Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000097 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Києва, громадянки України,

що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 6 березня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2024 ОСОБА_7 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України і їй призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити і пом`якшити призначене їй за ч.1 ст.125 КК України покарання до штрафу в межах, установлених у санкції.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність своєї винуватості та правову кваліфікацію, звертає увагу, що вину у вчиненні кримінального проступку визнала повністю, активно сприяла його розкриттю і її діями шкоди заподіяно не було. Під час досудового розслідування, коли підписувала заяву пророзгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, працівники поліції запевнили, що їй буде призначено покарання у виді штрафу, який вона мала намір та можливість сплатити одразу після ухвалення судового рішення.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував стан її здоров`я, оскільки з 2009 року вона страждає на хронічне захворювання у виді посттравматичного ураження лівого колінного суглобу і навіть при невеликих навантаженнях на коліно відчуває біль. Вона постійно звертається до лікарів зі скаргами на біль, у зв`язку з чим відбування покарання у виді громадських робіт буде катуванням. Крім того, вона проживає з матір`ю похилого віку, яка не може самостійно пересуватись і потребує постійного стороннього догляду.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 17 січня 2024 року близько 15 години 48 хвилин ОСОБА_7 , яка знаходилась у ПКіВ "Перемога" на ковзанці відкритого типу, що у м. Києві, і у якої раптово виникли особисті неприязні відносини до малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, наблизилась до ОСОБА_8 і завдала йому один цілеспрямований удар пластиковою лопатою в ліву частину обличчя. Вказаними діями ОСОБА_7 заподіяла ОСОБА_8 тілесне ушкодження у виді садна в лівій щічній ділянці, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, перевіряючи доводи обвинуваченої про суворість призначеного їй покарання, колегія суддів частково з ними погоджується.

Підстави для призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу відсутні. Як пояснила ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, вона не працює, проживає з матір`ю, яка є пенсіонером, і джерелом її доходу є колишні заощадження та допомога брата.

ОСОБА_7 не є особою, до якої згідно з ч.2 ст.57 КК України не застосовуються виправні роботи. Останній раз обвинувачена зверталась до лікаря з приводу посттравматичної контрактури лівого колінного суглоба у 2009 році, тобто 15 років тому, на підтвердження чого долучила до апеляційної скарги копії довідок та виписки з історії хвороби (а.с.139-140). І цими доказами спростовуються її твердження про постійні звернення до лікаря через нестерпний біль. Що стосується матері обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то вона дійсно є пенсіонером за віком, але відвідувала кожне судове засідання у цьому кримінальному провадженні, пересуваючись самостійно.

Тому доводи в апеляційній скарзі щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченої та необхідності стороннього догляду за матір`ю, яка не може самостійно пересуватись, що нібито є перешкодою для відбування призначеного покарання, не відповідають дійсності, є нещирими і розцінюються колегією суддів як неготовність обвинуваченої нести відповідальність за свої дії та їх наслідки.

Безпідставними є і твердження ОСОБА_7 , що її діями не було заподіяно шкоду, адже вона спричинила дитині тілесне ушкодження, тобто фізичну шкоду, що є очевидним.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка судимостей не має, не працює. При цьому визнав обставинами, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального проступку, врахувавши поведінку обвинуваченої під час дізнання, а обставиною, яка його обтяжує, - вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої дитини.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів вважає, що призначене покарання у виді громадських робіт, які полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, буде необхідним для досягнення його мети, тобто виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Разом з тим, зважаючи на особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що призначене їй покарання на строк, наближений до максимального, установленого у відповідній санкції, є надто суворим і його належить зменшити.

Відповідно до вимог з ст.409 КПК України підставами для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 414 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої є підставою для зміни вироку шляхом пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт.

Оскільки суд апеляційної інстанції частково погодився з доводами в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 6 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк до 80 /вісімдесяти/ годин.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3