ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1682/21 Номер провадження 11-кп/814/1898/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у порядку, передбаченому ст.422-1 КПК України, в м. Полтава кримінальне провадження №0000323 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час судового розгляду кримінального провадження №0000323 стосовно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Оржиця Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого неповнолітню дитину, судимого, останній раз:

31 березня 2020 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.309, ст.75 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, до 30 вересня 2024 року та визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, судимого, останній раз:

16 листопада 2021 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч.1 ст.286, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, до 30 вересня 2024 року.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати тримання під вартою та прийняв до уваги обставини, які свідчать, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити запобіжний захід ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт або зменшити розмір застави, а ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити заставу в мінімальному розмірі, передбаченому КПК України.

При цьому зазначає, що про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою. Будь-яких повідомлень чи скарг від учасників процесу про намагання ОСОБА_9 чи ОСОБА_8 знищити, сховати, спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не надходило.

Звертає увагу, що обвинувачені забезпечені житлом, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Крім того, ОСОБА_9 працевлаштований.

Вказує про належну процесуальну поведінку обвинувачених, що виключає можливість перешкоджання ними розгляду кримінального провадження.

Вважає, що не доведена в установленому кримінальним процесуальним Законом порядку винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Наголошує, що лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тривалого продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Приписами ст.422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України) при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, суд оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197 і 199 КПК України.

Належним чином врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також тяжкого злочину проти громадської безпеки.

Також суд взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинувачених, дані про їх особи, сімейний і майновий стан.

При цьому, з моменту взяття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під варту не змінилися обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.178 КПК України при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Так, місцевий суд правильно вказав про наявність ризику переховування обвинувачених від суду з огляду на тяжкість покарання, що передбачена санкціями інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

При цьому, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Також про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення свідчать конкретні обставини інкримінованих злочинів, а також те, що не встановлені джерела придбання наркотичних засобів та психотропних речовин.

Правильно суд врахував і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України та ОСОБА_8 , який засуджений за ч.1 ст.263 КК України, що в свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинувачених.

Крім того, висновки суду про відсутність міцних соціальних зв`язків підтверджуються даними про особи обвинувачених, які не працюють та не мають офіційних джерел доходів.

Доводи апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість певних доказів повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Також колегія суддів звертає увагу, що сама по собі тривалість тримання обвинувачених під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Матеріали справи та апеляційна скарга захисника не містять об`єктивних даних про неможливість тримання обвинувачених під вартою з огляду на стан їх здоров`я.

Доводи захисника про необхідність зменшення визначеного ОСОБА_9 розміру застави є непереконливими.

Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.182 цього Кодексу, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Висновок суду щодо розміру застави належним чином умотивований, узгоджується з наведеними вимогами закону, ураховує конкретні обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан ОСОБА_9 , дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Крім того, розмір застави визначений тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу буде достатнім стримуючим засобом, щоб перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з наведеним, висновки суду про продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0000323 стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу їх захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4