Справа № 191/1273/22
Провадження № 1-кп/191/96/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Синельникове Колегія суддів Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого- судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 10.03.2022, стосовно ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Старобільськ Луганської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 11.02.2021 №83 о/с ОСОБА_7 призначено на посаду інспектора сектору кадрового забезпечення Старобільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. Таким чином, ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 присягнула на вірність Українському народові та зобов`язалася, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас ОСОБА_7 складеної нею присяги не дотримала та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1,2, 17 Конституції України, ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадила українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, російської федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

24.02.2022 військовослужбовці збройних сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

09.03.2022 (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), ОСОБА_7 пройшла співбесіду з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, на предмет її переходу на сторону окупанта. У ході вказаної співбесіди ОСОБА_7 надала згоду представникам РФ на вступ до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, а саме так званого «Старобільського РОВД МВД ЛНР», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, 10.03.2022 ОСОБА_7 присягнула на вірність так званій «Луганській народній республіці», що є частиною окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України, а саме державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 (in absentia), яка показань суду не надавала та будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Водночас, розгляд кримінального провадження здійснювався за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_6 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги .

Захисник обвинуваченої здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої, приймав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах.

З моменту направлення до суду обвинувального акту процесуальні права обвинуваченої ОСОБА_7 були дотримані стороною обвинувачення та прийнято усіх вичерпних заходів для забезпечення її прав. Зокрема, захист обвинуваченої здійснює адвокат, який брав участь як під час досудового розслідування, так і у суді, повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_7 (враховуючи, що з 24.02.2022 АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до РФ, а також поштових відправлень до тимчасово окупованої території), інформація про процесуальні документи надсилались судом та публікувались відповідно до вимог ст.135, 323 КПК України через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження , а саме в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних сайтах офісу Генерального прокурора України та судової влади.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_7 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати її правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_7 під час судового розгляду та висловив свою позицію, відповідно до якої вважав, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, а всі докази щодо переходу її на бік ворога ґрунтуються лише на припущеннях.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, судом досліджені письмові матеріали та допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працював в Старобільському РУП ГУНП в Луганській області на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції з 01.02.2019. ОСОБА_7 знає з 2012 року. Вона працювала в Старобільському РУП, але посади її не знає. Працювала вона до останнього дня, коли відбувалася окупація м.Старобільска незаконним збройними формуваннями. Начальником Старобільського РУП був ОСОБА_9 , а безпосереднім начальником свідка ОСОБА_10 14.03.2022 керівництво наказало їм їхати до РУП та здати зброю. Коли окупували м.Старобільськ, евакуації не було, вони несли службу до 01.03.2022. З його підрозділу ніхто не виїхав. Коли був наказ здати зброю, вони поїхали до відділу поліції , до них вийшла ОСОБА_11 і сказала, що вона тепер начальник відділу кадрів поліції в новоствореному органі так званої « ЛНР» та радить їм виходити працювати на нову владу. Багато хто прийняв її пропозицію. Коли їх підіймали на поверх до слідчого, то обшукували, забирали телефони. Один співробітник хотів пройти без обшуку і ОСОБА_7 наказала пропустити його, бо він їх новий співробітник. Евакуації у них не було, керівництво не повідомило виїжджати їм чи ні. Коли керівник виїхав, свідок вирішив виїхати теж, коли трапилась така можливість. Перевізники повідомили, що відкрилась дорога і він виїхав до Дніпра 12.04.2022. Потім в інтернеті бачив відео, де ОСОБА_7 приймала присягу так званої «ЛНР» в приміщені Старобільського РУП, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 стояла поряд з керівництвом у камуфляжній формі не українського зразка , мабуть в ролі керівника відділу кадрів.