Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/516/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у письмовому провадженні апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2024, у кримінальному провадженні №0000278, про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2024 в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0000278 за ч.1 ст. 286 КК України відмовлено.

В обґрунтування вказаного рішення слідчий суддя послався на застосування принципу правової визначеності закріпленій у ст. 6 Конвенції, за умовами якого загальне формулювання заявленого до арешту майна дає органу досудового розслідування необмежені повноваження. Відсутність посилань на чітко визначене майно надають слідчому з прокурором неосяжно широкий обсяг дискреційних повноважень що є непропорційним. У справі «Смирнов проти Росії» вказано, що невизначене формулювання обсягу майна заявленого до вилучення дало органу влади на власний розсуд вирішувати це питання. Аналогічну правову позицію ЄСПЛ висловлено в рішенні від 15 липня 2003 року всправі «Ернст та інші проти Бельгії», де вказано що відсутність інформації про предмети, що підлягають вилученню та арешту, надало слідчим широких повноважень.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що виявлений недолік порушує національні та міжнародні норми закону є істотним і такими, що виключає можливість задоволення вимог слідчого.

В апеляційній скарзі прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 просив ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2024 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на виявлений та вилучений 27.09.2024 в ході огляду місця дорожньо- транспортної пригоди в рамках кримінального провадження № 0000278 від 27.09.2024 за ч. 1 ст. 286 КК України, транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », Ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , синього кольору, 1994 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони особам, які не виконують функції сторони обвинувачення у кримінальному провадженні №0000278 від 27.09.2024, на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

У клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах наявні докази та документи, якими достатньо визначене та деталізоване майно, яке підлягає арешту.

Вказаний автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» (реєстраційний номер « НОМЕР_1 », Ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ) зберіг на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди та згідно наявних матеріалів досудового розслідування, зокрема згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» (реєстраційний номер « НОМЕР_1 », Ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ) є важливим доказом у кримінальному провадженні № 30000278 від 27.09.2024, який підлягає збереженню та подальшому дослідженню спеціалістами і експертами з метою надання ними відповідних криміналістичних та технічних висновків, які можуть бути вагомими доказами підтверджуючими вину особи винної у дорожньо-транспортній пригоді та спричиненні тілесних ушкоджень і значної шкоди здоров`ю потерпілих.

Копії вищеописаного протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.09.2024, прокурором разом із фотознімком Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та копіями інших матеріалів кримінального провадження були надані слідчому судді у додатку до клопотання про арешт майна.

Проте, слідчим суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 30.09.2024 (справа 404/8749/24, провадження 1-кс/404/3354/24) помилково, внаслідок недостатнього з`ясування всіх обставин, без виклику прокурора та слідчого відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, чим порушено вимоги ст. ст. 170,172,173,370,372 КПК України та допущено невідповідність висновків суду фактичних обставинам справи.

Так, слідчим суддею в порушення вимог ст. 170 КПК України не враховано, що арешт на автомобіль марки «Volkswagen» накладається з метою збереження основного і головного речового доказу у кримінальному провадженні, в якому двом потерпілим завдано значну шкоду їх життю і здоров`ю.

Також, слідчим суддею в порушення положень ст. 172 КПК України не враховано, що судовий розгляд таких клопотань проводиться за участю слідчого та/або прокурора і проведено його без виклику вказаних осіб.

В судове засідання власник майна не з`явилася, хоча були належним чином повідомлена про дату та час призначеного судового розгляду. Прокурор направив клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, у своєму клопотанні вказав, що підтримує апеляційну скаргу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, прокурор звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на вилучений під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди в рамках кримінального провадження №0000278 за ч.1 ст. 286 КК України, транспортний засіб марки «Volgswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить на праві власності ОСОБА_8 .

Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, 27.09.2024 розпочато здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000278 за фактом дорожньо- транспортної пригоди, що мала місце 26.09.2024, з передньою правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 26.09.2024 близько 21:54 год на ділянці 139 км-1300 м автомобільного шляху Т2401 «Городище-Шпола- Новоукраїнка-Бобринець-Устинівка», поліцейський сектору реагування патрульної поліції Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області капрал поліції ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись на великій швидкості в напрямку міста Новоукраїнки Кіровоградської області не впоравшись із керуванням, допустив виїзд за межі проїзної частини на смугу зустрічного руху з подальшим виїздом за межі проїзної частини в кювет, перекиданням транспортного засобу та контактуванням останнього з деревом.

Внаслідок скоєного ОСОБА_9 ДТП пасажири його транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », ОСОБА_10 , 2000 року народження, та ОСОБА_11 , 2004 року народження, отримали тілесні ушкодження та у тяжкому стані були доставлені до комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради».

Так, згідно довідки № 1488 КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» у ОСОБА_10 наявний діагноз: Поєднана травма, ЗЧМТ, забій головного мозку II ст. з формуванням вогнищ забою лобної та потиличної ділянок справа. Множинні переломи лицьового скелета. Рвані рани обличчя лівобіч. Закрита хребетно-скелетна травма. Компресійні уламкові стабільні перелами тіл ThlO І ст., LI І-ІІ ст.

Відповідно до довідки КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» у ОСОБА_11 наявний попередній діагноз: Політравма, ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом обох стегон в с/з зі зміщенням уламків. Закритий перелом правої клубової кістки.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) Територіального управління ДБР розташованого у місті Миколаєві від 27.09.2024 визнано транспортний засіб «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », вилучений 27.09.2024 в ході огляду місця ДТП речовим доказом у кримінальному провадженні №0000278, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2024 із попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2024 в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0000278 за ч.1 ст. 286 КК України відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора слідчий суддя послався на застосування принципу правової визначеності закріпленій у ст. 6 Конвенції, за умовами якого загальне формулювання заявленого до арешту майна дає органу досудового розслідування необмежені повноваження. Відсутність посилань на чітко визначене майно надають слідчому з прокурором неосяжно широкий обсяг дискреційних повноважень що є непропорційним. У справі «Смирнов проти Росії» вказано, що невизначене формулювання обсягу майна заявленого до вилучення дало органу влади на власний розсуд вирішувати це питання. Аналогічну правову позицію ЄСПЛ висловлено в рішенні від 15 липня 2003 року всправі «Ернст та інші проти Бельгії», де вказано що відсутність інформації про предмети, що підлягають вилученню та арешту, надало слідчим широких повноважень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на вищевказаний автомобіль, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що майно, а саме автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» (реєстраційний номер « НОМЕР_1 », Ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 )є речовим доказом та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, сторона обвинувачення повинна була зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, вищевказаний автомобіль постановою старшого слідчого від 27.09.2024 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Крім того слідчий у клопотанні зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя має самостійно перевірити та встановити з сукупності наданих матеріалів, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді щодо невизначеного формулювання обсягу майна заявленого до вилучення, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2024, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0000278 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0000278 за ч.1 ст. 286 КК Україн задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на виявлений та вилучений 27.09.2024 в ході огляду місця дорожньо- транспортної пригоди в рамках кримінального провадження № 0000278 від 27.09.2024 за ч. 1 ст. 286 КК України, транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », Ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , синього кольору, 1994 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони особам, які не виконують функції сторони обвинувачення у кримінальному провадженні №0000278 від 27.09.2024, на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3