ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2004/23 Номер провадження 11-кп/814/1259/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( відеоконференція)

захисника ОСОБА_8

представника виправної колонії - ОСОБА_9 ( відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Лозиватко Новоархангельского району, Кіровоградської області, освіта середня технічна, одруженого, до засудження непрацюючого, до засудження проживаючого за адресою: РФ АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , по даній справі засудженого:

-30.06.2016 року Бабушкінським районним судом м. Москви за п. «б» ч.4 ст. 132 КК РФ до 13 років, за п. «ф» ч.3 ст. 132 КК РФ до 10 років, за п. «ф» ч.3 ст. 131 КК РФ до 10 років, за ч.3 ст. 69 КК РФ до 16 років позбавлення волі, зараховано в строк покарання строк тримання під вартою з 28.08.2014 року по 29.06.2016 року, включно.

-Ухвалою від 24.05.2018 року Чигиринського районного суду Черкаської області вирок Бабушкінського районного суду м. Москви від 30.06.2016 року приведено у відповідність із законодавством України, визначено вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.3 ст. 153 КК України до 13 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 152 КК України до 7 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч. 1,2 ст. 70 КК України остаточно до 15 років позбавлення волі, зараховано в строк покарання період з 28.08.2014 року по 29.06.2016 року включно;

-Ухвалою від 27.04.2020 року Придніпровського райсуду м. Черкас згідно ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 28.08.2014 року по 28.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

-Ухвалою від 26.10.2021 року Ленінського районного суду м. Полтави внесено інформацію до Єдиного реєстру осіб засуджениз за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої оосби ,

- відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, в зв?язку з чим ОСОБА_7 не підлягає умовно-достроковому звільненню, а відтак клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення останнього, до задоволення не підлягає, як безпідставне та передчасне.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить:

-поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду , оскільки повний текст ухвали захисник отримала 12.01.2024 року, а апеляційну скаргу подала 16.01.2024 року.

- ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнити його від відбування покарання умовно достроково.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що розглядаючи клопотання суд належним чином не врахував всі матеріали про особу засудженого та прийшов до помилкового висновку про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Позиція учасників.

Засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник виправної колонії заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження колегією суддів не розщглядається, так як апеляційна скарга подана в строк і по справі відкрито апеляційне провадження

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 28.08.2014 року.

З 13.04.2017 року міру покарання ОСОБА_7 відбував в колоніях РФ. За час відбування покарання характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягувався один раз, стягнення погашено у встановленому законом порядку. Мав чотири заохочення.

За період утриманні у ДУ «Черкаська установа виконання покарання» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

За період утриманні у державній установі «Черкаська виправна колонія (№62)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 28.10.2020 року міру покарання відбуває в ДУ «Полтавська виправна колонія №64)».

За час відбування покарання у ДУ «Полтавська виправна колонія №64)» до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи заохочувався шістнадцять разів за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та Правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Засуджений ОСОБА_7 працевлаштований в майстерні установи по виготовленню дерев`яних виробів, токарем. До праці ставиться задовільно.

Адміністрацією установи засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими.

Засуджений ОСОБА_7 намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Засуджений дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». За час відбування покарання реалізована програма диференційованого виховного впливу «Професія», отримав спеціальність «Столяр» в Полтавському навчальному центрі (№64) при установі.

Відповідно до ст. ст 110, 114 КВК України засуджений підтримує соціально корисні зв`язки з матір`ю, сином, донькою, братом та колишньою дружиною шляхом телефонних дзвінків, отримує від них посилки, зустрічається з ними на короткострокових побаченнях.

Згідно рішення комісії виправної колонії від 03.09.2019 року в зміні умов тримання відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії виправної колонії від 10.03.2022 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Відповідно до рішення комісії виправної колонії від 01.06.2023 року у застосуванні умовно дострокового звільнення відмовлено, як особі, яка не довела свого виправлення.

Судом встановлено, що відповідно до довідки про заохочення та стягнення виданого ДУ « Полтавська виправна колонія № 64» відносно засудженого ОСОБА_7 , засуджений має одне стягнення у вигляді попередження, яке накладене за невиконання законних вимог представника адміністрації, яке погашене у встановленому законом порядку та має 16 заохочень.

Відповідно до довідки, виданої адміністрацією установи ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» заробітна плата нарахована ОСОБА_7 за фактично відпрацьовані місяці роботи за період з листопада 2020 року по вересень 2023 року становить в сумі 11 859 грн. в тому числі: за листопад, грудень 2020 року засудженому нараховано заробітну плату в сумі 345,74 грн.; за січень, лютий, березень, квітень, травень 2021 року в сумі 1542,86 грн.; за 12 місяців роботи у 2022 році у сумі 6 829,75 грн.; за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2023 року у сумі 3 141,65 грн..

Відповідно до вказаної вище довідки засуджений ОСОБА_7 має виконавчі листи на користь КП «Чигирин» в сумі 2 875,41 грн., утримано в сумі 1996,73 грн., в тому числі по заяві 1875,41 грн. Стягнення на судові витрати не проводились ( а.с.34).

Поряд з цим, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в період часу з 01.11.2020 року по 01.06.2021 року був працевлаштований в майстерні установи по виготовленню сувенірної продукції, а також на безоплатній основі , згідно ст. 118 КВК України добровільно, за власною ініціативою залучався до додаткових неоплачуваних робіт та активно приймав участь у благоустрої установи, до праці та до виконання покладених на нього обов`язків ставився сумлінно, з поставленими задачами справлявся; у період часу з 01.06.2021 року по 01.01.2022 року був працевлаштований на безоплатній основі і майстерні установи по виготовленню сувенірної продукції, а також на безоплатній основі, згідно ст. 118 КВК України, добровільно, за власною ініціативою залучався до додаткових неоплачуваних робіт і активно приймав участь по благоустрою установи, до праці та до виконання покладених на нього обов`язків ставився сумлінно, з поставленими задачами справлявся; з 01.01.2022 року по теперішній час засуджений ОСОБА_7 працевлаштований в майстерні установи по виготовленню сувенірної продукції, а також на безоплатній основі, згідно ст. 118 КВК України, добровільно, за власною ініціативою залучався до додаткових неоплачуваних робіт та активно приймав участь по благоустрою установи, до праці та до виконання покладених на нього обов`язків ставився сумлінно, за поставленими задачами справлявся ( а.с.35).

Мотивуючи прийняте рішення місцевий суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 на даний час є суспільно-небезпечною особою, свою провину протягом відбутого строку покарання не спокукав, належних висновків для себе не зробив, що в свою чергу вказує про те, що останній не здатен до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства, а відтак не можливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг виправлення.

Вказані обставини в судовому засіданні не заперечувалися самим ОСОБА_7 та не були спростовані стороною захисту будь-якими доказами в установленому законом порядку.

Суд констатує, що відсутність в поведінці засудженого ОСОБА_7 послідовних, кардинальних позитивних змін свідчить також і про його незадовільне відношення, саме на час вирішення даного питання, до спокутування своєї провини за скоєне ним, а відтак і до самого протиправного вчинку, за вчинення якого останній і відбуває призначене судом покарання, що також вказує про відсутність на даний час правових підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Крім того, в ході судового розгляду даного клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставлення до праці не довів своє виправлення та його поведінка не змінилась, не покращилась після прийняття рішення адміністрацією установи відбування покарання засудженим від 01.06.2023 року, про відмову у застосуванні умовно дострокового звільнення відносно ОСОБА_7 ..

Вказані висновки суду підтверджуються і позицією в судовому засіданні самого засудженого ОСОБА_7 ..

Таким чином, суд констатує, що сам засуджений ОСОБА_7 на даний час не впевнений в своїй правомірній та належній поведінці після звільнення з місць позбавлення волі.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним, і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, оскільки за весь період перебування у місцях позбавлення волі з 28 квітня 2014 року поведінка останнього змінилась на кращу лише з 2019 року, що підтверджується довідкою про стягнення та заохочення відносно засудженого. При цьому, судом приймається до уваги той факт, що зважаючи на значний термін призначеного остаточного покарання - 15 років позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину, ОСОБА_7 виявив бажання працювати лише з кінця 2020 року, що не є належним та не вказєу на самокеровану поведніку останнього з самого початку відбуття покарання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїми діями лише намагається стати на шлях виправлення, приймаючи до уваги той факт, що винним себе у вчиненні злочинів, кваліфікованих за ч.3 ст. 153, ч.2 ст. 153, ч.3 ст. 152 КК України, повністю не визнає, мотивуючи свою позицію тим, що він не вчиняв протиправних дій.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка засудженого не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була посередньою. Більше того, рішенням комісії виправної колонії від 01.06.2023 року в поданні матеріалів про умовно-дострокове звільнення на засудженого ОСОБА_7 відмовлено, як такому, що не досяг необхідного ступеню виправлення, що обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні рішення.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився і в подальшому немає необхідності у відбуванні ним покарання.

У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Тому, з огляду на викладене вище, доводи захисника засудженого , що поведінка ОСОБА_7 як засудженого вказує на його виправлення і він довів своєю сумлінною працею та бездоганною поведінкою своє виправлення, є безпідставними.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4