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він працював в Старобільському РУП ГУНП в Луганській області на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції. ОСОБА_13 знає з 2018 року, вона працювала з сектором відділу кадрового забезпечення. 05.03.2022 після захоплення міста Старобільск збройними силами РФ було отримано вказівку поїхати до РУП та здати зброю. Коли приїхав там вже були їхні працівники, в тому числі і ОСОБА_7 , яка розмовляла з невідомими чоловіками, які були з шевронами «ЛНР» та в балаклавах. Вона повідомила, що вона начальник відділу кадрів. Потім бачив в інтернеті як ОСОБА_7 приймає присягу на вірність окупаційній владі в приміщенні Старобільського РУП, як вона тримала папку і зачитувала присягу у формі «ЛНР». Працювати на окупаційну владу їх не примушували, його начальник сказав, що якщо хтось хоче може взяти анкети та піти працювати. Більше ні від кого пропозицій не надходило. 05.03.2022 за вказівкою начальника приїхали здати зброю. Забрали зброю люди в формі російських військових та балаклавах. Чи проходила ОСОБА_7 співбесіду з окупаційною владою йому не відомо, тільки чув , що вона при вході сказала, що вона начальник відділу кадрів. Свідок виїхав до м. Дніпро 10.04.2022.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він працюває на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області з липня 2021 року по теперішній час. Коли почалося повномасштабне вторгнення з 24.02.2022 по 01.03.2022 він з напарником був на патрулюванні. Їм надійшла вказівка від керівництва обмежити пересування по місту. 02.03.2022 ОСОБА_7 збирала їх біля магазину «Поліс» в м.Старобільску і там він дізнався, що відділ поліції захоплено. Спілкувались з приводу того, хто поїде, хто буде працювати на нову владу. ОСОБА_7 створила групу в месенджер «вотсап», куди включила і його. Через пару днів вона йому подзвонила і запропонувала здати зброю, інакше прийдуть та заберуть насильно. Він прийшов до відділу, здав зброю в присутності ОСОБА_7 та в присутності ще однієї невідомої особи, яка була озброєна пістолетом. ОСОБА_7 пропонувала йому працювати в новому райвідділі, співбесіду проводили, але він відмовився. Евакуювався він до м. Дніпра 31.03.2024. Потім бачив в телеграм каналі як ОСОБА_7 приймала присягу на вірність т.з. «ЛНР» та зрозумів, що вона там працює.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він працював на посаді заступника начальника Старобільського РУП, ОСОБА_7 була йому підпорядкована. Після повномасштабного вторгнення в лютому 2022 року було окуповано м. Старобільськ. Був виданий наказ про евакуацію на початку березня 2022 року, який було доведено до особового складу усно. Свідком було вирішено покинути окуповане місто . Після виїзду йому з мережі інтернет стало відомо, що ОСОБА_7 пішла на співпрацю з окупантами. На якій посаді вона працювала -не знає. Він бачив в мережі інтернет, як вона приймала присягу. Оскільки він знає ОСОБА_7 особисто, то одразу її впізнав. Від знайомих, які залишилися на окупованій території, дізнався, що вона досі на окупованій території співпрацює з окупаційною владою. Евакуація особового складу була до м. Дніпра, хто хотів виїхав, хто ні - залишився на окупованій території.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що працювала до 24.02.2022 в Старобільському РУП разом з ОСОБА_7 . Свідок працювала старшим інспектором кадрового забезпечення Старобільського РУП, а ОСОБА_7 -інспектором кадрового забезпечення Старобільського РУП. Вони працювали в одному секторі. Після повномасштабного вторгнення збройних сил РФ 24.02.2022 керівництво їх зібрало в приміщенні РУП і довело їм інформацію про те, що відбувається, і те, що працівникам поліції потрібно евакуюватися до Дніпропетровської області. Крім неї були присутні ОСОБА_7 , керівництво та інші працівники. Свідок евакуювались з родиною до м. Дніпра 14.03.2022. ОСОБА_11 особисто не казала їй нічого про те, що буде вона виїжджати чи буде залишатися. Приблизно у січні 2022 року ОСОБА_7 подавала рапорт про звільнення та її мали звільнити у березні, але не встигли. ОСОБА_7 залишилась на окупованій території. Потім свідок побачила в інтернеті як ОСОБА_7 приймає присягу на вірність т.з «ЛНР».

Також судом були досліджені наступні письмові докази:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000043, внесеного 10.03.2022 на підставі матеріалів правоохоронних і контролюючих державних органів (т.2 а.с.1-2);

-повідомлення Управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях про виявлення кримінального правопорушення від 04.04.2022 (т.2 а.с.18);

-акт огляду відео-файлу публікації на Інтернет сторінці (сайта) «Depo Донбас», під час якого отримано відомості, які мають значення для причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, а саме в кадрі виступає особа « ОСОБА_7 , сектор кадрового забезпечення Старобільського РВ ГУНП в Луганській області, яка складає присягу на вірність народові «Луганської народної республіки» перед вступом на посаду в органах «народної міліції ЛНР» (т.2 а.с.20-22);

