Справа №293/856/24
Провадження №1-кп/293/154/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001190 від 18.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомир, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Постановою Народицького районного суду Житомирської області від 20.07.2023 у справі 284/452/23, яка набрала законної сили 31.07.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - керування транспортним засобом особою, яка не має право керувати таким транспортним засобом та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років безоплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 18.08.2023 у справі 296/2533/23, яка набрала законної сили 29.08.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на один рік.

Крім того, постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 05.10.2023 у справі 296/7059/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 ч.1, ст.126 ч.5 Кодексу України про адміністративні правопорушення - порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, керування транспортним засобом особою, яка не має право керувати таким транспортним засобом та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортним засобом на п`ять років, без конфіскації транспортного засобу.

Крім того, постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 30.10.2023 у справі 296/7062/23, яка набрала законної сили 10.11.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк один рік.

Крім того, постановою Народицького районного суду Житомирської області від 22.01.2024 у справі 284/1335/23, яка набрала законної сили 02.02.2024, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні - керування транспортним засобом особою, яка не має право керувати таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння правопорушення та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто, в сумі 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу. Приєднати за правилами ч.3 ст.30 КУпАП правопорушення до додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки за вчинення нового адміністративного правопорушення невідбуту частину додаткового стягнення за постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 05.10.2023, що становить 4 роки 8 місяців 22 дні, визначивши ОСОБА_4 загальний строк додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 7 років 9 місяців 22 дні.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак у ОСОБА_4 , який достовірно знав про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, та будучи ознайомлений з ними, виник злочинний умисел, спрямований на їх невиконання.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на невиконання постанов суду в частині позбавлення права керування транспортним засобом, будучи ознайомлений із ними та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, ОСОБА_4 17.04.2024, близько 14 год. 00 хв. керував транспортним засобом марки «DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 та пересувався на ньому по смтЧерняхів, Житомирського району, Житомирської області, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. В цей час, проїжджаючи по АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками СРПП ВПД №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, за порушення правил дорожнього руху 31.4.7, а саме відсутні передбачені конструкцією грязезахисні бризовики.

Дії ОСОБА_4 були об`єднані єдиним злочинним умислом і в своїй сукупності складають єдиний злочин.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальному йому правопорушенні визнав повністю, не заперечував факт його вчинення за вказаних обставин. ОСОБА_4 не оспорює фактичних обставин справи, вказав, що розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг доказів, які потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.1 ст.382 КК України, є нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття та активне розкриття кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують, особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше не судимий, свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, а тому суд дійшов до переконання про призначенняйому покарання в межах санкції статті інкримінованого йому правопорушення у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.382 КК України.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, звільняє його від відбування покарання з випробуванням.

Вказане покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Цивільний позов у справі не заявлений.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та під час розгляду справи у суді не застосовувався.

Підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 09.09.2024.

Речові докази: диск з відеозаписами з бодікамери СРПП ВПД № 1 Житомирського РУП за 17.04.2024 з місця події за адресою: АДРЕСА_3 , - залишити в матеріалах справи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_5