Справа № 161/893/24
Провадження № 1-в/161/498/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 05 листопада 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання провідного інспектора Луцького міського відділу філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України №3886 IX від 18 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В

18.10.2024 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло подання провідного інспектора Луцького міського відділу філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України №3886 IX від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_4 , засудженого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.01.2024 за ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.

Подання мотивує тим, що на обліку у відділі перебуває звільнений від відбування покарання з випробуванням засуджений ОСОБА_4 , відповідно до вироку суду від 30.01.2024. Посилаючись на вимоги п.13 ч.1 ст.537, п.2 ч.2 ст.539 КПК України, ст.ст. 4, 5 КК України, ст.58 Конституції України, Закон України «Про внесення змін до Кодексу про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, просить привести вирок суду у відповідність до чинного законодавства.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, що згідно з ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає розгляду подання.

В судове засідання не з`явилися прокурор та представник пробації, однак на адресу суду надійшли заяви в яких останні просять судовий розгляд проводити без їх участі, клопотання підтримують, а тому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України судове засідання проводиться за їх відсутності, а також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи №61/ЗВП/2024, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2024 року за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

З вказаного вище вироку суду вбачається, що ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, чим заподіяв майнову шкоду: 29 листопада 2023 року на суму 1 744 грн. 75 коп., 382 грн. 99 коп., 665 грн. 00 коп., 757 грн. 00 коп., 899 грн. 15 коп., 1 315 грн. 03 коп., 487 грн. 40 коп. та на суму 849 грн. 30 коп., що було кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX), яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

До набрання чинності Законом № 3886-IX, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2023 року становить 2684 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст.5 КК України, на момент вчинення (у 2023 році) ОСОБА_4 діяння, за яке він засуджений вищевказаним вироком суду від 30.01.2024, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становить 2684 грн. (1342*2=2684).

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 виклала правовий висновок, що вказана у Законі № 3886-IX зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.01.2024 вчинив крадіжки: 29 листопада 2023 року на суму 1 744 грн. 75 коп., 382 грн. 99 коп., 665 грн. 00 коп., 757 грн. 00 коп., 899 грн. 15 коп., 1 315 грн. 03 коп., 487 грн. 40 коп. та на суму 849 грн. 30 коп., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто на суму менше 3 028,00 грн, вказане діяння декриміналізовано Законом № 3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024.

Вказаним вироком ОСОБА_4 було призначено остаточне покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і при цьому звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік судом застосовано до обох призначених покарань за ці кримінальні правопорушення. Кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, нині не декриміналізовано і відповідно ОСОБА_4 повинен відбувати надалі призначене за його вчинення покарання.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання органу пробації підлягає задоволенню та вважає за необхідне звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.01.2024 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненої ним крадіжки, без звільнення від призначеного іспитового строку терміном 1 рік, який застосовано і до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, призначеного ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 357 КК України.

Вважати ОСОБА_4 за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.01.2024 таким, що повинен надалі відбувати покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та продовженням виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, визначених вироком суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 371, 372, 537-539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Подання провідного інспектора Луцького міського відділу філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України №3886 IX від 18 липня 2024 року - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2024 року покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненої ним крадіжки Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, без звільнення від призначеного іспитового строку терміном 1 рік, який застосовано і до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, призначеного ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 357 КК України.

Вважати ОСОБА_4 за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2024, таким, що повинен надалі відбувати покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та продовженням виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, визначених вироком суду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1