-довідка №6 від 11.04.2022 про звільнення ОСОБА_7 з Національної поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), наказ ГУНП в Луганській області від 01.04.2022 №140 о/с (т.2 а.с.32);

- протокол огляду від 08.04.2022 публікації про складення присяги поліцейськими м.Старобільська на вірність т.з. ЛНР (мовою оригіналу «В Старобельське 20 полицейских Украины дали присягу ЛНР») з додатками до протоколу огляду інтернет сторінки від 08.04.2022, диск DVD-R» (том 2 а.с.33-39);

-протокол огляду від 21.06.2022 Інтернет сторінки зі скріншотами з відеоролику, в ході якого були завантажені файли із текстом документів «Закон ЛНР « О системе исполнительных органов государственной власти ЛНР» та «Закон ЛНР о полиции» (т.2 а.с.129-201);

-протокол огляду від 21.06.2022 зі скріншотами публікації, розміщеної на Інтернет сторінці (сайта) т.з. «Министерства внутренних дел Луганской народной респуплики» (МВД ЛНР» окупаційної адміністрації РФ, в ході якої підтверджено факт створення роботи незаконного структурного підрозділу «ЛНР» окупованої адміністрації РФ, а саме т.з. «Старобельський РОВД МВД ЛНР» в незаконно захоплених адміністративних будівлях Старобільського РУП ГУНП в Луганській області (т.2 а.с.202-204);

-протокол огляду з відеозаписом на компакт-диску CD-R від 11.03.2022, розташованого в Інтернет ресурсі, в ході якого зафіксовано як інспектор сектора кадрового забезпечення Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області ОСОБА_7 приймає присягу «МВД ЛНР» (т.2 а.с.205-209);

-протокол огляду з відеозаписом на компакт-диску CD-R від 05.05.2022, розташованого в Інтернет ресурсі, в ході якого зафіксовано як інспектор сектора кадрового забезпечення Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області ОСОБА_7 надає коментарі щодо численності працівників, які перейшли на бік «ЛНР» (т.2 а.с.210-2013);

- протокол огляду офіційних сайтів газети «Урядовий кур`єр» та ОГП від 11.05.2022 з повісткою про виклик ОСОБА_7 (т. 2 а.с.214-218);

- протокол огляду офіційних сайтів газети «Урядовий кур`єр» та ОГП від 21.05.2022 з повісткою про виклик ОСОБА_7 (т. 2 а.с.219-223);

-висновок судово-портретної експертизи №СЕ-19/104-22/16483-ФП від 24.06.2022 стосовно ідентифікації особи ОСОБА_7 за фотознімками та відеозаписами (т.2 а.с.231-241);

-довідка начальника УКЗ ГУНП в Луганській області про проходження служби в органах поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 (а.с. 68, 73 т.3) доводить, що ОСОБА_7 проходила службу в органах внутрішніх справ України з 03.04.2010 по 06.11.2015, в Національній поліції з 07.11.2015 по 01.04.2022, остання посада (з 11.02.2021 по 01.04.2022) інспектор кадрового забезпечення Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області;

-витяг з наказу начальника ГУНП в Луганській області №83 о/с від 11.02.2021 про призначення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 на посаду інспектора сектору кадрового забезпечення Старобільського РУП ГУНП в Луганській області (т.3 а.с.69, 72)

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування від 02.06.2022 (т.3 а.с.93-94);;

-повістка про виклик ОСОБА_7 при здійснені спеціального досудового розслідування (т.3 а.с.96-103);

- повістка про виклик, роздруківка газети КМУ «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за 24.06.2022 (з повідомленням про підозру та повісткою про виклики ОСОБА_7 (т. 3 а.с.105,107-113).

-повідомлення про підозру ОСОБА_7 (а.с. 1-7 т. 3), яке супровідним листом спрямовано за місцем роботи ОСОБА_7 15.03.2022, тобто до того, як її було звільнено (а.с. 75-76 т. 3);

-протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с. 117-121 т.3).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, судом визнано загальновідомими та такими, що не потребують доказування обставинами те, що 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил РФ шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Запорізькій, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, період якого в подальшому був продовжений.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, перебуваючи на посаді інспектора сектора кадрового забезпечення Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Старобільського району, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в період проведення військових дій на території Луганської області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшла на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ, після чого виконувала вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації РФ. З власної ініціативи добровільно надала згоду представникам РФ на вступ до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, так званого «Старобільського РОВД МВД ЛНР», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, чим вчинила перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Вказаний висновок суду ґрунтується на аналізі показань, наданих в судовому засіданні свідками, та матеріалами справи.

Так, однією із форм об`єктивної сторони державної зради є перехід на бік ворога в період збройного конфлікту. Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна перебуває у стані війни або збройного конфлікту. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званій фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій державі або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід). У цій формі державна зрада визнається закінченою з моменту, коли особа почала надавати допомогу ворогові.

З суб`єктивної сторони перехід на бік ворога в період збройного конфлікту може бути вчинено тільки з прямим умислом, який характеризується конкретним усвідомленням суб`єкта, що він добровільно встановлює злочинний зв`язок із ворогом в період збройного конфлікту, і його дії завідомо спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, що характеризує інтелектуальний момент прямого умислу особи. При цьому зміст прямого умислу суб`єкта полягає в тому, що він усвідомлює, що своїми діями, які полягають у наданні допомоги ворогу, спричиняє шкоду зовнішній безпеці України та бажає спричинення такої шкоди з будь-яких мотивів.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджений той факт, що ОСОБА_7 на час окупації м. Старобільськ збройними формуваннями РФі до моменту її звільнення з органів Національної поліції України (01.04.2022), тобто на час вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, була діючим працівником правоохоронного органу Національної поліції України, обіймала посаду інспектора кадрового забезпечення Старобільського РУП ГУНП України в Луганській області, у зв`язку з якою фактично мала доступ до особистої інформації працівників зазначеного підрозділу.

При цьому посилання захисника на те, що ОСОБА_7 можливо діяла в умовах здійснюваного на неї тиску з боку збройний формувань РФ або т.з. «ЛНР» є неспроможним з огляду на те, що свідки у судовому засіданні показали, що вони також, будучи працівниками Старобільського РУП ГУНП України в Луганській області не зазнавали тиску щодо вступу до правоохоронних органів т.з. «ЛНР» або РФ, мали можливість евакуюватися, виконуючи вказівки керівництва, що й зробили, натомість характер дій ОСОБА_7 , встановлені обставини провадження свідчать про добровільність її співпраці з окупаційною владою, добровільності її дій, кваліфікованих як державна зрада в умовах воєнного стану.

Таким чином, на підставі оцінки зібраних доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним той факт, що громадянкою України ОСОБА_7 , яка будучи працівником правоохоронного органу, не звільненою з посади в Національній поліції України, зрадила Присязі вірно служити Українському народові, порушила обов`язки дотримуватись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, надала добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ та перейшла на бік ворога.

Ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд дійшов висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .

Покази свідків та встановлені судом обставини, вказують на те, що інкримінований злочин обвинуваченій був вчинений саме нею.

У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.

Об`єктивних даних, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_7 діяла не добровільно, виконувала обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи іншим особам, або інтересам держави, суду не надано.

Крім того, суд враховує, що заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачена ОСОБА_7 не вживала.

Публічне складання присяги на користь ворога незаконного, підконтрольного країні агресору утворення- т.з. «»ЛНР», а також участь у діяльності такого формування діючим працівником Національної поліції під час воєнного стану та збройного конфлікту надали можливість ворогу у використані такого відео контенту в мережі інтернет на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України в якості негативної пропаганди заохочення зради та взірця корисної для ворога поведінки іншими громадянами та правоохоронцями України та утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, а саме державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якими передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до категорії особливо тяжких, раніше ОСОБА_7 не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 неможливе без її ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, встановленою ч.2 ст.111 КК України.

Крім того, відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Також, з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, та відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено нею в статусі працівника правоохоронного органу Національної поліції України, вона перебувала у спеціальному званні «старшого лейтенанта поліції» та обіймала посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, суд вважає за доцільне застосувати до неї додаткові покарання у виді позбавлення спеціального звання та позбавлення права обіймати певні посади у відповідності до ст. 54, 55 КК України, які не передбачені санкцією ч. 2 ст. 111 КК України.

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування ст. 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 провадження № 51-130 кмо 23, відповідно до якого, у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. 323, 349, 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначити їй покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна, з позбавленням на підставі ст.55 КК України права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «старший лейтенант поліції».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту її фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави ( отримувач ГУК у Дн-кiй обл/м.Син/24060300 Код отримувача , Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку (IBAN):UA0004587, код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження») витрати на проведення судової портретної експертизи №СЕ-19/104-22/16483-ФП від 24.06.2022 в розмірі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 50 коп.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3