УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 22.08.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 372, ч.2 ст. 384 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 22.08.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 372, ч.2 ст. 384 КК України.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000390 від 10.05.2024 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України.

В обґрунтування скарги вказав, що 18.06.2024 року, він звернувся з заявою про залучення його як потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 12.07.2024 р. в відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 р.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні даних, які б вказували, що йому та іншому заявнику ОСОБА_5 завдано будь-яку шкоду, не встановлено.

ОСОБА_5 , як і він, звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з ідентичними скаргами, в яких просили скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 12.07.2024 про відмову у визнанні їх потерпілими у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим, вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

За наслідком розгляду скарги ОСОБА_5 слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва було прийнято ухвалу від 05.08.2024 року, якою таку скаргу було задоволено частково, а саме: скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 12.07.2024 про відмову ОСОБА_5 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024. Зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 , чи іншого слідчого, який входить до складу групи слідчих у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024, повторно розглянути заяву ОСОБА_5 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 та за наслідками його розгляду прийняти відповідне рішення з урахуванням положень статті 55 КПК України.

При цьому слідчим суддею було зазначено, що сама кваліфікація, за якою здійснюється кримінальне провадження, передбачає наявність особи, відносно якої вчиненні дії, визначенні в диспозиції ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України.

Враховуючи, що така особа, очевидно, випливає як з суті кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000390 від 10.05.2024, так і з заяви про визнання потерпілим, висновок слідчого про відмову у визнанні його потерпілим в редакції постанови від 12.07.2024 виглядає спірним і недостатньо логічним.

При цьому, слідчим ОСОБА_4 жодних нових обставин, в тому числі і на виконання ухвали слідчого судді від 05.08.2024 року, в прийнятій 22.08.2024 року постанові наведено не було, а підстави для відмови у визнанні, зокрема, його потерпілим, повністю повторюють підстави, викладені в оскаржуваній постанові від 12.07.2024 року, що свідчить про свавільне зловживання слідчим наданими йому процесуальними повноваженнями та його протиправну поведінку, спрямовану на відмову йому та ОСОБА_5 в наданні статусу потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.

Вказану постанову він отримав 29.08.2024 року.

Зважаючи на цю обставину та враховуючи, що на час прийняття постанови від 22.08.2024 року, його скарга слідчим суддею розглянута не була, були подані додаткові пояснення до неї, де він акцентував питання, що оскаржувана постанова від 12.07.2024 року була скасована лише щодо ОСОБА_5 (щодо його такого рішення не приймалося), а заява ОСОБА_3 про визнання потерпілим була повторно розглянута слідчим ОСОБА_6 на виконання зазначеної ухвали слідчого судді, внаслідок чого в її задоволенні також протиправно було відмовлено. Одночасно він також просив скасувати і вказану постанову від 22.08.2024 року.

Враховуючи, що кримінальне провадження розслідується, зокрема, й по факту штучного створення доказів його причетності до вчинення особливо тяжких злочинів, то вказав, що абсолютно безсумнівним є факт, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає в публічному підриві з боку працівників правоохоронних органів його авторитету як судді, незаконному притягненню його до кримінальної відповідальності на підставі сфальсифікованих доказів та публічному порушенні принципу презумпції невинуватості.

Таким чином, він уважає, що в даному кримінальному провадженні він являється потерпілим.

Проте слідчий вказаним обставинам жодної оцінки не надав та не дотримався засад неухильного застосування належної правової процедури до кожного учасника кримінального провадження (ст. 2 КПК України). Також на порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий не дослідив обставини кримінального провадження, не надав їм належну правову оцінку та не забезпечив прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Отже вказане рішення слідчого, на його думку, що було викладене у постанові від 22.08.2024 року, є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Окрім цього, слідчим, при прийнятті оскаржуваної постанови, на виконання ухвали слідчого судді від 05.08.2024 року не були враховані обставини, встановлені таким судовим рішенням, а натомість, повторно, було формально розглянуто його заяву та прийнято незаконне та необґрунтоване рішення про відмову у залученні його як потерпілого.

Таким чином, рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 , викладене у постанові від 12.07.2024 р. та в постанові від 22.08.2024 року, про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000390 від 10.05.2024 р підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, разом з тим, направив заяву в якій просив проводити розгляд його скарги за його відсутності, скаргу просив задовольнити.

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, на виклик у судове засідання не з`явився. Направив на адресу суду заперечення, в яких зазначив про безпідставність скарги ОСОБА_3 .

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні особи, рішення якої оскаржується, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000390 від 10.05.2024 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України.

18.06.2024 року, він звернувся з заявою про залучення його як потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 22.08.2024 р. в відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 р.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні даних, які б вказували, що йому та іншому заявнику ОСОБА_5 завдано будь-яку шкоду, не встановлено.

Проте, такий висновок слідчого є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 року.

При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить достатніх відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено належних мотивів на спростування доводів ОСОБА_3 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 .. потерпілим у кримінальному провадженні, при тому, що ОСОБА_3 уважає себе потерпілим від злочину, вчиненого стосовно нього. Такі обставини підлягають перевірці, зокрема і в ході допиту особи в якості потерпілого.

Як убачається із матеріалів скарги, ОСОБА_3 18.06.2024 звернувся із заявою про залучення його як потерпілого у вказаному кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 372, ч.2 ст. 384 КК України, які передбачають наявність потерпілої особи, стосовно якої вчинені дії, вказані у диспозиції статей.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

В той же час, слідчим в постанові зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Отже, постанова слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 22.08.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 372, ч.2 ст. 384 КК України, є необґрунтованою, а рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні - передчасним.

Враховуючи наведене, постанова слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 22.08.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 року підлягає скасуванню. Доводи слідчого ОСОБА_4 в запереченнях від 28.10.2024 року додатково свідчать про формальний підхід до клопотання, нерозгляд клопотань ОСОБА_3 по суті вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 22.08.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000390 від 10.05.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 372, ч.2 ст. 384 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1