Провадження №11-кп/824/648/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_10 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Судові витрати за проведення експертиз покладено на державу.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 , залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 08.09.2019, приблизно о 14 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем «CITROEN C2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по 32 км. у крайній правій смузі автомагістралі Київ-Харків на території Бориспільського району Київської області в напрямку м. Києва.

Під час руху по зазначеній автодорозі ОСОБА_7 , проявляючи злочинну недбалість, порушуючи п.п 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), не була уважною, не врахувала дорожню обстановку та перед перестроюванням в крайню ліву смугу руху, не переконалась, що це буде безпечно, унаслідок чого виїхала в другу смугу руху справа, де зіткнулась з автомобілем «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в даній смузі руху в попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеня і забою м`яких тканин голови, яке, згідно з висновком експерта № 242 Е від 05.12.2019, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягнуло за собою тривалий розлад здоров`я на термін більше 21-го дня.

Указана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_7 , яка порушила наступні Правила дорожнього руху України, а саме: п. 2.3 «б» ПДР, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1 ПДР, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення ОСОБА_7 , п.п. 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, унаслідок якої ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 5 966, 38 грн., та задовольнити в повному обсязі цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 .

Такі вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно залишено цивільний позов потерпілої без розгляду, а також покладено процесуальні витрати за проведення експертизи на рахунок держави.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити та ухвалити ухвалу, якою задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 7923 грн. 15 коп. майнової шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди, 18 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вказує, що звільнення обвинуваченої від покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не є підставою для залишення цивільного позову без розгляду, а тому вирок суду в цій частині є незаконним.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з недоведеністю її винуватості та вичерпаністю можливостей отримати такі докази.

Також просить призначити у справі судову автотехнічну експертизу, дослідити усі наявні в матеріалах справи докази.

Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, її вина не доведена поза розумним сумнівом, а тому останню слід виправдати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечували проти апеляційної скарги прокурора та потерпілої, доводи прокурора та потерпілої, які підтримали апеляційні скарги, заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновкі.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на сукупності допустимих, достовірних та достатніх для цих висновків доказів, які повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неспроможними, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Так, обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнала, зазначила, що не порушувала Правила дорожнього руху України, швидкість не перевищувала, вважає винним водія автомобіля«FORD FUSION».

Незважаючи на позицію обвинуваченої, окрім показань допитаних судом першої інстанції потерпілої, свідків, експертів, її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується наступними доказами:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.09.2019 (т.1 а.с.172-174); схемою дорожньо-транспортної пригоди від 08.09.2019 та фотоілюстрації до неї (т.1 а.с.175-178); актом судово-токсикологічного дослідження № 687 від 08.09.2019 (т.1 а.с.181); актом судово-токсикологічного дослідження № 686 від 08.09.2019 (т.1 а.с.182); протоколом проведення слідчого експерименту від 30.09.2019, проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , (т.1 а.с.190-192) шляхом відтворення обстановки і обставин ДТП, яке мало місце 08.09.2019. Свідок ОСОБА_12 повідомив, що 08.09.2019, близько 14 години 30 хвилин, він, керуючи автомобілем «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по 32 км. автомагістралі Київ-Харків, на території Бориспільського району Київської області, у напрямку м. Київ. ОСОБА_12 рухався в другій, справа наліво, смузі свого напрямку руху. Швидкість руху автомобіля «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , складала близько 120 км/год. Під час руху ОСОБА_12 побачив, як автомобіль «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду нього у попутному напрямку, у крайній правій смузі руху, у напрямку м. Києва із набагато меншою, ніж його, швидкістю руху, без увімкнення світлового покажчика лівого повороту, різко перестроївся ліворуч у його смугу руху. ОСОБА_12 застосував термінове гальмування, але з-за незначної відстані уникнути зіткнення не вдалося; протоколом проведення слідчого експерименту від 30.09.2019, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , (т.1 а.с.193-195), який повідомив, що 08.09.2019, близько 14 години 30 хвилин, сидів на передньому пасажирському сидінні. Рухалися вони в другій справа наліво, смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 120 км/год. Під час руху ОСОБА_13 побачив, як автомобіль «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду нього в попутному напрямку, у крайній правій смузі руху, у напрямку м. Київ із набагато меншою, ніж їхня, швидкістю руху, без увімкнення світлового покажчика лівого повороту, різко перестроївся ліворуч у їхню смугу руху. ОСОБА_12 , побачивши це, застосував термінове гальмування, але, із-за незначної відстані, уникнути зіткнення не вдалося; висновком експерта № 12-1/2281 від 05.11.2019 (т.1 а.с.204-207); висновком експерта № 12-1/2287 від 04.11.2019 (т.1 а.с.214-219); висновком експерта № 12-1/2275 від 21.10.2019 (т.1 а.с.230-234), згідно з яким в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх обставин, технічна можливість попередження зіткнення з автомобілем «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , водієм автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , полягала у виконанні ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Тобто, при виконанні вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , на що у нього не було перешкод технічного характеру. У заданій дорожньо-транспортній ситуації, у діях водія автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортною пригодою. У заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх обставин, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29.10.2019 (т.1 а.с.241-241); протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.10.2019 (т.1 а.с.247-248); висновком експерта № 242Е від 29.11.2019, (т.1 а.с.250-251); висновком експерта № 140д від 31.10.2019, (т.1 а.с.252-253); висновком експерта № 141д від 31.10.2019, (т.1 а.с.254-255); висновком експерта № 6880/21-52/6891/6892/22-52 від 06.04.2022 (т.2 а.с.192-202), відповідно до якого у даній дорожній обстановці водій автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , з технічної точки зору, мала послідовно виконувати обсяг вимог п. 10.1, ч. 1 п. 10.3 ПДР. У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мала технічну можливість попередити дане зіткнення шляхом послідовного виконання вимог п. 10.1, ч. 1 п. 10.3. У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходитися дії водія автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які не відповідають вимогам п. 10.1, ч. 1 п. 10.3 ПДР.У даній дорожній обстановці причиною виникнення і здійснення даного ДТП, також, є дії водія автомобіля «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які не відповідають вимогам п.10.1, ч. 1 п. 10.3 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , з технічної точки зору, при виникненні небезпеки для його руху, мав діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР. У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_12 , з моменту виникнення у нього небезпеки для руху, не мав технічної можливості застосувати екстрене гальмування керованого ним автомобіля «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 та уникнути зіткнення з автомобілем «CITROEN C2», д.н.з. НОМЕР_1 . У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, причинний зв`язок між діями водія автомобіля «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 і виникненням даної ДТП відсутній.

Вищезазначені, досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази є належними, допустимими та достатніми для встановлення існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На переконання колегії суддів, в ході судового розгляду кримінального провадження, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин даної справи, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем, марки «CITROENC2», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 32 км. у крайній правій смузі автомагістралі Київ-Харків на території Бориспільського району Київської області в напрямку м. Києва, не була уважною, не врахувала дорожню обстановку та перед перестроюванням у крайню ліву смугу руху, не переконалася, що це буде безпечно, внаслідок чого виїхала в другу смугу руху справа, де зіткнулась з автомобілем «FORDFUSION», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в даній смузі руху в попутному напрямку, чим порушила вимоги п. 2.3 «б», п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм ОСОБА_7 указаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження вісутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження судом, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Висновки наведені у вироку суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не спростовуються доводами апеляційної скарги захисника.

Як слідує з вироку суду, на день постановлення вироку закінчилися строки давності притягнення обвинуваченої ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, так як обвинувачена вчинила кримінальний проступок 08.09.2019, тому суд вмотивовано звільнив її від призначеного покарання, на підставі положень ч. 5 ст. 74 КК України.

Разом з тим, постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України та звільняючи обвинувачену від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, місцевий суд мав розглянути цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , а підстави, за яких судом залишено цивільний позов потерпілої без розгляду, не грунтуються на вимогах закону.

Вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні здійснюється з додержанням вимог ст.ст.127-129 КПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК Україницивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст.368, ч. 3, 4ст.374 КПК України, передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що цивільний позивач (потерпіла) ОСОБА_9 в особі представника - адвоката ОСОБА_11 , заявила цивільний позов до цивільного відповідача(обвинуваченої) ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану майнову шкоду в розмірі 7 923, 15 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн.

В той же час, з матеріалів кримінального провадження слідує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент скоєння кримінального правопорушення була застрахована у ПрАТ "СК "УНІКА" поліс № АМ/5445523 від 19.01.2019 року. Відповідно до умов вказаного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн, а за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн (т. 1 а. с. 184).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Статтею ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Слідуючи позиціям, викладеним у постановах ВП ВС у справах № 465/4621/16-к від 19 червня 2019 року та № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, заподіювач шкоди, чия відповідальність належно застрахована, несе відповідальність щодо відшкодування шкоди в межах і в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Крім указаних вище позицій, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17; провадження № 14-95цс20) вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

В той же час, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована в ПрАТ "СК "УНІКА", страхова компанія має бути залучена в якості співвдповідача.

Окрім того, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована у ПрАТ "СК "ВУСО", яка, за заявою ОСОБА_9 , на виконання зобов`язань по договору добровільного страхування виплатила на користь потерпілої суму страхового відшкодування у розмірі 165 812 грн. 53 коп., у зв`язку з чим у страхової компанії виникло право регресної вимоги, а отже і право на відшкодування завданих збитків під час дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на викладене, а також те, що місцевим судом в порушення вимог кримінального процесуального закону, цивільний позов ОСОБА_9 було залишено без розгляду, належним чином не перевірено заявлені позовні вимоги, необхідність залучення страхової компанії у якості співвідповідача, а також наявності у інших осіб права регресної вимоги, колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Також, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальних витрат за проведення експертиз.

Так, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Приписами ч. 1 ст.126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, під час досудового розслідування кримінального провадження, розмір процесуальних витрат на залучення експертів складає: за судову автотехнічну експертизу - 1884, 12 грн; судову транспортно-трасологічну експертизу - 2198, 12 грн.; судову автотехнічну експертизу - 1884, 12 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, апеляційні скарги прокурора та потерпілої - задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні, а вирок суду від 14 серпня 2024 року в частині вирішення цивільного позову - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора та потерпілої - задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 5 966 грн. 36 коп. стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: