Справа №950/2840/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - Бакланов
Номер провадження 11-кп/816/1159/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., з покладенням на останнього, у разі внесення застави, відповідних обов`язків.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що строк дії попередньої ухвали, якою обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується, до цього часу завершити розгляд даного кримінального провадження неможливо, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування вказаного запобіжного заходу, не зменшились та існують і запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2024 року дане клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» на строк до 27 липня 2024 року включно.

Визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить, станом на 01 січня 2024 року, 60560 грн. 00 коп.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним викликом; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання або перебування; 4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками; 5) докласти зусиль до пошуку роботи.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог, захисник вказує на те, що посилання державного обвинувачення на ті ризики, що ОСОБА_5 буде якимось чином впливати на потерпілих чи свідка у даному кримінальному провадженні, переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли, а посилання прокурора на правову кваліфікацію вчинених останнім злочинів є недостатнім для прийняття законного рішення про тримання особи під вартою.

Водночас, як зазначає апелянт, суд, при розгляді клопотання прокурора ризик переховування обвинуваченого від суду встановив лише з врахуванням суворості майбутнього покарання, посилаючись на те, що це є суттєвим елементом при оцінці даного ризику. Що стосується ризику впливу на потерпілих та свідка у кримінальному провадженні , то при його встановленні судом не було враховано, що ОСОБА_5 вже майже рік перебуває під вартою, особи, на яких посилається прокурор, у підпорядкуванні останнього не перебувають, крім того, потерпілі та свідки (крім одного, який перебуває на лікуванні), вже допитані в ході судового розгляду, а тому є незрозумілим, яким чином обвинувачений, у майбутньому, зможе впливати на вказаних осіб. Що стосується ризику можливого вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, про який зазначав у клопотанні прокурор, то поза увагою суду залишилось те, що він носить не конкретний характер і жодних доказів підтвердження факту його існування, з урахуванням характеризуючих особу ОСОБА_5 даних, надано не було.

При цьому, як зазначає апелянт, нею, як захисником, було звернуто увагу суду на те, що ОСОБА_5 є особою молодого віку, має офіційне місце реєстрації та проживання, проживає разом зі своїм батьком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, і доказів негативної поведінки останнього за місцем реєстрації надано не було. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні підкреслив, що буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати у встановлені істини у справі і готовий з`являтися на всі виклики до суду, проте, зазначені нею та останнім доводи судом взагалі не були оцінені та взяті до уваги.

Апелянт вважає, що з врахуванням характеризуючих особу обвинуваченого даних, на даний час відсутні підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване продовження виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою, при тому, що у судовому засіданні не було здобуто доказів на підтвердження обставин того, що для дієвості кримінального провадження, виключно такий запобіжний захід є необхідним і більш м`які запобіжні заходи належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 не забезпечать.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 та прокурор були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами.

У поданій до суду заяві захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просила розглядати дане кримінальне провадження без їх участі, додаткового зазначаючи, що апеляційні вимоги підтримує у повному обсязі.

Від прокурора надійшла заява, в якій остання просила здійснити апеляційний розгляд даної справи у письмовому провадженні.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто з учасників провадження клопотання про розгляд провадження за їх участі не заявляв, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду у їх відсутність.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, висновок суду про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтований наявністю ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

На спростування доводів апелянта з приводу того, що ризики, на які посилався у клопотанні прокурор, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли, колегія суддів зауважує, що з врахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, ступеню їх суспільної небезпечності та конкретних обставин даного кримінального провадження, судом було визнано, що ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, існує та не зменшився.

При встановленні ризику можливого незаконного з боку обвинуваченого впливу на потерпілих та свідків, з метою їх показань на свою користь, судом було враховано встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Крім того, ті обставини, що ОСОБА_5 не має постійного джерела прибутку, оскільки ніде не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, кількість епізодів та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано обвинувачується останній, свідчать про обґрунтованість встановленого судом ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, судом було враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність утриманців або осіб за якими він здійснює догляд, відсутність сталих соціальних зв`язків за місцем проживання, його репутацію, а також відсутність постійного житла.

При цьому, на спростовування доводів апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що оцінка посиланням ОСОБА_5 та його захисника щодо можливого проживання обвинуваченого у свого батька та перебування на цілодобовому домашньому арешті, судом була надана, і вони були визнані необґрунтованими з огляду на відсутність заяви батька останнього щодо можливого проживання та утримання свого сина у разі застосування до нього такого запобіжного заходу.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку про неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, як просив захисник та обвинувачений, та визнав доцільним продовження останньому строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість, підстав не вбачає.

При цьому, посилаючись в апеляційній скарзі на безпідставність та недоведеність встановлених ризиків, апелянт не зазначає, якими обставинами такі висновки суду першої інстанції спростовуються, а посилання на те, що ОСОБА_5 буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати у встановлені істини у справі і готовий з`являтися на всі виклики до суду, є непереконливим і не свідчить про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Інших беззаперечних обставин, які б свідчили про недоцільність продовження ОСОБА_5 строку дії раніше обраного запобіжного заходу, апелянтом не наведені, а обставин, за яких останній можливо було б змінити раніше застосований запобіжний захід на більш м`який, як просить в апеляційній скарзі захисник, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що судом було визначено розмір застави, сплативши яку ОСОБА_5 буде звільнений з-під варти негайно та перебуватиме на волі.

За таких обставин, з врахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, обставини для її скасування відсутні, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3