У Х В А Л А

23.09.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у кримінальному провадженняу№ 0002096, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст.115 КК України,

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_5 , захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст.115 КК України.

Стосоно обвинуваченої ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строк дії якого продовжено по 04.10.2024 включно, без можливості внесення застави, однак до вказаного терміну прийняти остаточне рішення по справі не представляється можливим у зв`язку з чим прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та наразі продовжують існувати встановлені судом ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховуватись від суду, обгрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Зазначена обставина свідчить про усвідомлення ОСОБА_5 можливості призначення покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, а тому з метою уникнення вказаних несприятливих для себе наслідків обвинувачена буде змінюватиме місце проживання та уникатиме органів досудового розслідування та суду;

- ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, обгрунтовується тим, що перебуваючи не під вартою, обвинувачена, знаючи особисті дані та місце проживання потерпілого та свідків, які вказують на причетність її до вчинення кримінального правопорушення, а відтак саме від них залежить благополуччя обвинуваченої. Бажання уникнути кримінальної відповідальності спонукатиме ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків та потерпілу, зокрема умовлянням, підкупом, переконання, примушуванням з застосуванням фізичної сили або погроз, з метою викривлення фактичних обставин справи та створенням видимості його непричетності до скоєного злочину.

Прокурор вказує у клопотанні, що зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, інший більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_8 підтримала позицію прокурора.

Обвинувачена ОСОБА_5 поклалася на розсуд суду.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 просила обрати стосовно обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Під час судового розгляду, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2024 обвинуваченій ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04.10.2024, разом з тим, з об`єктивних підстав, судовий розгляд вказаного кримінального провадження до зазначеного строку, завершити не представляється можливим.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як щодо раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Питання продовження запобіжних заходів до обвинуваченої вирішується на стадії судового провадження, а відтак, на даній стадії суд позбавлений можливості робити будь-який висновок щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту находження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого (ч.1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і вказаній особі висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті.

З огляду на викладене, суд на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості робити висновок щодо обґрунтованості підозри або висунутого обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

На думку колегії суддів, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченою інкримінованого кримінального правопорушення. Таким чином, колегія суддів на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченої до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2024 стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04.10.2024 включно без визначення розміру застави.

Під час перевірки наявності ризиків у кримінальному провадженні суд вважає переконливими та погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 ризиків, передбачених пп. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.

Так, ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченої до втечі.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою обвинуваченої та характером кримінального правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується, колегія суддів дійшла висновку про існування ризику того, що останя може переховуватися від суду.

Також прокурором в судовому засіданні доведено ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачена з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини може впливати на свідків умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до чч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначено обставини, якими він обґрунтовує їх існування. Вказані ризики продовжують існувати в тому самому обємі як і були при продовженні строку запобіжного заходу, наразі не зменшилися та не відпали, тому у суду є всі підства вважати, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачачена буде ухилятися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілу, які проживають з нею в одному населеному пункті та ще не допитані судом, з метою спотворення їх свідчень на свою користь.

При цьому судом враховано суворість можливого покарання обвинуваченій (обвинувачена обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавленн волі строком від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі) враховано наявність у обвинуваченої ОСОБА_5 соціальних зв`язків, а саме: обвинувачена є одруженою, утриманців не має, є прецездатною; її репутацію, а саме є особою, яка задля доведення власної позиції здатна застосувати фізичне насильство.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченій більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних щодо неможливості утримання обвинуваченої в умовах СІЗО суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час виправданий, оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, зважаючи що дане кримінальне провадження стосується злочину, який спричинив загибель людини, суд не визначає обвинуваченій розмір застави.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою слід задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 131-132, 176, 178, 183, 193, 194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 .

Продовжити раніше обраний стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 21.11.2024 включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України та начальнику ІТТ №1 ГУ НП в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення, а обвинуваченою з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_10

Суддя ОСОБА_11

Суддя ОСОБА_12