Номер провадження: 11-кп/813/977/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відновлення апеляційного провадження

та обрання запобіжного заходу

18.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про відновлення апеляційного провадження та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадження №0000260 від 30.04.2021 року за апеляційною скаргою прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Неребуйське Біляївського району Одеської області, громадянки України, не заміжньої, з середньою освітою, яка має на утриманні малолітню дитину, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України та їй призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислено з 23.07.2021 року.

В строк відбування покарання ОСОБА_10 , відповідно до ч.5 ст.72 КК України ,зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день, а саме строк її перебування під вартою в період з 23.07.2021 року по 16.02.2023 року, та на підставі ст.72 КК України, ОСОБА_10 вважається особою, яка відбула покарання за даним вироком суду.

Крім того, вироком суду вирішено питання стосовно процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а також надмірною м`якістю призначеного ОСОБА_10 покарання, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватою за ч.3 ст.307 КК України та призначити їй покаранні у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією належного їй майна.

Зважаючи на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, її участь в суді апеляційної інстанції є обов`язковою.

Обвинувачена ОСОБА_10 неодноразово не з`являлась у судові засідання апеляційного суду за викликами.

У зв`язку з цим, 16.07.2024 року, Одеським апеляційним судом постановлено ухвалу про привід обвинуваченої в судове засідання, призначене на 11.09.2024 року.

Однак, згідно відповіді заступника начальника ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснити привід ОСОБА_10 не представилося можливим у зв`язку з тим, що остання за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає на протязі тривалого часу.

За таких обставин ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.09.2024 року було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , обвинувачену ОСОБА_10 оголошено у розшук та наданий дозвіл на її затримання, з метою приводу в судове засідання апеляційного суду. Апеляційне провадження до розшуку обвиненої зупинене.

17.10.2024 року ОСОБА_10 була затримана співробітниками Святошинського УП ГУНП в м.Києві, а 18.10.2024 року вона була доставлена до Одеського апеляційного суду.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з клопотанням, в якому просив застосувати до обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Мотивуючи своє клопотання прокурор послався на те, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, розуміючи тяжкість покарання, яке може бути їй призначено, остання неодноразово ухилялась від явок до апеляційного суду та змінила місце проживання. Прокурор вважає, що лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити можливість контролювати місце перебування обвинуваченої та запобігти ризику, передбаченому п.1 ч. ст.177 КПК України. При цьому прокурор, на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України просив не визначати обвинуваченій розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав клопотання; захисника та обвинувачену, які заперечували проти його задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи клопотання; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з положеннями ч.3 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів приймає до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства) що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У своєму клопотанні прокурор посилається на існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КПК України.

Водночас Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути виправдана очікуваним покаранням.

Апеляційний суд погоджується з існуванням вказаного прокурором ризику, однак враховує той факт, що оскарженим вироком протиправні дії ОСОБА_10 були кваліфіковані за менш тяжкою статтею, а саме за ч.3 ст.309 КК України і, із застосуванням ст.69 КК України, обвинуваченій було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, яке вона відбула.

На переконання апеляційного суду викладені обставини істотно зменшують існування ризику переховування обвинуваченої від суду, проте не нівелюють його повністю, з огляду на те, що обвинувачена неодноразово не з`являлась в судові засідання апеляційного суду, в зв`язку з чим була оголошена у розшук.

Разом з тим, апеляційний суд враховує дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, зареєстрована на території Одеської області, має на утриманні малолітню дитину 2016 року. Крім того, в судовому засіданні обвинувачена повідомила, що на даний час вона перебуває у стані вагітності.

Колегія суддів враховує, що за європейськими стандартами тримання під вартою майбутніх матерів має застосовуватися в останню чергу, і лише для тих жінок, які вчинили найсерйозніші насильницькі злочини та представляють постійну загрозу для суспільства. При цьому, обов`язок суду спочатку розглянути можливість застосування до такої особи більш м`яких запобіжних заходів, як, наприклад, домашній арешт.

У п.10 Підсумкових зауважень Комітету ООН з прав людини по Аргентині чітко сформульована позиція, що попереднє ув`язнення не повинно бути обов`язковим запобіжним заходом для жодного злочину. ЄСПЛ неодноразово відзначав, що у випадках, коли йдеться про обмеження прав підозрюваної чи засудженої особи, загальні імперативні заборони часто є неприпустимими. Держава повинна гнучко та неформально підходити до кожного випадку, щоразу оцінюючи та співставляючи відповідні ризики.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, беручи до уваги наявність у обвинуваченої зареєстрованого місця проживання на території Одеської області, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання в нічний час доби.

Апеляційний суд вважає, що застосування такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризику, передбаченого пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, дасть змогу контролювати місце її перебування, а також дасть можливість останній відвідувати заклади охорони здоров`я та отримувати необхідну допомогу під час вагітності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження відносно ОСОБА_10 необхідно відновити, її розшук скасувати, частково задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в період з 22 год до 07 год наступної доби, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 370, 376, 401, 404, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Відновити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 року стосовно ОСОБА_10 , засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, у зв`язку з її затриманням.

Скасувати розшук обвинуваченої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з її затриманням.

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло в період з 22 год. до 07 год. наступної доби, але з можливістю залишати житло у разі оголошення повітряної тривоги чи іншої небезпеки для життя та здоров`я обвинуваченої.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати за кожною вимогою до суду;

2)не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця робити, контактних номерів мобільного телефону;

4)здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинувачені ОСОБА_10 , що в разі невиконання, покладених обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_10 у виді домашнього арешту становить до 18 грудня 2024 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу начальника ОРУП №2 ГУНП в Одеській області для виконання в частині контролю за виконанням домашнього арешту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4