1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7285/21 1-кс/335/4470/2024
22 жовтня 2024 року м. Запоріжжя
У серпні 2024 року, Заявник, у відповідності до ч.3 ст. 55 КК України подав слідчому заяву по залучення його як потерпілого у кримінальному проваджені.
10.10.2024 року Заявник отримав постанову слідчого від 20.08.2024 року про відмову в залученні в якості потерпілого.
У судове засідання Заявник не з`явився, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.
Оскільки, особа, яка подала скаргу, про день, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд скарги за її відсутності, а неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних матеріалів.
Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Заявник ОСОБА_3 звернувся до органу досудового розслідування з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні у зв`язку зі спричиненням моральної шкоди скоєним кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному проваджені може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
При цьому, вимоги до процесуального рішення, прийнятого у формі постанови, передбачені ч.5 ст. 110 КПК України, відповідно до якої постанова повинна складатися з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Постановою слідчого від 20.08.2024 року відмовлено у залученні ОСОБА_3 в якості потерпілого у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Слідчий суддя, вивчивши надані Заявником матеріали, встановив, що Заявник є чоловіком загиблої ОСОБА_3 .
Зі змісту оскаржуваної постанови слідчого від 20.08.2024 року вбачається, що підставою для відмови у визнанні Заявника потерпілим є те, що він на теперішній час перевіряється на причетність до скоєння вказаного злочину, крім того, слідчий зазначає, що надання ОСОБА_3 статусу потерпілого негативно вплине на стан та об`єктивність проведення досудового розслідування.
В той же час, слідчим, за відсутності у Заявника статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відмовлено у визнанні потерпілим з підстав перевірки на причетність до кримінального правопорушення та зроблено загальний висновок про можливість його впливу на хід досудового розслідування.
Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.
Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння Заявнику шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.
Разом з тим, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчий суддя приймає рішення про скасування постанови.
Таким чином, неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги та скасування постанови слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області від 20.08.2024 року про відмову у визнані потерпілим.
Стосовно вимог скарги про зобов`язання слідчого визнати Заявника потерпілим, слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Слідчий суддя може зобов`язати слідчого вчинити лише ту процесуальну дію, яку він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.
Слідчий суддя бере до уваги положення ч. 5 ст. 40 КПК України, та зазначає, що слідчий суддя не наділений такими повноваженнями при розгляді скарги на рішення слідчого, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю на етапі розслідування, та він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).
На підставі наведеного, вимоги скарги ОСОБА_3 в частині зобов`язання слідчого визнати Заявника потерпілим задоволенню не підлягають.
Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
В іншій частині в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1