ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1213/24

Провадження № 1-кп/210/403/24

14 листопада 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони та учасники кримінального провадження, які приймають участь у судовому розгляді: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, відомості про яке внесено 03 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 ч. 4 ст. 296 КК України.

У судовому засіданні прокурор просила суд продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктом 1 та 5 частини 1 статті 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину, немає постійного міця проживання, тому ризик переховування від суду є високим.

Також прокурор у судовому засіданні повідомила, що сторона обвинувачення відмовляється від допиту свідка обвинувачення - ОСОБА_6 , та просить суд надати час для зміни обвинувачення за частиною 1 статті 296 КК України, а саме уточнення фактичних обставин інкримінованого діяння.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував з приводу заявленого прокурором клопотання, просив застосувати домашній арешт або особисте зобов"язання. Зобов"язується з"являтися до суду за кожним викликом.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала з приводу заявленого клопотання, та просила суд змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступних висновків.

Щодо продовження строку запобіжного заходу

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених у частині 1 статті 177 КПК України.

Суд на стадії судового розгляду не здійснює оцінку обґрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до обвинувачених на стадії досудового розслідування запобіжних заходів

Тому в контексті питання про зміну запобіжного заходу чи продовження його дії, суд оцінює як підстави, що слугували для обрання запобіжного заходу, так і їх чинність на етапі вирішення питання про його продовження, а так само оцінити обставини, на які сторона покликається в обґрунтування підстав для зміни запобіжного заходу на стадії судового розгляду.

При оцінці ризику переховування, в контексті вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 чи його зміну, суд враховує той факт, що існування вищевказаного ризику знаходиться у взаємозв`язку з іншими факторами, зокрема характеру обвинувачення та особи обвинуваченого, а саме:

- у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки: не одружений, відсутність на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, осіб з інвалідністю тощо, відсутність близьких родичів, які б могли поручитись за обвинуваченого, у тому числі й надати йому житло для проживання на період судового розгляду;

- соціальне та матеріальне становище: ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, доходи не отримує, виведений поза штат у військовй частині, у зв"язку із тим, що харахується як такий, що самовільно залишив військову частину; ОСОБА_4 інкримінується вчинення хуліганських дій та зберігання вибухових речовин без відповідного дозволу під час проходження військової служби;

- відсутність місця реєстрації та постійного проживання на території України;

- кількість непогашених та незнятих судимостей: обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів різного ступеня тяжкості, та відбував покарання в умовах позбавлення, звільнявся умовно-достроково.

Також суд враховує, що в матеріалах кримінального провадження наявна довідка військової частини, якою підтверджуються доводи сторони обвинувачення, що під час події злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, останній дійсно рахується як такий, що самовільно залишив військову частину.

Тобто, ОСОБА_4 наразі не проходить військову службу та виключений зі штату військової частині у зв"язку з її самовільним залишенням.

Факт наявності у обвинуваченого місця постійного проживання, міцних соціальних зв"язків, джерел доходів матеріали справи не містять.

Суд за клопотанням обвинуваченого 12.11.2024 року оголосив перерву в рзгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою для надання доказів, що остатній у разі зміни запобіжного заходу матиме житло. Зокрема, обвинувачений зазначив, що у нього є матір похилого віку, яка проживає в селі поблизу міста Кривого Рогу, а так само й брата, який проживає в місті Кривий Ріг. Ці особи можуть надати йому кімнату для проживання. Крім того, у нього є товариш, який також може пустити його на тимчасове проживання.

Однак у судове засідання 14.11.2024 року до суду із вищевказаних осіб ніхто не з"явився, та не засвідчив суду, що у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 буде проживати в них як член сім"ї або на правах тимчасового користування, і що вони дійсно мають на праві приватної власності чи праві користування житло за конкретною адресою.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, на що посилається прокурор, оскільки оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбаченого частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 КК України.

Крім того, у ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв"язкі, так само і не встановлено, що останній має нормальні доброзичливі відносини та зв"язок з родичами.

З урахуванням характеру висунутого обвинувачення, та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винним у інкримінованих злочинах, відсутності місця реєстрації та проживання обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. В той же час, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 а так само й покарання, яке може бути призначено, з урахуванням особи обвинуваченої, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені під час обрання слідчим суддею запобіжного заходу ризики.

Суд частково погоджується і з доводами прокурора про те, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, виходячи із характеру пред"явленого обвинувачення та наявності попередніх судимостей. Обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в умовах позбавлення волі, та обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, з використанням вибухових речовин в умовах воєнного стану.

У цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

Суд вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених і продовження раніше обраного щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюються, - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяця.

Доводи захисника про відсутність ризиків, які б безпосередньо вказували на можливість втечі обвинуваченого та/або вчинення нового злочину спростовуються даними про особу підозрюваної, який не має не лише міцних соціальних зв`язків, а й постійного місця реєстрації чи проживання , що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих обставин, які б могли запобігти переховуванню останнього від органів досудового розслідування та суду; маючи середню освіту ніде не працював не працює, а отже не має постійного, законного джерела доходу, у період з 1997 по 2022 роки одинадцять разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення крім за все злочинів проти власності, що свідчить про його нестабільний майновий стан, на даний час всі судимості зняти та погашені.

Щодо альтернативного заходу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Оцінюючи національне законодавство, ЄСПЛ у справі "Істоміна проти України" зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) слідчий суддя визначає розмір застави «…з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього».

Відносно ОСОБА_4 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено заставу в розмірі у межах 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 146000 (сто сорок шість тисяч гривень).

Ухвалою суду від 22 липня 2024 року вищезазначений розмір застави було зменшено до 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80520,00 (вісімдесят тисяч п"ятсот двадцять) гривень з попередньо визначеними обов"язками у разі зміни запобіжного заходу.

Застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. ЄСПЛ наголосив на тому, що суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

КПК України імперативно визначив межі розміру застави, яка може бути призначена в залежності від кваліфікації і тяжкості кримінального правопорушення.

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою, через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на неї з боку сторони обвинувачення для досягнення результату протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

У відповідності до положень статті 182 КПК України, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на природу та обсяг злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та необхідність забезпечення запобігання спробам переховуватися від суду, відсутність ризику впливу на свідків та знищення доказів, а так само й те, що кримінальне провадження перебуває на стадії завершення, суд вважає, що розмір на рівні 80 520,00 (вісімдесят тисяч п"ятсот двадцять гривень 00 копійок), тобто в межах від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту має відбуватися за місцем проживання обвинуваченого, проте доказів наявності такого місця проживання, а так само й осіб, які б ствердили суду про свої зобов"язання забезпечити ОСОБА_4 житлом на період судового розгляду суду не представлено.

Суд не вправі визначати місце виконання домашнього арешту за конкретною адресою виключно зі слів обвинуваченого, без достатніх на те правових підстав.

Підстави для застосування особистого зобов"язання, за відсутності місця проживання, хоча б тимчасового, не вбачається.

Керуючись статями 130, 131, 170-174, 314-317, 350,372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3" строком на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 10 січня 2025 року включно.

Розмір застави, у межах 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80520,00 (вісімдесят тисяч п"ятсот двадцять) гривень з попередньо визначеними обов"язками у разі зміни запобіжного заходу - залишити без змін.

Зобов`язати Державну установу "Криворізька установа виконання покарань (№3)" доставити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судові засідання згідно вимог про доставку в зал судових засідань № 309 ( АДРЕСА_1 ).

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 15 листопада 2024року об 08год. 40 хв.в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т Миру 24, третій поверх).

Суддя: ОСОБА_1