Номер провадження: 11-сс/813/1497/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000269 від 14.04.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має двох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000269 від 14.04.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

25.07.2024 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб.

26.07.2024 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2024 року задоволено частково клопотання органу досудового розслідування. Зазначена ухвала переглянута апеляційним судом 02.09.2024 року та залишена без змін.

30.08.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Далі, 13.09.2024 року орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати з моменту обрання виключного запобіжного заходу. Також орган досудового розслідування зазначає, що на даний час досудове розслідування триває та необхідно отримати результати призначених експертиз, здійснити ряд слідчих (розшукових) процесуальних дій, що неможливо здійснити до закінчення строку дії запобіжного заходу, а тому на даній стадії досудового розслідування застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з раніше визначеним альтернативним запобіжним заходом у виді застави у розмірі 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1514000 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 15.11.2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість, пред`явленої ОСОБА_8 підозри, яка в подальшому була змінена та повідомлено про нову підозру за фактом можливого вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а також продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, одночасно врахувавши соціальні зв`язки підозрюваного, обставини кримінального провадження та майновий стан підозрюваного, а також необхідністю завершити досудове розслідування та здійснити ряд слідчих (розшукових) дій.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник зазначає, що ризики на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в ухвалі не доведені та не обґрунтовані, а також необґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри. Крім того, захисник посилається на неврахування стану здоров?я підозрюваного та його соціальних зв`язків, а саме наявність родини та хворих батьків.

Крім того, захисник вважає, що слідчим суддею визначено занадто великий розмір застави, який не відповідає матеріальному стану підозрюваного та виходить за межі вимог ч.5 ст.182 КПК України.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного ОСОБА_8 , однак за участі його захисника, який не наполягав на участі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому дій.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею та підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Доводи захисника про те, що слідчим суддею не перевірена обґрунтованість підозриколегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються змістом оскарженої ухвали. Також, сторона захисту не була позбавлена права оскаржити пред`явлену підозру відповідно до вимог п.10 ч.1 ст.303 КПК України

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, долучені до клопотання докази, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зможе вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду також продовжує існувати ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому підозрюваний на даному етапі досудового розслідування може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК, колегія суддів погоджується з обґрунтуванням наявності зазначених ризиків із слідчим суддею.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Відомостей, які б могли вказувати на те, що існують обставини, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять.

Колегією суддів при перегляді попередньої ухвали слідчого судді зобов`язувало посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити належне медичне обстеження та лікування підозрюваного. Відповідно до наявних даних, ОСОБА_8 обстежено та надано відповідну допомогу, однак він відмовився від прийняття ліків, які йому призначались та зазначив, що має бажання приймати ліки, які йому передають родичі. Медичною установою не встановлено обставин, які б унеможливлювали утримання підозрюваного під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що підозрюваниймає місце постійне місце проживання, його сімейний стан, наявність батьків, які потребують догляду, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що беззаперечно можуть гарантувати запобігання існуючим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наведених обставини, існування ризиків, які слугують підставами для продовження строку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів на даній стадії визнає обґрунтованим, а тому рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим.

Стосовно доводів захисника щодо непомірного розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 4 ст. 182 КПК передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до приписів п.3 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб..

Вказані положення кримінального процесуального закону свідчать про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також оцінити доведеність обставин, які свідчать про існування виключного випадку.

У даній справі слідчий суддя дотримався вимог кримінально процесуального закону, врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який пов`язаний зі незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що могло потягти тяжкі наслідки для окремих для життя чи здоров`я окремих осіб та населення в цілому.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Слідчий суддя обґрунтовано зазначив у мотивувальній частині оскарженої ухвали, що застава у межах п.3 ч.5 ст.182 КПК не буде здатна забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, з цим погоджується і апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави, є достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, та не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину пов`язаного з незаконним оборотом наркотичних засобів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу, в тому числі й щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000269 від 14.04.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4