Справа № 216/3770/20
провадження 1-кп/216/138/24
УХВАЛА

іменем України

12 вересня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Кривому Розі, клопотання прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках об`єднаних кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 та 0001092, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться кримінальне провадження № № 0000068 та 0001092 відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Прокурором було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 128 КК України. При цьому ОСОБА_4 вчинено дві події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, одна з яких мала місце в період (кримінальне провадження 0000068), коли вже відбувався судовий розгляд першої події в межах обвинувачення у кримінальному провадженні № 0001092, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 має схильність до вчинення кримінальних правопорушень вказаної категорії. Обвинувачений ніде не працює, неодружений, дітей чи будь-яких інших осіб на його утриманні не має, таким чином, офіційного стабільного доходу у обвинуваченого не має, його соціальні зв`язки мінімізовані. Крім того, ОСОБА_5 систематично та без поважної причини не з`являвся до суду. У зв`язку з чим просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши клопотання та додані до нього матеріали, беручи до уваги зазначене, суд вважає, що клопотання є необґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєнні злочинів, які відносяться до категорії не тяжких злочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, за вчинення якого карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Крім того, суд враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, зокрема особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою похилого віку, пенсіонером, має постійне місце проживання та доходу.

Тому ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

При цьому, враховуючі систематичні неявки без поважних причин до судового засідання, суд вважає необхідним обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання.

Так, відповідно до вимог ст. 176 КПК України особисте зобов`язання як вид запобіжного заходу є найбільш м`яким з передбачених вказаною нормою закону. Згідно зі ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, передбачені ст. 194 КПК України.

Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 176-179, 193-196, 369-372 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такі обов`язки:

1)прибувати за викликом суду;

2)не відлучатися за межі м. Кривого Рогу, без дозволу прокурора, суду.

3)повідомляти прокурору, суд про зміну свого місця проживання.

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд до України;

5)утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час 671 грн.) до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час - 5178 грн.).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1