Справа № 931/1033/23 Провадження №11-кп/802/620/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001021 від 03.10.2023 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 16 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Мукачево Закарпатської області, жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з повною загальною середньою освітою, одружену, непрацюючу, судиму востаннє вироком Локачинського районного суду Волинської області від 06.03.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 років 6 місяців, ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 12.11.2021 року на підставі ст.81 КК України звільнена умовно-достроково від відбування покарання з невідбутим терміном 9 місяців 24 дні,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 та ч.4 ст.185 КК України, і призначено їй покарання за:

- ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком суду вирішено долю арештовано майна та речових доказів.

Стягнуто із обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 1195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) гривень.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи неодноразово засудженою за вчинення умисних корисливих злочинів, востаннє вироком Локачинського районного суду Волинської області від 06.03.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, 22.11.2021 року згідно із ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 12.11.2021 року на підставі ст.81 КК України звільнена умовно-достроково від відбування покарання з невідбутим терміном 9 місяців 24 дні, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила, маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість, повторно вчинила новий умисний корисливий злочин.

Так, 29.09.2023 року орієнтовно о 12 годині 00 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, який затверджено Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні", з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб та продовжений з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 року строком на 90 діб Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 року, який затверджено Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", перебуваючи в приміщенні літньої кухні, яка знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де без відома власника тимчасово проживала, діючи з раптово виниклим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала велосипед марки «Ardis», вартістю 2251 гривень 67 копійок, та валізу марки «Limei», вартістю 273 гривень, що належать ОСОБА_9 , чим спричинила потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2524 гривень 67 копійок.

Крім того, ОСОБА_7 17.11.2023 року орієнтовно о 12:00 годині, маючи умисел на порушення конституційного права та недоторканість житла особи, передбаченого ст.30 Конституції України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ночівлі, без згоди власника за заповітом громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшовши на територію домоволодіння останньої по АДРЕСА_3 та в подальшому, через розбиту шибку віконного отвору, незаконно проникла до приміщення житлового будинку, розташованого на цьому ж подвір`ї, чим порушила недоторканність житла ОСОБА_10 .

Після чого, 17.11.2023 року близько 14:00 години ОСОБА_7 була виявлена поліцейськими у вказаному вище житлі в спальній кімнаті у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Також ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, що порушує недоторканність житла громадян (а.с.133-134).

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої, апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом Закону України Про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Вказує на те, що відповідно п.4-1 ч.1 до ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, установлено, що адміністративним правопорушенням, передбаченим статтею 51 КпАП України, є дрібна крадіжка, якщо вартість чужого викраденого майна не перевищує 3028 гривень.

З огляду на такі положення закону кримінально-караним за ст.185 КК України є таємне викрадення чужого майна вартістю понад 3028 гривень, тобто відбулась декриміналізація діяння, інкримінованого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України.

За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України підлягає скасуванню, кримінальне провадження в цій частині - закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Також вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України є покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, зважаючи на невідшкодування потерпілій заподіяних збитків, яка просила суд суворо покарати обвинувачену з огляду на невперше порушення ОСОБА_7 житлових прав потерпілої, а також попереднє притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності та наявність не знятих і не погашених судимостей за вчинення корисливих злочинів проти власності і відбування покарання у місцях несвободи, що свідчить про вперте небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною, відповідно до статті 66 КК України, щире каяття, однак не було враховано того, що факт визнання засудженою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, усунення негативних наслідків злочину.

Звертає увагу суду на те, що за змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині обвинувального вироку суд має зазначити, з-поміж іншого, рішення про початок строку відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.58 КВК України визначено, що строк покарання у виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Системний аналіз зазначених норм вказує на те, що початок строку відбування покарання для осіб, засуджених до обмеження волі та до яких не застосовано попереднє ув`язнення, як запобіжний захід, необхідно відраховувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі або затримання уповноваженим органом на виконання вироку, який набрав законної сили, що у даному випадку не було дотримано судом першої інстанції.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою за ч.1 ст.162 КК України та призначити покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з дня прибуття і постановки засудженої на облік у виправному центрі або затримання уповноваженим органом на виконання вироку, який набрав законної сили.

З мотивувальної частини вироку виключити посилання на встановлення відповідно до ст.66 КК України пом`якшуючої покарання ОСОБА_7 обставини - щирого каяття.

На підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України.

З мотивувальної і резолютивної частини вироку виключити посилання на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Матеріали за фактами повторного таємного в умовах воєнного стану викрадення ОСОБА_7 майна ОСОБА_9 на суму 2524,67 гривень скерувати в органи Національної поліції для вирішення питання про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності.

У решті вирок залишити без зміни (а.с.138-143).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; думку обвинуваченої, яка проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечила; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, при обставинах, що наведені у вироку суду, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про скасування вироку в частині засудження за ч.4 ст.185 КК України і закриття провадження в цій частині на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, колегія суддів вважає, що воно підлягає до задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 року по справі № 0306/7567/12, за загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Аналогічного змісту позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 16.02.2021 року по справі № 345/3522/18.Колегія суддів ККС Верховного Суду погодилася з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності закриття кримінального провадження, оскільки висновок про відсутність у діях складу злочину, з огляду на ретроспективність юридичних наслідків декриміналізації, відповідає засаді законності. Водночас зазначено, що такі підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані із змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КпАП України.

