Справа № 309/5208/23
Провадження № 1-кп/309/324/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000584 від 3 жовтня 2023 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з початковою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Хустського районного суду від 7 грудня 2023 р. за ст. 126-1 КК України, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

Прокурора ОСОБА_4 .

Обвинуваченого ОСОБА_3

Адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність та караність своїх діянь, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на ґрунті неприязних відносин, вчиняв психологічне насильство відносно співмешканки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту.

Зокрема, 06 квітня 2023 року ОСОБА_3 приблизно о 19 год. 20 хв. по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство відносно співмешканки ОСОБА_6 , а саме виражався в її сторону нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, за що 10 квітня 2023 року був притягнений Хустським районним судом до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 03 липня 2023 року біля 21 год. 10 хв., знаходячись за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 вчинив психологічне насильство відносно співмешканки ОСОБА_6 , а саме виражався нецензурними словами в її адресу, чим вчинив психологічне насильство, за що 25 липня 2023 року був притягнений Хустським районним судом до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Не зупиняючись на вищевикладеному, 01 жовтня 2023 року біля 17 години 20 хвилин ОСОБА_3 знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , продовжуючи вчиняти протиправні дії, умисно, усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, не реагуючи на численні звернення потерпілої ОСОБА_6 до правоохоронних органів з приводу вчинення ним домашнього насильства, принижуючи честь та гідність виражаючись нецензурними та образливими словами у сторону потерпілої, погрожуючи застосуванням фізичної сили, схопив за шию потерпілу ОСОБА_6 в присутності малолітньої дитини, у зв`язку з чим ОСОБА_3 вчинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї.

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України визнав частково. Суду ствердив, що він дійсно неодноразово мав конфлікти на побутовому рівні з своєю дружиною ОСОБА_6 . Приходячи додому з роботи дружина не готували їсти та не дивилася за дітьми. Він лише кричав на неї, однак ніколи руки не піднімав. Про вчинене шкодує.

Судом неодноразово вживались заходи щодо виклику та допиту в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , однак судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 25 червня 2024 року померла.

В судовому засіданні будучи допитаною, у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 суду ствердила, що померла потерпіла ОСОБА_6 була її донькою. Її зять ОСОБА_3 майже кожного дня перебуваючи в стані алкогольного спяніння ображав її доньку та бив дітей. Діти та донька прибігали до неї додому та жалілися на ОСОБА_3 , говорили що бояться його. Також ОСОБА_3 жодним чином не забезпечував свою сім`ю , а всі зароблені гроші витрачав на спиртні напої. Їй донька неодноразово говорила , що ОСОБА_3 її б`є та знущається в присутності їх дітей.

Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доводиться письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні зокрема:

- Постановою Хустського районного суду від 25 липня 2023 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП ;

- Постановою Хустського районного суду від 10 квітня 2024 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП;

- Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.10.2023 р. ;

Зазначені докази, сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, визнається і оцінюється судом як належні та допустимі, а у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

З правової позиції, яка відображена у постанові Верховного Суду в справі №754/17019/17 вбачається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно, досліджені докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Позиція ОСОБА_3 щодо визнання ним частково своєї вини у вчиненні даного злочину, на думку суду є цілеспрямованою та направленою, та розцінюється судом як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки дана позиція повністю спростовується сукупністю зібраних по справі доказів.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ст.126-1 КК України оскільки він своїм діями вчинив домашнє насильство , тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.. 12 КК України злочин, який передбачений ст.126-1 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання судом не встановлено

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини..

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, враховуючи особу підсудного, а саме те, що підсудний вину визнав частково, негативно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за злочини передбачені ст. 126-1 КК України та за ст. 125 КК України , де потерпілою була його дружина ОСОБА_6 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, враховуючи думку прокурора щодо необхідної міри покарання, та досудову доповідь складену Хустським РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 05.03.2024 р., суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у вигляд обмеження волі в межах санкції ст. 126-1 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Речові докази у кримінальному провадженні -відсутні

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у кримінальному провадженні, не обирався та, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України не убачає підстав для його визначення на цей час.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376,615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1