Справа № 331/4167/23
Провадження № 1-кп/331/234/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у склад колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 26.01.2023 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, українця, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, на утриманні має сина 2020 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 діб. Прокурор зазначив, що до ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід з урахуванням тяжкості інкримінованого йому злочину (державна зрада, тобто діянні умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога, вчиненому в умовах воєнного стану) з врахуванням даних про його особу, встановлені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме передбачені пунктами 1-5. У обґрунтування клопотання звернув увагу на те, що на даний момент судове слідство триває, свідки по справі не допитані, письмові докази по справі не досліджено в повному обсязі, таким чином ризики, встановлені при обранні запобіжного заходу, не минули, а будь-який інший запобіжний захід не зможе гарантувати належної поведінки обвинуваченого. Додатково посилається на норми ч. 6 ст. 176 КПК України щодо особливостей застосування запобіжного заходу до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України у період дії воєнного стану, через що ймовірність ризиків є неймовірно високою. Також зазначив, що зібраними доказами стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри, яка пред`явлена обвинуваченому. Окрім того, прокурором вказано, що ОСОБА_6 може і надалі співпрацювати із ворогом та на даний час продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення.

Захисник адвокат ОСОБА_7 заперечила проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказала, що досліджені у цьому кримінальному провадженні докази жодним чином не підтверджують перехід ОСОБА_6 на бік ворога. Крім того, зазначила про суттєве зменшення ризику спотворення доказів та перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки більшість доказів уже досліджені під час судового розгляду. Звернула увагу на те, що прокурором у підтвердження доводів клопотання посилається на дії та обставини, які не інкримінуються її підзахисному. Додатково звернула увагу на судову практику судів першої та апеляційної інстанції, якими обирається застава у якості альтернативи до запобіжного заходу у вигляді тримання під варто.

Під час вирішення питання щодо продовження строку запобіжного заходу просила врахувати неправильність кваліфікації та порушення права на захист під час проведення слідчих дій.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Підтримав твердження захисника. Просив призначити йому заставу як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2023 року (провадження № 1-кс/333/431/23) до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвала суду обґрунтована наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. В подальшому в ході досудового розслідування строк запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

В підготовчому судовому засіданні за результатами розгляду клопотання прокурора, обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений на стадії судового розгляду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд має виходити з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, державна зрада.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова - обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку колегії суддів, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні, що і здійснюється судом.

Посилання сторони захисту на порушення порядку збирання доказів у цьому кримінальному провадженні, а також на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого не свідчать про відсутність обґрунтованої підозри, що перешкоджає продовженню дії запобіжного заходу.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованого злочину або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі найнижча межа від п`ятнадцяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд зважає на фактичні обставини та характер інкримінованого ОСОБА_6 злочину, що свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, оскільки для уникнення кримінальної відповідальності (враховуючи суворість санкції), обвинувачений може продовжити співпрацю із окупаційною адміністрацією та представниками держави агресора.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, а отже, в умовах, що існують в державі, викликаних безпрецедентною військовою агресією Російської Федерації проти України, у обвинуваченого ОСОБА_6 збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки здійснення належного контролю за поведінкою обвинуваченого з об`єктивних причин значно знижується.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Ризик протиправного впливу на свідків суд вважає високим, з огляду на те, що на даній стадії судового розгляду, допит осіб безпосередньо не закінчено. Більш того, сам характер інкримінованого злочину та місце його вчинення (яке на даний момент знаходиться поза ефективним контролем державної влади) дають підстави вважати, що саме покази свідків є важливим джерелом доказування, про що відомо і стороні захисту.

Суд також завертає увагу на те, що протиправний вплив на свідків включає у себе не лише безпосередній вплив на свідків, а також і вплив на ї родичів або загроза протиправних дій щодо їхнього майна. Зважаючи на характер інкримінованого злочину, суд вважає ризик таких дій дуже високим, запобігти якому здатний лише найсуворіший запобіжний захід.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення колегія суддів також вважає високим, у зв`язку із тим, що місце вчинення інкримінованого злочину знаходиться на окупованій території, слідчі дії направлені на збирання доказів на місці вчинення кримінального правопорушення не проведені, що дає змогу знищити докази ймовірної злочинної діяльності.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки для уникнення кримінальної відповідальності (враховуючи суворість санкції), обвинувачений може продовжити співпрацю із окупаційною адміністрацією та представниками держави агресора.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження, втім, застосування більш м`яких запобіжних заходів може відтермінувати можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості ОСОБА_6 у результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість вчинення ним позапроцесуальних дій.

Відповідно до частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, ризиків, встановлених судом, у разі визнання його винуватим, характеру обвинувачення та обставин інкримінованого злочину, його підвищеної суспільної небезпеки, особи обвинуваченого, колегія суддів дійшла до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи доводи сторони захисту, наведені під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

Колегія суддів відкидає доводи сторони захисту щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованих злочинів або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, а також зменшення цих ризиків з плином часу.

Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, утримання неповнолітньої дитини, безумовно заслуговують на увагу та враховувалися при ухваленні рішення, проте суттєво не зменшують встановлені судом ризики, а тому не можуть слугувати підставою для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Тим більше, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, втім, жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого.

Тож, продовження існування встановлених колегією суддів обставин у їх сукупності, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає і є співмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, а також не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Твердження захисника про тривалість перебування обвинуваченого під вартою хоча і має місце, проте суд звертає увагу на складність даного кримінального провадження, тяжкість обвинувачення, об`єм матеріалів, які досліджуються судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 вересня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України державна зрада та безумовно має підвищену суспільну небезпеку, приходить до однозначного висновку про неможливість, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченому.

Керуючись 178, 179,194, 217, 334 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Запорізької обласної прокуратури про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити до 19 вересня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошений 25 липня 2024 року о 08год. 30 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3