Згідно внесених змін до ст.51 КпАП України, дрібним викраденням чужого майна є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином відповідно до вказаного Закону дрібної крадіжкою, за яку передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яка не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 визнана судом винуватою у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України за вчинення кримінального правопорушення 29.09.2023 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2023 року становить 2684 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1342 гривень на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст.51 КпАП України) становить 2684 гривень.

Ураховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2023 році, становить 2684 гривень.

Тобто, з 09.08.2024 року сума викраденого майна, яка не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст.51 КпАП України.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду ОСОБА_9 на суму 2524 гривень 67 копійок.

Під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що по епізоду від 29.09.2023 року за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 було вчинено викрадення чужого майна сума вартості якого менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна за епізодом від 29.09.2023 року крадіжки була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, скоєне нею кримінальне правопорушення не підпадає на даний час під кримінально каранного діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

Обвинувачена не заперечила проти закриття кримінального провадження за ч.4 ст.185 КК України (за епізодом від 29.09.2023 року), оскільки права ОСОБА_7 при цьому не будуть порушені.

Враховуючи викладене, вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України (за епізодом від 29.09.2023 року), підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

У зв`язку із цим із вироку слід виключити епізод з крадіжкою від 29.09.2023 року.

Вимогами ч.1 ст.70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень, суд призначає покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, відповідно з резолютивної частини вироку слід виключити рішення суду про застосування положень ч.1 ст.70 КК України.

Разом з тим є безпідставними та не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_7 наявність пом`якшуючої покарання обставини «щире каяття».

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Як вбачається із вироку, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала себе винною в обсязі висунутого їй обвинувачення, вказавши, що у вчиненому щиро розкаялася, просила суд суворо її не карати.

Також, з долучених матеріалів вбачається, що засуджена сприяла розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення.

Саме тому місцевим судом, перевіривши та дослідивши всі письмові докази у справі, з урахуванням фактичних обставин даного провадження було віднесено до обставин, що пом`якшують покарання «щире каяття».

Щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Виступаючи в апеляційному суді в поясненнях та судових дебатах, обвинувачена розкаялася, шкодуючи про вчинене та запевняючи суд про готовність нести покарання за вчинене. Наведене свідчить та дає підставу для висновку суду про наявність пом`якшуючої покарання обставини «щире каяття».

Апеляційний суд не вбачає з матеріалів кримінального провадження підстав для не визнання обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, і вважає, що вона має бути врахована при призначенні покарання обвинуваченій.

За наведених обставин є безпідставними доводи прокурора про необхідність виключення із мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_7 наявність пом`якшуючої покарання обставини «щире каяття», оскільки ці доводи спростовані наведеними у вироку доказами й мотивами.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.162 КК України то суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до положень ст.12 КК України, яке відносяться до проступку, особу обвинуваченої, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також суд врахував встановлені обставини, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно (а.с.28, 120, 121), неодноразово судима, після останнього звільнення умовно-достроково на шлях виправлення не стала та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість знову вчинила нові умисні злочини (а.с.125-127), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с.124) та позицію потерпілої.

З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкції закону за яким вона притягується до кримінальної відповідальності у виді обмеження волі.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.162 КК України в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто м`яким чи недостатнім для досягнення його мети, колегія суддів не вбачає.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині обвинувального вироку суд має зазначити, з-поміж іншого, рішення про початок строку відбування покарання.

Відповідно до ст.4 КВК України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили.

Згідно зі ст.535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Звернення судового рішення до виконання це діяльність суду, яка полягає у видачі розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, для того, щоб довести до відома уповноважених органів, яке саме рішення і які його положення підлягають виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.58 КВК України визначено, що строк покарання у виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Системний аналіз зазначених норм вказує на те, що початок строку відбування покарання для осіб, засуджених до обмеження волі та до яких не застосовано попереднє ув`язнення, як запобіжний захід, необхідно відраховувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі або затримання уповноваженим органом на виконання вироку, який набрав законної сили, що у даному випадку не було дотримано судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає за необхідне вказати про те, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід відраховувати з дня прибуття і постановки засудженої на облік у виправному центрі або затримання уповноваженим органом на виконання вироку, який набрав законної сили.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Локачинського районного суду Волинської області від 16 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, в частині призначеного покарання, висновку про визнання винною за ч.4 ст.185 КК України та призначення покарання з врахуванням положень ст.70 КК України скасувати.

Кримінальне провадження в частині притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Виключити з вироку епізод, пов`язаний з крадіжкою від 29 вересня 2023 року.

Вважати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з дня прибуття і постановки засудженої на облік у виправному центрі або затримання уповноваженим органом на виконання вироку, який набрав законної сили.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді