КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 30 жовтня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ТОЛКФІН» - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року,

за участі:

представника

власника майна адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на нежилі приміщення VIII поверху (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1114 кв. м, які на праві власності зареєстровані за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТОЛКФІН», , із забороною користування.

Заборонено посадовим та службовим особам ДП «Сетам» (), a також усім їхнім територіальним підрозділам, будь-яким органам Державної виконавчої служби України та/або будь-яким приватним виконавцям, у тому числі, але не виключно, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (АДРЕСА_2 ) вчиняти будь-які дії спрямовані на реалізацію зазначеного вище майна.

Заборонено відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатися таким нерухомим майном, у тому числі, але не виключно, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, стосовно вищевказаних об`єктів нерухомості.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ТОВ «ТОЛКФІН» - адвокат ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що клопотання розглянуто без виклику представника ТОВ «ТОЛКФІН», про наявність оскаржуваного рішення стало відомо із ЄДРСР 26 вересня 2024 року, апеляційну скаргу направлено, через систему «Електронний суд» 30 вересня 2024 року. З цих підстав, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Апелянт зазначає, що ТОВ «ТОЛКФІН» є належним та дійсним кредитором за зобов`язаннями, що виникли з кредитних договорів № 23/5/2004/840-К/112 від 29.07.2004 та № 23/5/2007/840-К/129 від 18.12. 2007 та їх виконання забезпечено арештованим майном на підставі договору. Станом на 02 серпня 2024 року Товариство перебуває у стані банкрутства та є власником спірного майна.

Вважає, що арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, а клопотання розглянуто всупереч вимогам, передбачених ч. 2 ст. 172 КПК України.

Звертає увагу на те, що прокурор неодноразово звертався до суду із клопотанням про арешт нежилих приміщень, а оскаржуваною ухвалою майно арештовано повторно, оскільки ухвалою слідчого судді від 02 серпня 2024 року аналогічне клопотання задоволено.

В судове засідання прокурор не з`явився, на електронну адресу суду 30 жовтня 2024 року направив заяву про розгляд апеляційної скарги у йоговідсутність. Також зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року, арешт накладений оскаржуваною ухвалою, скасовано. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника ТОВ «ТОЛКФІН» - адвоката ОСОБА_5 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначила, що 20 вересня 2024 року клопотання прокурора розглянуто без виклику представника ТОВ «ТОЛКФІН», про наявність оскаржуваного рішення стало відомо із ЄДРСР 26 вересня 2024 року, апеляційну скаргу направлено, через систему «Електронний суд» 30 вересня 2024 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 19 липня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003004, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що 29 червня 2005 року між ЗАТ "Корсар", як замовником, та Приватною компанією з обмеженою у розмірі акцій відповідальністю "БЛЕНХЕЙМ ТРЕЙДИНГ ЛІМІТЕД" Кіпр (далі - ПКОВ "БЛЕНХЕЙМ"), як інвестором, укладено інвестиційний договір № 12/05 (далі - інвестиційний договір).

Згідно з умовами вказаного інвестиційного договору об`єктом є будівля, що буде збудована по АДРЕСА_1 , будівництво якої буде здійснено за єдиним проектом, загальною площею 14 381,96 кв. м.

Замовник зобов`язався передати інвестору майнові права (комплекс прав, пов`язаних з отриманням права власності на приміщення об`єкту після здачі його в експлуатацію (згідно розділу "тлумачення термінів") на приміщення (частину об`єкту, який визначено цим інвестиційним договором, як будівлю, що буде збудована по АДРЕСА_1 , визначена цим інвестиційним договором та додатками до нього), а також збудувати об`єкт та здати його в експлуатацію, а інвестор зобов`язався здійснити фінансування будівництва приміщення об`єкту.

Додатком 3 до інвестиційного договору, зокрема, визначено, що замовнику передаються: приміщення техпідвалу, підвалу, 1, 2, 5, 6, 7, 8, 9 поверхів. Додатком 4 до інвестиційного договору визначено, що інвестору передають приміщення 3, 4 поверхів.

29 червня 2005 року між замовником та інвестором підписано акт прийому-передачі майнових прав до інвестиційного договору № 12/05 від 29.06.2005 р. Згідно з цим актом замовник передав, а інвестор прийняв майнові права на приміщення, що зазначені у додатку № 4 до інвестиційного договору, пов`язані з отриманням права власності на приміщення третього та четвертого поверхів об`єкту після здачі його в експлуатацію, за адресою АДРЕСА_1 .

Додатковою угодою № 4 від 01.03.2006 сторони інвестиційного договору домовились затвердити додаток № 3 у новій редакції та вказали, що інвестору додатково передаються приміщення, зазначені у додатку № 7 до інвестиційного договору.Згідно додатку № 7 до інвестиційного договору інвестору передають приміщення 8-го поверху загальною площею 1114,04 кв. м.

10 березня 2006 року між замовником та інвестором підписано акт прийому-передачі майнових прав до інвестиційного договору, згідно з яким замовник передав, а інвестор прийняв майнові права на приміщення, що зазначені у додатку № 7 до інвестиційного договору, пов`язані з отриманням права власності на приміщення восьмого поверху площею 1114,04 кв. м., об`єкту після здачі його в експлуатацію, за адресою АДРЕСА_1 .

16 березня 2006 року між Приватною компанією з обмеженою у розмірі акцій відповідальності "БевалоІнвестментс Лімітед" (BevaloInvestmentsLimited), як субінвестором, та ПКОВ "БЛЕНХЕЙМ", як інвестором, укладено інвестиційний договір за № 3 (далі - інвестиційний договір № 3).

Проте, саме на даному етапі у посадових осіб ЗАТ «Корсар» та Приватної компанії «БЛЕНХЕЙМ ТРЕЙДИНГ ЛІМІТЕД» виник умисел, спрямований на порушення прав Приватної компанії з обмеженою у розмірі акцій відповідальністю «БевалоІнвестментс Лімітед» та передбачені договором строки об`єкт не був введений в експлуатацію, що призвело до порушень прав субінвестора на отримання приміщень у власність у строки, визначені умовами договору № 3 від 16.03.2006 року.

З метою захисту порушених прав, Приватна компанія з обмеженою у розмірі акцій відповідальністю «БевалоІнвестментс Лімітед» звернулась з позовною заявою до ЗАТ «Корсар» та Приватної компанії «БЛЕНХЕЙМ ТРЕЙДИНГ ЛІМІТЕД» про визнання права власності на приміщення восьмого поверху площею 1114,04 кв.м. об`єкту після здачі його в експлуатацію, за адресою АДРЕСА_1 .

08 липня 2024 року на адресу Приватної компанії з обмеженою у розмірі акцій відповідальністю "БевалоІнвестментс Лімітед" (BevaloInvestmentsLimited) від ТОВ «ФК «Толкфін» надійшло повідомлення про перевірку документально і в натурі наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а саме приміщення 8-го поверху, загальною площею 1 114 кв. м, які розташовані в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

18 вересня 2024 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на нежилі приміщення VIII поверху (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1114 кв. м, які на праві власності зареєстровані за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТОЛКФІН», , із забороною користування, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0003004 про накладення арешту на вказане майно,слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали судового провадження свідчили, що на вказаному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси ТОВ «ТОЛКФІН» з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на те, що клопотання розглянуто всупереч вимогам, передбачених ч. 2 ст. 172 КПК України, не заслуговують на увагу. Зокрема, відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Доводи апеляційної скарги, що арештовано майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року (справа № 761/36302/24) арешт, накладений оскаржуваною ухвалою, скасовано. Відтак, під час апеляційного перегляду, відсутній предмет оскарження.

Рішення слідчого судді на момент його постановлення є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ТОВ «ТОЛКФІН» - адвоката ОСОБА_5 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ТОВ «ТОЛКФІН» - адвокату ОСОБА_5 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ТОЛКФІН» - адвокату ОСОБА_5 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

Єдиний унікальний № 761/34388/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_10

Справа № 11сс/82/6616/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК