Дата документу 11.11.2024 Справа № 331/1345/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1345/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1124/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євпаторія АР Крим, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 грудня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2024 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 грудня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю обставин, які свідчать про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не змінилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та винесеною із істотними порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що вказані судом першої інстанції ризики не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 від працівників поліції не переховувався, сумлінно з`являється до слідчого, прокурора та суду, після проведення 23 грудня 2021 року обшуку за місцем мешкання його було доставлено до ГУНП в Запорізькій області, обвинувачений не має можливості виїхати.

Вважає, що в разі застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати приміщення із застосуванням електронного засобу контролю, він не зможе покинути приміщення квартири та буде підконтрольний органам поліції.

Крім того, зазначає, що від потерпілих не надходило заяв про те, що на них здійснюється вплив, навіть з урахуванням того, що один із обвинувачених перебуває на свободі, всі потерпіли та свідки вже допитані судом.

Вказує на відсутність доказів скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, яке інкримінується ОСОБА_6 , а щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, то крім показів потерпілого та протоколу впізнання, жодних доказів немає.

Зазначає, що ОСОБА_6 має адресу, за якою можливо виконувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обвинувачений виявляє бажання вступити до лав Збройних сил України та проходити військову службу.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що суд першої інстанції посилається на наявність ризиків, які якщо застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю будуть відсутні. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 бажає проходити військову службу в лавах ЗСУ, чим буде корисний суспільству.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що тривалий час перебуває під вартою а саме 8 років, без винесення вироку, він не має наміру переховуватися, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, має намір проходити військову службу.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Колегія суддів вважає, що ураховуючи приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття прокурора не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких умисних корисливих злочинів, суворість можливого покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, відсутність стійких соціальних зв`язків, які б були для обвинуваченого стримуючим фактором, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Також, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, звільнявся з місць позбавлення волі, обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, скоєних з метою власного збагачення, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, відносно нього наявне інше кримінальне провадження, яке наразі перебуває на розгляді в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя. Вказані обставини в сукупності свідчать про продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги захисника, які фактично зводяться до невинуватості обвинуваченого колегія суддів вважає передчасними, оскільки оцінка таких доводів може бути зроблена лише за наслідком здійснення судового розгляду обвинувального акту по суті, із встановленням усіх обставини ймовірно вчинених кримінальних правопорушень.

З приводу зазначення обвинуваченим у судовому засіданні апеляційного суду щодо його довготривалого тримання під вартою, то на переконання колегії суддів, тримання ОСОБА_6 під вартою обумовлюються такими чинниками як складністю кримінального провадження, оскільки останньому інкримінується вчинення декількох злочинів, які відносяться до категорії тяжких, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

При цьому, посилання обвинуваченого на його тримання під вартою тривалістю 8 років не відповідає дійсності, з огляду на відомості, які містяться в матеріалах кримінального провадження (у даному кримінальному провадженні затриманий 23 грудня 2021 року).

В апеляційній скарзі містяться інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. У цій частині колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ.

Так, хоча §1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна трактувати як необхідність давати детальну відповідь на кожен аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення можна змінювати залежно від характеру рішення та потрібно визначати з урахуванням обставин конкретної справи (див. рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), від 09.12.1994, §29, Серія A. 303-A, «Хіро Балані проти Іспанії» (Hiro Balani v. Spain), 09.12.1994, §27, Серія A, № 303-B та Гарсіа Руїс (Garcia Ruiz), згадане вище, §26). Тому, відхиляючи апеляцію, апеляційний суд може, в принципі, просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справах «Хелле проти Фінляндії» (Helle v. Finland), від 19.12.1997, §§ 59-60, Звіти про судові рішення та ухвали 1997-VIII, «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, §30, від 27.09.2001, «Степанян проти Вірменії» (Stepanyan v. Armenia), № 45081/04, §35, від 27.10.2009 та «Емель Бойраз» (Emel Boyraz), згадане вище, §74) (рішення «Їлдиз проти Туреччини» (Yildiz v. Turkey), заява № 47124/10, від 27.04.2021, §31).

Отже, у цьому провадженні колегія суддів надала відповіді на всі вагомі аргументи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2024 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 грудня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4