ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/1493/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/66/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному 24 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м.Харкова, в силу ст.89 КК України не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Цим же вироком обвинуваченій ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст.72 КК України постановлено зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 січня 2019 року по 17 січня 2020 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 32276 грн. 67 коп.

Прийняте рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнана винною у тому, що вона 23 вересня 2019 року о 23:30 год., перебуваючи в одній з кімнат будинку власного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки ОСОБА_11 з ОСОБА_12 , яка переросла в бійку між ними, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажаючи їх настання, ОСОБА_8 підійшла до ОСОБА_11 , який знаходився спиною до неї, та нанесла йому п`ять ударів в область задньої поверхні грудної клітини та область задньої поверхні правого надпліччя кухонним ножом з гори до низу, який утримувала у правій руці, чим спричинила останньому тілесні ушкодження у виді двох колото-різаних поранень грудної клітини, проникаючих в плевральну порожнину, що ускладнилися правобічним гемопневмотораксом, які по ступеню тяжкості кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою загрози для життя, двох колото-різаних непроникаючих поранень задньої поверхні області грудної клітини, які по ступеню тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше шести днів, але не більше трьох тижнів; колото-різаного поранення задньої поверхні області правого надпліччя, які по ступеню тяжкості кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Після нанесених ударів ОСОБА_11 повернувся обличчям до ОСОБА_8 з метою запобігання подальшому отриманню тілесних ушкоджень, та почав рух в її сторону, у зв`язку з чим остання припинила нанесення тілесних ушкоджень та залишила приміщення кімнати вказаного вище домоволодіння. Таким чином, ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел на умисне вбивство, не виконала усі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, з причини, що не залежали від її волі.

До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_9 подав до апеляційного суду заяву в якій, посилаючись на ст.403 КПК України, відмовився від апеляційної скарги на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2022 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

До суду апеляційної інстанції від обвинуваченої ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.403 КПК України, надійшли змінені доводи до апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , в яких вона не оскаржуючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації своїх дій, просить призначити інше покарання ніж позбавлення волі із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України.

При цьому обвинувачена зазначила, що вона жалкує, що так сталося.

Просить врахувати: наявність у неї тяжких хронічних хвороб - гіпертонія 3-ї ст., стенокардія. При цьому просить врахувати, що після перенесеного нею інсульту, стан її здоров`я погіршився; потерпілий до неї претензій не має, та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі; вона викликала карету швидкої допомоги та поліцію. Коли приїхала поліції, то вона повідомила про скоєний нею злочин; поведінку потерпілого, який систематично знущався та ображав її та доньку у присутності трьох малолітніх дітей, при цьому донька кликала на допомогу, оскільки він її душив. Таке насилля в сім`ї з боку потерпілого, який є її зятем, носило систематичний характер, оскільки він зловживав спиртним, був агресивним. Окрім цього, потерпілий знущався та ображав старшого сина її доньки, який хворіє аутизмом.

Також обвинувачена просить врахувати, що її донька працює та є єдиним годувальником їх сім`ї, а вона в цей час доглядає трьох малолітніх онуків, серед яких один є інвалідом дитинства, а тому, якщо судом буде призначено покарання у виді позбавлення волі, то її родина буде у скрутному матеріальному становищі та буде позбавлена можливості забезпечити дітей їжею та іншим необхідним.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні вимоги зміненої апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисників на підтримку апеляційної скарги в редакції внесених змін, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за яке її засуджено за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченою.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченої, кваліфікації її дій, які не оскаржувалися й в апеляційній скарзі (з урахуванням внесених змін обвинуваченою), згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи зміненої апеляційної скарги захисника про необхідність застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК України.

Частиною 2 ст.50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалазіції. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У частині 2 ст. 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Статтею 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд право вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.69 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання більш м`якого, ніж передбачено законом повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Виходячи з вищезазначених норм кримінального закону та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_8 вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялась; в силу ст.89 КК України не судима; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується задовільно, відносно останньої надходили скарги від сусідів щодо сварок.

Також слід взяти до уваги, що саме обвинувачена викликала карету швидкої допомоги та поліцію. Коли приїхала поліції, то вона повідомила про скоєний нею злочин та розповіла про його обставини.

На ряду з цим, колегія суддів бере до уваги відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_11 , та його прохання не карати обвинувачену і не позбавляти її волі, оскільки вона допомагає йому та його співмешканки ОСОБА_12 . виховувати та доглядати їх малолітніх дітей.

Окрім цього, слід врахувати, що ОСОБА_8 страждає тяжким хронічним захворюванням - гіпертонія ІІІ ступеню, стенокардія, астма та її стан значено погіршився після перенесення захворювання - ішемічний інсульт, у зв`язку з чим вона потребує постійного медичного нагляду та лікування.

Зазначені обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь суспільної небезпеки як вчиненого правопорушення, так і самої особи обвинуваченої ОСОБА_8 .

З цього приводу доводи апелянтів про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку колегії суддів, в цьому сенсі є слушними.

