Справа № 482/1535/24
Номер провадження 1-кс/482/423/2024
УХВАЛА

Іменем України

01 серпня 2024 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Нова Одеса, Миколаївської області клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000104 від 25.04.2024 року за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.11-2 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Новоодеського районного суду Миколаївської області на розгляд слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000104 від 25.04.2024 року за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.11-2 КК України про арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, а саме на нежитлове приміщення гаражного боксу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежитлового приміщення гаражного боксу № 3 літ.Н загальною площею 15,2 кв.м, реєстраційний номер майна 31147527.

На обґрунтування клопотання вказано, що міжвідомчою групою слідчих слідчого управління ГУ НП в Миколаївській області та слідчого відділу Управління СБ України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 25.04.2024 за №0000104 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наступне.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на російська федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи державта обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН

від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня

1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є російська федерація (далі - російська федерація або рф), передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України

від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від

5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом Українивід 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до

ст.ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської, Херсонської та Запорізької областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії рф на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці України. Її результатом стала анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення російською федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів збройних сил (далі - зс) рф на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку із чим були достовірно відомі ОСОБА_4 .

Постановою ради федерації федеральних зборів рф «Про використання збройних сил російської федерації на території України» від 01 березня

2014 року № 48-СФ за результатами звернення президента рф, виходячи з інтересів безпеки життя громадян рф, особового складу військового контингенту зс рф, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду президенту рф на використання зс рф на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «республікою крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року №296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року

№891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «верховної ради ар крим» прийняли постанову №1745-6/14 «про незалежність криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «республіка крим», а також постанову №1748-6/14 «про правонаступництво республіки крим», за якою вищим органом влади «республіки крим» є «державна рада республіки крим».

18 березня 2014 року «державна рада республіки крим» підписала «договір» між рф та «республікою крим» про прийняття до рф «республіки крим» та утворення у складі рф нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням конституційного суду рф визнаний таким, що відповідає конституції рф,

20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів держдуми рф, а 21 березня 2014 року - рада федерації федеральних зборів рф, відтак цей «договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий закон рф №6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до рф «республіку крим» та утворені в складі рф нові суб`єкти. «республіка крим» вважається прийнятою до рф з дати підписання «договору» (ст. 1 закону рф №6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «державна рада республіки крим» прийняла «конституцію республіки крим» як суб`єкта рф.

На далі, продовжуючи підривну діяльність проти України, рф утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади рф, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів зс рф на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії російської федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, направив до ради федерації звернення про використання зс рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами зс та інших військових формувань рф здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (з урахуванням змін, внесених Указами Президента України), на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022, який триває до цього часу.

Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою рф, а також установлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема Резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф та ін.)».

Встановлено, що з 14.05.2012 по даний час ОСОБА_4 обіймає посаду директора Акціонерного товариства «ЗАВОД «ЕКВАТОР», , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке провадить власну господарську діяльність за наступними КВЕД:

- 28.25 Виробництво промислового холодильного та вентиляційного устаткування;

- 30.11 Будування суден і плавучих конструкцій;

- 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування;

- 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук;

- 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення;

- 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель;

- 22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас;

- 23.12 Формування й оброблення листового скла;

- 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон.

Як встановлено, основним видом діяльності АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» () являється виготовлення та обслуговування суднового устаткування вентиляції, кондиціонування та очищення повітря для систем життєзабезпечення суден та кораблів всіх класів та призначень, в тому числі і військових: радіальні, осьові вентилятори; центральні та локальні кондиціонери в автономному та неавтономному виконанні; теплообмінні апарати (повітронагрівачі, повітроохолоджувачі, теплоутилізатори) під різні види енергоносіїв, повітряна арматура та інше.

Так, приблизно до кінця 2017 року АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» () на постійній основі експортувало таке устаткування, яке переважно використовувалось на всіх типах суден та кораблів, виготовлених в часи СРСР, на адресу російських підприємств, зокрема «ООО «МОВЕН-С» (ІПН рф , рф, м. москва), «ООО «ИНОТЕРМ» (ІПН рф , рф, м. нижній новгород), «ООО «ВЕНТА-СИСТЕМ» (ІПН рф , рф, м. нижній новгород) та інші, а також і в адресу «ООО «Завод Екватор» (ІНН рф , рф, м. нижній новгород), технічним директором якого являвся ОСОБА_4 , які в подальшому реалізовувалась підприємствам військово-промислового комплексу рф (Далі - впк рф), які спеціалізувалися на виготовленні, ремонті чи обслуговуванні кораблів військово-морських сил рф, під власним або іншими брендами, про що ОСОБА_4 був достеменно обізнаний.

З цією ж метою, а саме поставки до підприємств впк рф виробленої АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» () продукції, ОСОБА_4 створив на території рф суб`єкт господарювання, а саме: «АО «МОВЕН-НН» (ІНН рф , рф, м. нижній новгород). При цьому, 01.10.2021 вказане підприємство отримало ліцензію №Л008-00102-77/00006530 на: «разработка, производство, испытание, установка, монтаж, техническое обслуживание, ремонт, утилизация и реализация вооружения и военной техники», - та 30.01.2024 № М 004536 ВВТ-ОПР на: «cервисное обслуживание вооружения и военной техники».

Також встановлено, що 31.01.2022 між «АО «МОВЕН НН» та «ПАО «Амурский судостроительный завод» (ІНН рф: , рф, м. Комсомольськ-на-Амурі, основний вид діяльності - будівництво та ремонт військових кораблів), яке входить до системи міністерства оборони рф, укладено договір №14619/23129/18-1-21Н щодо поставки серед іншого «кондиционеры автономные напорные УШИД.632389.014 ТУ для зав.№2105», тобто саме тих, які виготовляються АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» ().

Аналогічні договори щодо поставки чи обслуговування систем кондиціонування та вентиляції, які виготовляються виключно АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» (), було укладено «АО «МОВЕН НН» також і з іншими російськими суднобудівними підприємствами, які входять до складу впк рф, а саме: «АО «Зеленодольский завод им. А.М. Горького» (ІНН рф , республіка татарстан) №22238/25/11-16Н від 20.06.2019, №06999/10/03-20Н від 24.03.2020, 06999/52-76/21С від 09.09.2021; «ПАО «Судостроительный завод «Северная верфь» (ІНН рф , м. санкт - петербург №01151/12/07-18Н/454-6357 від 04.09.2019, №01151/16/12-19Н/454-6553 від 15.07.2021, №00034/09/09-22Н/454-7829 від 05.06.2023; «АО «Центр Судоремонта «Звездочка» (ІНН рф , м. Сєвєродвінськ) № 20/05-20Н від 20.07.2020, №00679/05/02-20Н від 12.02.2020, №07007/09/04-20Н від 09.09.2020, № 00679/01/01-21Н від 25.06.2021, № 21/06-22Н від 23.08.2022, та інші.

26.02.2022, у зв`язку із військовою агресією з боку російської федерації та введенням воєнного стану на території України Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», яким починаючи з 00 год. 00 хв. 28 лютого 2022 тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю (Луганська, Харківська, Сумська, Чернігівська, Вінницька, Одеська, Миколаївська, Херсонська, Запорізька, Донецька, Дніпропетровська, Київська, Полтавська, Черкаська, Житомирська, Рівненська, Волинська області та місто Київ) за переліком згідно з додатком до розпорядження.

23.04.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливості застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» № 2198-ІХ від 14.04.2022, яким Розділ І Особливої частини Кримінального кодексу України доповнено статтею 111-2 «Пособництво державі-агресору», якою встановлено кримінальну відповідальність за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Окрім того, 27.09.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1076 «Про заборону вивезення товарів з України на митну територію російської федерації», положеннями якої заборонено вивезення за межі митної території України товарів за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), торговельною країною та/або країною призначення яких є російська федерація.

У зв`язку з цим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 24 лютого 2022 року, у ОСОБА_4 , який був обізнаний про вказані вище обставини, переслідуючи власні корисні цілі, а відповідно з мотивів власного збагачення, маючи під власним фактичним контролем діяльність АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» (), а також АО «МОВЕН НН», виник умисел на вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом: підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, які виробляються вищевказаним акціонерним товариством на території м. Миколаєва.

З цією ж метою, в той же період часу, ОСОБА_4 розробив, організував та реалізував план поставки (дистрибуції) продукції АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» () до підприємств впк рф, шляхом надання видимості легальності господарських операцій із постачання такої продукції через залучені ним підприємства як на території України, так і за кордоном, в т.ч. з підміною документів щодо справжнього виробника.

Зокрема, у невстановлений наразі час та спосіб, однак не раніше 24.02.2022, ОСОБА_4 залучив до вказаної протиправної схеми: громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - директора ТОВ «ІНТРЕЙД ЕНЕРГО» (, м. Київ), в завдання якого входило придбання продукції АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» () та її подальша реалізація до країни ЄС; громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - директора іноземного підприємства «IMPULS ENERGO s.r.o.» (Чеська Республіка, м. Прага, реєстраційний № 04047338), та його рідного брата - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - засновника іноземного підприємства «NP TRADE GMB H» (Федеративна Республіка Німеччина), які в свою чергу повинні були забезпечити безперешкодне проходження товару через країни ЄС, чим його легалізувати, - а також інших невстановлених на даний час осіб, які керують чи контролюють фінансово-господарською діяльності наступних підприємств: «FERROTRADE ASSOCIATES LIMITED» (SUITE 2301, 23/F., COMWEB PLAZA, 12 CHEUNG YUE STREET , CHEUNG SHA WAN, KLN, HONG KONG), ООО «АВС-НН» (ІПН рф НОМЕР_2 , рф, м. нижній новгород); ООО «КЛИМСИСТЕМ» (ІПН рф , рф, м. нижній новгород).

Так, у період 2022-2023 років, ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому на даний час місці, будучи директором АТ «ЗАВОД ЕКВАТОР» (), діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на підготовку та передачу матеріальних ресурсів до держави-агресора, надав вказівку невстановленим наразі співробітникам вказаного заводу, виготовити та поставити на адресу ТОВ «ІНТРЕЙД ЕНЕРГО» () власну продукцію, а саме кліматичні установки кондиціонування та вентиляції, серед якої і елементи товару з найменуванням: «кондиционеры автономные напорные УШИД.632389.014 ТУ».

В свою чергу, в цей же період часу, директор ТОВ «ІНТРЕЙД ЕНЕРГО» () ОСОБА_5 , на виконання укладених договорів щодо подальшої поставки продукції придбаної у АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» (), надав розпорядження невстановленим на даний час співробітникам ТОВ «ІНТРЕЙД ЕНЕРГО» (), забезпечити експорт такої продукції до Чеської Республіки, на адресу іноземного підприємства «IMPULS ENERGO s.r.o.».

Так, у період з 31.05.2022 по 20.02.2023 роки, ТОВ «ІНТРЕЙД ЕНЕРГО» () здійснило оформлення щонайменше восьми вантажно-митних декларацій, на підставі яких, через невстановлений на разі пункт пропуску через державний кордон України, здійснило переміщення на адресу «IMPULS ENERGO s.r.o.» продукцію «Кліматичні установки, кондиціонування і вентиляції виробничих і адміністративних приміщень, у розібраному стані, різної потужності з номерами - 632149.119 ТС - 632149.127 ТС», виготовлену АТ «ЗАВОД ЕКВАТОР» (), на загальну суму - 2 336 000 євро.

В той же час, ОСОБА_6 , будучи директором іноземного підприємства «IMPULS ENERGO s.r.o.» (Чеська Республіка, м. Прага, реєстраційний № 04047338) та ОСОБА_7 , будучи засновником іноземного підприємства «NP TRADE GMB H» (Федеративна Республіка Німеччина) забезпечили у невстановлений наразі спосіб передачу вищеописаної продукції, виготовленої АТ «ЗАВОД ЕКВАТОР» () на адресу підконтрольного ОСОБА_4 підприємства «FERROTRADE ASSOCIATES LIMITED», вказавши її виробником іноземну компанію «LESCO WOOL COMPANY S.A.» (Королівство Іспанія).

За цим, у період щонайменше з 31.05.2022 по 20.02.2023 роки, ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою з іншими невстановленими на даний час особами, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру щодо підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, організовано та реалізовано переміщення вищеописаної продукції АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» () у невстановлений наразі спосіб, з території ЄС на територію рф, в адресу належного йому підприємства «АО «МОВЕН-НН», з документальним оформленням попереднього продажу такого товару від підприємства «FERROTRADE ASSOCIATES LIMITED» до іншого підконтрольного йому в рф підприємства, а саме «ООО « ІНФОРМАЦІЯ_5 », від якого до «ООО «КЛИМСИСТЕМ», та в наступному - до ООО «ПВК» (ІНН: , рф, м. нижній новгород).

У вищеописаний спосіб ОСОБА_4 , у період щонайменше з 31.05.2022 по даний час, діючи за попередньою змовою з іншими встановленими та невстановленими наразі особами, забезпечив поставку матеріальних ресурсів - продукції АТ «ЗАВОД «ЕКВАТОР» (), а саме суднового устаткування вентиляції, кондиціонування та очищення повітря, тощо, серед якої і елементи товару з найменуванням: «кондиционеры автономные напорные УШИД.632389.014 ТУ» від імені «АО «МОВЕН-НН», під виглядом власного бренду або виготовленого іноземним підприємством «LESCO WOOL COMPANY S.A.», до судноремонтних заводів міністерства оборони рф, таких як «ПАО «Амурский судостроительный завод», «АО «Зеленодольский завод им. А.М. Горького», «ПАО «Судостроительный завод «Северная верфь», «АО «Центр Судоремонта «Звездочка», та інших, які обслуговують, ремонтують чи будують кораблі вмс рф типу корветів проекту 20380 «Грозный» та «Бравый», малих ракетних кораблів проектів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ракетних крейсерів проекту 58, підводних човнів різних класів, тощо.

За наявності достатніх підстав, 18.07.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. санкт-петербург, рф, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , документованому паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 26.12.1997 року Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП: НОМЕР_6 , обґрунтовано повідомлено про підозру, у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні, шляхом: підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Також згідно з положеннями ч. 2 та ч. 5 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 386511650 від 11.07.2024, нежитлове приміщення гаражного боксу № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежитлового приміщення гаражного боксу № 3 літ. Н загальною площею 15,2 м2, реєстраційний номер майна НОМЕР_7 , на праві приватної власності, в розмірі частки 1/1 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що підлягає можливій конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, згідно з положеннями ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розгляд клопотання про арешт майна необхідно провести без повідомлення власника майна у зв`язку з тим, що організація виконання ухвали про арешт майна, у разі постановлення такої, вимагає часу, протягом якого особа, майно якої арештовується, може відчужити це майно.

Таким чином, на даний час існують достатні підстави вважати, що суд за результатом розгляду справи по суті може призначити покарання ОСОБА_4 у виді конфіскації належного йому майна, а саме:

?нежитлового приміщення гаражного боксу № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежитлового приміщення гаражного боксу № 3 літ. Н загальною площею 15,2 м2, реєстраційний номер майна НОМЕР_7 .

При цьому, розгляд клопотання з повідомленням та/або участю підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника, представника чи законного представника може зашкодити меті забезпечення арешту майна.

Посилаючись на вищевикладене, слідчийпросить слідчого суддю накласти арешт на вказане майно з метою його збереження, запобігання його втраті або пошкодженню, що може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні, перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню.

Слідчий та прокурор всудове засідання не з`явилися. Клопотання про арешт майна розглядається у відсутності підозрюваного ОСОБА_4 , який є власником майна, його захисника у зв`язку з тим, що це є необхідним з метою зарезпечення арешту майна, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, вдчуження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тому що є достатні підстави вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна, так як відповідно до санкції ч.1 ст.111-2 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Вивчивши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, матеріалами клопотання підтверджується наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України.

Відомості за даним фактом внесені до ЄРДР №0000104 від 25.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання. Перевіривши надані матеріали клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов наступного. Подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України. Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання. За змістом ст.173 КПК України особа, яка подала клопотання про арешт майна, має довести необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Під час вирішення справи по заявленому клопотанню слідчим суддею враховані вимоги пп.1, 2, 5 ч.2 ст.173 КПК України. Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Під час судового розгляду встановлено, що накладення арешту на майно, а саме нежитлове приміщення гаражного боксу № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежитлового приміщення гаражного боксу № 3 літ. Н загальною площею 15,2 м2, реєстраційний номер майна НОМЕР_7 є необхідним з метою забезпечення арешту майна, запобігання можливості приховування майна, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тому що є достатні підстави вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна, так як відповідно до санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено. Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо підстав вважати, що обмеження права власності на це майно є розумним і співмірним на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження майна. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження. Разом з тим, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до положень ст.174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково. Відповідно до статті 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. .2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 372, КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на на об`єкт нерухомого майна, що належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. санкт-петербург, рф, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , документованому паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 26.12.1997 року Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП: НОМЕР_6 , а саме на:

- нежитлове приміщення гаражного боксу № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежитлового приміщення гаражного боксу № 3 літ. Н загальною площею 15,2 м2, реєстраційний номер майна НОМЕР_7 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1