ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2545/24 Справа № 215/2500/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

05.08.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2024р., якою щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, який утримується в АДРЕСА_1

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 01.09.2024р. включно

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2024п. щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 01.09.2024р. включно.

На рішення суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 , подано апеляційну скаргу, в якій він:

- зазначає, його винуватість у вчинені кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України не доведена, а тому продовження строку тримання під вартою є неправомірним;

- зазначає, що протягом двох років перебуває під вартою лише за те, що переплутав свій велосипед, на якому раніше приїхав до магазину на прохання матері, з чужим велосипедом;

- наголошує, що свідки та потерпілий у своїх показаннях не вказували на його винуватість, ризики на які посилався прокурор, є необґрунтованими;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши судді-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наявних матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Виходячи із пред`явленого обвинувачення та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважає, що є реальними ризики втечі обвинуваченого та переховування від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.

За вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції також вважає правильним, що при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого суд першої інстанції керувався вимогами ст. 177 КПК України, наголосивши, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого є обґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України він є необхідним та достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені ч.1ст.177 КПК України до теперішнього часу існують та не зменшилися, при цьому судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 178, 194 КПК України враховані дані про особу обвинуваченого, який є особою, яку було дев`ять раз засуджено за вчинення умисних злочинів, в тому числі заволодіння майном відкрито та із застосуванням насильства - ст. 186, 187 КК України, обсяг обвинувачення та фактичні обставини інкримінованого злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на наведене вище не зменшилися та продовжують існувати.

Суд апеляційної інстанції вбачає у даному конкретному випадку суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, має перевагу над принципом поваги до особистої свободи, та судом першої інстанції правильно зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, та вважає, що суд врахував наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, зокрема, ризик переховування від суду, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Продовжений обвинуваченому запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується із характером суспільного інтересу, тобто із визначеними КПК України конкретними підставами та метою запобіжного, що заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження ризику переховування від суду. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що його винуватість у вчинені кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України не доведена, а тому продовження строку тримання під вартою є неправомірним, що протягом двох років перебуває під вартою лише за те, що переплутав свій велосипед, на якому раніше приїхав до магазину на прохання матерів з чужим велосипедом, свідки та потерпілий у своїх показаннях не вказували на його винуватість, ризики, на які посилався прокурора є необґрунтованими, суд апеляційної інстанції не приймає о уваги, оскільки апеляційний перегляд ухвал суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимагає лише перевірку наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали суду та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням, не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, рішення суду першої інстанції є законим та обґрунтованим.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2024р., якою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 01.09.2024р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2024р., якою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 01.09.2024р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді