Справа №639/2510/24
Провадження 1-кс/639/605/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , ув*язненого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові об*єднані провадження за скаргою ОСОБА_3 , 1972 року народження, які подані в порядку ст. 206, ст.303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває вищевказана скарга ОСОБА_3 доповненнями, подана в порядку ст.206, ст.303 КПК України.

Обґрунтована скарга тим, що перебуваючи у слідчому ізоляторі ОСОБА_3 неодноразово звертався через адміністрацію слідчого ізолятору звертався до ТУ ДБР та Харківської обласної прокуратури щодо його незаконного затримання та застосування до останнього мір фізичного та психологічного тиску, будь-якої інформації щодо розгляду його заяв від правоохоронних органів ОСОБА_3 отримано не було.

Під час судового засідання захисник-адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимоги скарги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Червонозаводського районного м. Харкова від 03.06.2020 за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.187, ч.1 ст.15, ч.2 ст.152, ч.3 ст.15, ч.2 ст.152, ч.2 ст.152, ч.2 ст.152, ч.3 ст.15, ч.3 ст.152, с.70, ст.72 КК України до 12 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 02.02.2021.

З 15.05.2019 ОСОБА_3 перебуває в умовах в ДУ «Харківського слідчого ізолятору», де знаходиться і на теперішній час.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Здійснення слідчим суддею судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні у разі їх порушення діями, бездіяльністю та рішеннями слідчого на досудовому розслідуванні регламентовано положеннями ст.ст.303-307 КПК України та забезпечується механізмом оскарження учасниками кримінального провадження визначених ст.303 КПК України рішень, дій та бездіяльності слідчого та прокурора у кримінальному провадженні слідчому судді.

При цьому, слідчий суддя не наділений повноваженням згідно КПК України вирішувати питання або вживати заходів реагування щодо цього, крім визначених ст. 307 КПК України.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема:

бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Проте, відповідно до вимог ч.1 ст.303 КПК України, вимога про визнання затримання незаконним як спосіб захисту прав особи, не відповідає вимогам процесуального закону.

Що стосується вимог ч.ч.3,5 ст.206 КПК України, слідчий суддя доходить до висновку про те, що засуджений ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі судового рішення, яке набрало законної сили щодо, цей факт не оспорюється заявником ОСОБА_3 . Інші підстави звільнення з-під варти, визначені наведеними нормами процесуального закону, не доведені.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Ст. ст. 8, 9 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому. нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості скарги, між іншим, слідчий суддя враховує аналіз скарг даної категорії в судовій практиці, який свідчить про те, що заяви та повідомлення, які містять достатні для внесення до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення, складають найменшу чисельність від загальної кількості. Водночас в цих заявах зазначена інформація, що має бути предметом перевірки у кримінально-процесуальному порядку. У таких заявах наводяться обставини, факти або твердження, які свідчать або можуть свідчити про кримінальне правопорушення. При цьому, викладення заяви у деяких випадках на побутовому рівні не є перешкодою для внесення відомостей до ЄРДР, якщо описана заявником подія потенційно може бути предметом кримінально-правової оцінки або описані діяння можна охарактеризувати, як суспільне-небезпечне протиправне діяння.

На думку слідчого судді, саме з таких заяв і повідомлень відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань мають вноситися автоматично і безальтернативно, а представлена заявником інформація має бути перевірена вже в рамках розпочатого досудового розслідування, оскільки поняття «ознаки кримінального правопорушення» не тотожне поняттю «склад злочину», а тому відмова у внесенні відомостей до ЄРДР за заявою особи з посиланням на відсутність ознак складу злочину є неприпустимою.

Для початку досудового розслідування достатньою є мінімально необхідна кількість таких ознак: суспільна небезпечність і протиправність (ознаки правопорушення) та об`єкт і об`єктивна сторона (ознаки складу правопорушення). Разом з тим, відомостями про кримінальне правопорушення можна вважати інформацію про подію, яка може бути предметом кримінально-правової оцінки або про діяння, яке виглядає як суспільно-небезпечне і протиправне.

При цьому, в даному випадку слід враховувати положення ст.214 КПК, якими встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР у визначені строки так, як згідно ч.1 ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

У силу приписів ч. 6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

За таких обставин, враховуючи те, що перевірка заяв повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ « ОСОБА_6 проти України» від 24 червня 2010 року, а також те, що при наявності підстав та доказів вказане засудженим ОСОБА_3 діяння може бути розцінене як кримінально-каране, а суд в силу своїх повноважень позбавлений можливості перевірити достовірність вказаних ним обставин, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати прокурора вжити заходів щодо перевірки повідомлення ОСОБА_3 застосування до нього фізичної сили та психологічного тиску під час затримання в межах кримінального провадження 0000749 від 05.05.2019 року та в подальшому.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 206, 303, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 подану в порядку ст. ст. 206, 303 задовольнити частково.

Доручити уповноваженій особі Харківської обласної прокуратури провести перевірку зазначених у скарзі ОСОБА_3 (з доповненнями) доводів та у випадку їх підтвердження вжити заходів в порядку ст. 214 КПК України

Про результати проведеної перевірки повідомити Жовтневий районний суд м. Харкова та скаржника ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17.07.2024 о 16 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1