З огляду на викладене, з урахуванням вищенаведеного та того, що обвинувачена має твердий намір стати на шлях виправлення і її ставлення до вчиненого, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.69 КК України призначити їй покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, і приходить до висновку, що таке покарання пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, внесе корективи в соціально-психологічні властивості останньої, нейтралізує її негативні настанови та змусить в майбутньому додержуватись положень закону України про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, таким, що відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Разом з тим, висновок суду про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства є необ`єктивним і необґрунтованим.

Статтею 75 КК України визначено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення (частина перша цієї статті), при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд право вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до обставин даного кримінального провадження визначальним в поведінці обвинуваченої ОСОБА_8 була саме поведінка потерпілого ОСОБА_11 , яка передувала злочину, а саме те, що обвинувачена не була ініціатором виниклого між нею та потерпілим конфлікту; очевидну віктимну поведінку потерпілого, який не тільки спровокував конфлікт між ними, а й за встановленими під час судового розгляду даними того дня більш агресивно поводився, перебував в стані алкогольного сп`яніння та наносив тілесні ушкодження її доньки - ОСОБА_12 в присутності малолітніх дітей. Почувши крики доньки: «Мама помоги», увійшла до кімнати та побачила, що потерпілий ОСОБА_11 душить її доньку, яка перестала говорити і почала лише видихати хрипи. Обвинувачена намагалася відтягнути потерпілого та вже після того, як їй не вдалося його зупинити, вона взяла ніж на кухні і почала наносити удари.

Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 12-14/85-БГ/19 від 24 вересня 2019 року (т.1 а.с.61) у ОСОБА_12 , яка є донькою обвинуваченої, окрім інших тілесних ушкоджень, мається садна на передній поверхні шиї, що підтверджує пояснення обвинуваченої, що потерпілий ОСОБА_11 душив її доньку та наносив тілесні ушкодження.

Окрім цього, потерпілий ОСОБА_11 знущався та ображав старшого сина її доньки, який хворіє аутизмом.

Таке насилля в сім`ї з боку потерпілого ОСОБА_11 , носило масовий та систематичний характер, що підтверджується:

- Відповіддю начальника Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області на адвокатський запит від 30 травня 2023 року, відповідно до якого гр-ка ОСОБА_12 зверталась до Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області 23.09.2019 та 25.09.2019 року щодо неправомірних дій гр. ОСОБА_11 .

Звернення гр. ОСОБА_12 від 23.09.2019 зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 3966 та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000540 від 24.09.2019.

Звернення гр. ОСОБА_12 від 25.09.2019 зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 3997 та розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян».

- Інформацією наданою т.в.о. начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 , відповідно до якої повідомлено наступне, що згідно до даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІКС ІПНП) встановлено, що

07.01.2019 о 00.06 на спецлінію служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що гр. ОСОБА_11 , який є її зятем, нібито кидається битися. На місце події направлено наряд ГРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області «ГУТИ-36». За результатами відпрацювання вказаного виклику поліцейськими наряду поліції складено електронний рапорт.

06.07.2019 о 23.59 на спецлінію служби «102» надійшло повідомлення від іншої особи, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що гр. ОСОБА_11 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння та бушує. Зазначене звернення на спецлінію служби «102» було зареєстровано в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» ІКС ІПНП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 07.07.2019 за №2633. На місце події направлено наряд ГРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області «ГУТИ-37» д.н.з. НОМЕР_1 . За результатами відпрацювання вказаного виклику поліцейськими наряду поліції складено електронний рапорт.

23.09.2019 о 23.40 на спецлінію служби «102» надійшло повідомлення від іншої особи, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що буянить зять, кидається битися, нібито погрожує ножем, в слухавці чути як кричить та плаче маленька дитина, заявниця просить швидкого приїзду наряду поліції. Зазначене звернення на спецлінію служби «102» було зареєстровано в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» ІКЄ ІПНП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 23.09.2019 за № 3966. На місце події направлено наряд ГРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області «ГУТИ-37» д.н.з. НОМЕР_1 . За результатами відпрацювання вказаного виклику старшим інспектором черговим чергової частини сектору моніторингу Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_14 складено електронний рапорт, в якому зазначено, що в ході сімейної сварки між заявницею та її співмешканцем в будинку спільного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , останній спричинив тілесні ушкодження заявниці та її матері, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За результатами розгляду вказаних звернень були прийняті рішення про списання матеріалів до справи.

Зазначені обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, в рази істотно знижують ступінь суспільної небезпеки як вчиненого правопорушення, так і самої особи обвинуваченої ОСОБА_8 .

З огляду на викладене та враховуючи таку віктимну поведінку потерпілого, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.

Таке покарання буде пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, внесе корективи в соціально-психологічні властивості останнього, нейтралізує його негативні настанови та змусить в майбутньому додержуватись положень закону України про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, таким, що відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

А тому доводи апеляційної скарги захисника слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду зміні на підставі ст.408, 414 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, призначивши його за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 3 (три) роки).

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4