Житомирський апеляційний суд
Справа №283/731/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/50/24
Категорія ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №283/731/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2022 року відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:

-за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обраховано з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 квітня 2022 року по 23 травня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави, понесені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 1441,44 грн.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 04 серпня 2021 року близько 12 години ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його злочинні дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері проник в середину будинку, звідки таємно, повторно, умисно здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 15000 грн., які лежали в дерев`яній тумбі однієї з кімнат, належних ОСОБА_10 .

Після цього ОСОБА_8 разом з викраденими грошовими коштами зник з місця вчинення кримінального правопорушення розпорядившись ними на власний розсуд, тим самим завдавши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 15000 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 10 вересня 2021 року близько 17 год. ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його злочинні дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері проник в середину будинку, звідки таємно, повторно, умисно намагався викрасти грошові кошти в сумі 5000 грн., 470 євро та ювелірну біжутерію, зокрема сережки вартістю 300 грн., сережки вартістю 350 грн., браслет вартістю 500 грн., у зв`язку з чим поклав зазначені цінності до своєї сумки.

Однак, злочинні дії ОСОБА_8 були припинені потерпілою ОСОБА_12 , яка в цей час зайшла до будинку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, та ухвалити своє рішення, яким призначити ОСОБА_8 покарання з застосуванням положень ст.75 КК України. В іншій частині вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України залишити без змін. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував в своїй сукупності характер вчиненого кримінального правопорушення, після кримінальну поведінку обвинуваченого, думку потерпілих щодо призначення покарання, особу обвинуваченого, а саме характеристики та соціальні зв`язки останнього, а також обставити які пом`якшують покарання. Так, поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , після вчинення злочину є позитивною та виражається не лише внутрішньому переживанні та словесному розкаювані у вчиненому, а й підтверджується своїми активними діями, які виразилися у тому, обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдивих свідчень. Крім того, на стадії досудового слідства вчасно прибував до органу досудового розслідування, приймав участі у всіх без виключення слідчих діях, давав правдиві покази, активно сприяв розкриттю злочину, що в свою чергу виразилося в реальному наданні допомоги органу досудового слідства у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Вважає, що судом першої інстанції взагалі не враховано таку пом`якшуючу обставину як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 , з власної ініціативи повністю відшкодував завдані матеріальні та моральні збитки в повному обсязі потерпілим, про що свідчать розписки які міститься в матеріалах судової справи. Наголошує, що суд першої інстанції не врахував думку потерпілих, яка є пріоритетною, котрі наполягали на призначенні покарання не пов`язаного з позбавленням волі обвинуваченого. В свою чергу, обвинувачений є молодою людиною, дійсно він вчинив злочин який ганьбить його репутацію на все життя, однак його після кримінальна поведінка дає надію на те, що останній змінить своє ставлення до способу життя та відповідальності за свої вчинки. Рахує, що вище зазначене в своїй сукупності свідчить про позитивну характеристику обвинуваченого та міцні соціальні зв`язки підозрюваного з родиною в місці проживання. Звертає увагу, що обставини, що пом`якшують покарання: відповідно до 66 КК України - є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника - прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_13 вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить її залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції відповідно - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують покарання (рецидив злочинів), обставинами, що пом`якшують покарання (добровільне відшкодування обвинуваченим завданого збитку), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжкими, фактичні обставини їх вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

При цьому, у відповідності до оскаржуваного рішення, судом першої інстанції за результатами судового розгляду провадження не встановлено таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та сприяння обвинуваченим досудовому розслідуванню.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки матеріалами провадження не підтверджено факту щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , не встановлено фактичного розкаяння останнього у вчиненому та дійсний осуд своєї поведінки. В даному випадку, апеляційний суд зважає на послідовні правові висновки Верховного Суду України щодо щирого каяття, «котре не є формальною вказівкою на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.» Під час судового розгляду провадження судом апеляційної інстанції не встановлено дійсності щирого каяття обвинуваченого, визнання ним своєї вини носить формальні ознаки.

Крім того, згідно ст.66 КК України сприянням розкриттю злочину є добровільні дії, які вчиняються у формі повідомлення правоохоронним органам або суду відповідних фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність. Таке сприяння має бути активним, тобто ініціативним та енергійним. Разом з тим, матеріали кримінального провадження такі дані не містять.

На думку апеляційного суду, формальна участь обвинуваченого в процесуальних діях в ході досудового розслідування, без належних даних в матеріалах кримінального провадження про надання ОСОБА_8 реальної допомоги органам правосуддя в з`ясуванні тих обставин вчинення правопорушень, які мають істотне значення для повного його розкриття, є свідченням відсутності активного сприяння розкриттю злочину, в розумінні обставини, що пом`якшує покарання.

Апеляційні посилання сторони захисту на вище зазначені пом`якшуючі обставини (щире каяття та сприянням розкриттю злочину), є недоведеними.

Апеляційний суд в даному випадку погоджується з визначенням судом першої інстанції фактично однієї обставини (підтверджено матеріалами провадження), що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, добровільне відшкодування обвинуваченим завданого збитку, як і обставини, що обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, рецидив злочинів.

В свою чергу, в даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, є непрацюючий (відсутнє джерело доходів), не одружений та не має осіб на утриманні.

Крім того, належно враховано судом першої інстанції і думка потерпілих, які дійсно не наполягали на суворому покаранні обвинуваченому. Разом з цим, підстави стверджувати, що позиції потерпілих не враховано відсутні, сама позиція останніх в даному випадку не може превалювати над сукупністю обставин, які враховуються при визначенні покарання.

Таким чином, як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді 4-х років позбавлення волі (фактично мінімальна межа санкції ч.3 ст.185 КК України), та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності

В свою чергу, стороною захисту не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, дані про особи в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання призначеного судом першої інстанції.

При цьому, зазначені стороною обставини, як підстави пом`якшення призначеного покарання, зокрема те, що він позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки (не доведено), має місце реєстрації та проживання, та його гарантії право слухняної поведінки в подальшому, не може бути безумовними підставами для пом`якшення покарання ОСОБА_8 , та є сумнівними, принаймні, з огляду на системність злочинної діяльності останнього, як і його стале небажання стати на шлях виправлення.

Захисником та обвинуваченим в суді апеляційної інстанції не наведено в переконливих обставин, які б не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2022 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :