншої особи від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг її передбачити, під час конфлікту на побутовому грунті здійснив поштовх односельця ОСОБА_10 від себе, від якого останній з положення стоячи впав на задню поверхню тулуба (спину) та вдарився об землю, отримавши ушкодження у вигляді саден в ділянці лівої сідниці, садна на спині в проекції четвертого поперекового хребця, перелому дев`ятого десятого ребер з крововиливами в оточуючі м`які тканини з ушкодженням пристінкової плеври та тканини нижньої долі лівої легені, і 01 березня 2022 року помер за місцем свого проживання.

В апеляційній скарзі обвинуваченийОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність його вини та правильність кваліфікації дій, покликається на суворість призначеного покарання. Зазначає, що раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаюється у вчиненому з необережності кримінальному правопорушенні, оскільки не бажав настання для ОСОБА_10 жодних негативних наслідків, спричинену матеріальну і моральну шкоду визнає повністю та зобов`язується її відшкодувати.

Просить призначити йому покарання у виді трьох років обмеження волі та застосувати положення статті 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду апеляційної скарги, подала апеляційному суду письмову заяву, згідно якої стверджує про повне відшкодування заподіяної шкоди та витрат на правничу допомогу, претензій майнового чи морального характеру до ОСОБА_6 не має і просить не позбавляти його волі.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 підтвердила факт належного повідомлення її довірительки ОСОБА_11 про день і час розгляду апеляційної скарги, є представником її інтересів і не заперечує проти розгляду апеляційної скарги обвинуваченого у відсутність потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , яка підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_6 , що узгоджується і з позицією потерпілої, просить її задовольнити і не позбавляти обвинуваченого волі, прокурора, який просить залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується обвинуваченим в апеляційній скарзі і не оспорюється сторонами кримінального провадження.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і роз`яснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини в стані алкогольного сп`яніння, за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання суд врахував, що ОСОБА_6 скоєно кримінальне правопорушення, віднесене законом до категорії нетяжких злочинів, з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його щире розкаяння й сприяння в розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, невідшкодованість заподіяної шкоди і призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, що визнано пом`якшуючими покарання обставинами, як досудовим розслідуванням, так і судом першої інстанції, обтяжуючі покарання обставини відсутні, потерпілий на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані сп`яніння, після події, маючи таку можливість, за медичною допомогою не звертався і категорично відмовився від пропозиції інших осіб щодо надання кваліфікованої медичної допомоги, що констатовано і судом першої інстанції, в ході розгляду провадження яким не здобуто будь - яких негативних характеризуючих даних щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таке звільнення можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується, щиро розкаюється у вчиненому з необережності кримінальному правопорушенні, що підтверджено ним і при апеляційному розгляді, не чинив перешкод кримінальному провадженню, повністю відшкодував потерпілій визначену судом суму заподіяної шкоди 254640 грн. та 20000 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджено належними доказами, наданими потерпілою в розпорядження апеляційного суду, у зв`язку з чим будь-які претензії матеріального чи морального характеру до ОСОБА_6 відсутні і потерпіла сторона не заперечує проти застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, що узгоджується і з позицією представника потерпілої в суді апеляційної інстанції, беручи до уваги і висновок органу пробації щодо позитивної характеристики особи ОСОБА_6 та належного способу його життя, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням максимальним іспитовим строком в три роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, що з урахуванням наведених обставин буде достатнім для його виправлення в умовах здійснення контролю органом пробації.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки.

Відповідно до положень ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2