Номер провадження: 11-сс/813/1608/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 21.08.2024 про арешт майна у к/п № 0000495 від 15.07.2022 за ч. 2 ст. 367 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 0000495 від 15.07.2022 було задоволено клопотання т.в.о. ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та було накладено арешт на квартиру, яка належить ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 із забороною будь-яким юридичним та фізичним особам розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у т.ч. поділу, об`єднання, виділу частки).

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказував на те, що оскільки прокурором в інтересах Держави в особі Фонду державного майна України заявлено цивільний позов, є необхідність у запобіганні відчуженню майна підозрюваної ОСОБА_8 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених п.п. 3-4-1, 6-9 ч. 2 ст. 131 КПК України не допускається, якщо під час кримінального провадження втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, крім випадків накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів. ОСОБА_8 інкримінують вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на підставі Закону (№145-ІХ від 20.10.2019). Водночас, відповідно до ухвали Конституційного суду України від 16.05.2024 по справі №1-28/2020(460/20) обмеження, що були встановлені оспорюваними приписами закону №145 вичерпали свою дію. Обмеження, що обули встановлені приписами Закону №145 діяли протягом 3 років із дня набрання чинності Законом №145, строк дії вказаних обмежень сплинув 20.10.2022, про що слідчому судді було відомо;

- серед наданих слідчим матеріалів у порядку ст. 290 КПК України був відсутній цивільний позов, більш того, прокурор не наділений повноваженнями подавати цивільний позов в інтересах Держави в особі Фонду державного майна України, це є виключно повноваженнями Фонду державного майна України;

- слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт майна за відсутності слідчого, що суперечить приписам ст. 172 КПК України;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 21.08.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, одна наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно приписів ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, СУ ГУНП проводиться досудове розслідування к/п/ № 0000495 від 15.07.2022 за ч. 2 ст. 367 КК України. При цьому, 28.07.2022 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру.

Метою накладення арешту слідчий у відповідності до п.4) ч.2 ст. 170 КПК України визначив необхідність відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

У контексті посилання захисника на положення Закону України №145 та рішення Конституційного суду України від 16.05.2024 по справі №1-28/2020(460/20), апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Що стосується доводів захисника з приводу того, що прокурор не наділений повноваженнями подавати цивільний позов в інтересах Держави в особі Фонду державного майна України, апеляційний суд не перевіряючи обґрунтованість цивільного позову зауважує, що прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора безпідставним.

Окрім того, у судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що обвинувальний акт у вказаному провадженні 15.10.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 було скеровано до суду, відтак оцінка цивільному позову буде надана у процесі судового розгляду кримінального провадження по суті.

Колегія суддів критично оцінює посилання захисника з приводу того, що слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт майна за відсутності слідчого, що суперечить ст. 172 КПК України, оскільки відповідно до приписів зазначеної правової норми клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування ухвали слідчого судді апеляційним судом не встановлено.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення по суті клопотання слідчого прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому оскаржувану ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 про арешт майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 підозрюваній у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у к/п № 0000495 від 15.07.2022 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4