Справа № 298/432/24
Номер провадження 1-кп/298/14/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000024 від 1 лютого 2024 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Загорб Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , будучи раніше неодноразово судимим, останнім з яких, вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2022 року, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, на шлях виправлення не став і знову скоїв аналогічний злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 у період часу із 07 січня 2024 року по 31 січня 2024 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, по місцю свого проживання за вищевказаною адресою, маючи прямий умисел на заподіяння фізичного та психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство над своєю колишньою дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя.

Зокрема, 12 січня 2024 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_3 , будучи напідпитку, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив факт домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , що проявилось у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою, виганяв із дому.

Також, 13 січня 2024 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_3 , будучи напідпитку по місцю свого проживання, вчергове вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 дії психологічного насильства, що проявилось у тому, що ОСОБА_3 словесно, грубо висловлювався в сторону своєї колишньої дружини нецензурними словами, погрожував фізичною розправою.

У подальшому, 31 січня 2024 року близько 16 години 40 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись по вищевказаному місцю проживання, в стані алкогольного сп`яніння вчергове вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 дії психологічного насильства, що проявилось у тому, що ОСОБА_3 словесно грубо висловлювався в сторону своєї колишньої дружини нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та виганяв із будинку на вулицю, чим заподіяв шкоду її психологічному здоров`ю, про що остання подала до поліції відповідну заяву.

Отже, вказаними насильницькими діями ОСОБА_3 заподіяв своїй колишній дружині ОСОБА_6 ряд систематичних психологічних страждань, що завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у домашньому насильстві, тобтоумисному, систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, із якою винний перебуває у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість в інкримінованому йому правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, встановлені органом досудового розслідування, та пояснив, що дійсно систематично вчиняв домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , кожного разу при цьому перебував в стані алкогольного сп"яніння, в ході сварок та конфліктів ображав останню нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою, виганяв з дому, потерпіла неодноразово викликала поліцію. Показав, що проживають з ОСОБА_6 , хоча є офіційно розлученими, разом однією сім"єю в будинку за адресою АДРЕСА_1 , спільно ведуть господарство. Визнав, що причиною вчинення ним насильства щодо потерпілої є вживання ним алкоголю та перебування в стані алкогольного сп`яніння, у такому стані він поводиться агресивно, не контролює свої дії і до кінця не все пам`ятає. Зазначив, що щиро кається у вчиненому, запевнив, що більше не робитиме так, попросив вибачення у потерпілої в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що дійсно в період Новорічно-різдвяних свят на початку 2024 року її колишній чоловік ОСОБА_3 . сиситематично вчиняв сварки, психологічне насильство щодо неї, погрожував їй фізично, також був випадок, коли він застосовував фізичну силу щодо неї, внаслідок таких дій обвинуваченого у потерпілої погіршився спосіб життя, вона була пригніченою, заляканою, нічого не хотіла робити, її працездатність знизилася. Ствердила, що не про всі випадки насильницьких дій вона повідомляла поліцію, телефонувала на 102 тоді, коли вже не могла терпіти, зазначивши, що свідком всіх подій є також їхній спільний син, який має інвалідність. Повідомила, що обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння стає агресивним, був випадок, коли він вхопив зі столу ніж і намахнувся, вона в такі моменти має побоювання за своє здоров`я та життя. Повідомила, що від насильства обвинуваченого вона потерпає останніх 20 років, він періодично заходить в стан, коли безперерервно вживає алкоголь - це може тривати 3-4 місяці підряд і тоді обвинувачений постійно вчиняє домашнє насильство. У судовому засіданні потерпіла повідомила, що тепер востаннє вибачила обвинуваченого, він вже три місяці не вживає алкоголь, працює по господарству, має підробіток, просила не карати його суворо.

Враховуючи те, що обвинувачений, потерпіла, прокурор не оспорюють обставини справи, суд, встановивши правильне розуміння обвинуваченим, потерпілою та та прокурором змісту цих обставин, відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їхніх позицій, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні домашнього насильства, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, із якою винний перебуває у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань.

У відповідності ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, у скоєному розкаявся, критично оцінює свою протиправну поведінку, вибачився перед потерпілою у залі судового засідання, повідомив, що останнім часом їх стосунки з колишньою дружиною покращилися, він припинив вживати алкоголь. Обставини, які б вказували на його нещирість, на переконання суду, відсутні.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. При цьому, суд виходить з того, що обставин, які обтяжують покарання, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 не зазначено, також жодної позиції з цього приводу не висловив прокурор в судовому засіданні, відтак, в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 91, ст. 92, ч.3 ст. 337 КПК України обставини, що обтяжують покарання щодо ОСОБА_3 не враховуються, що узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 51-8609км18 (єдиний унікальний номер 679/783/17).

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином, характер та цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, наслідки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є розлученим, непрацюючим, однак працездатним, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується негативно, за даними наявної документації перебуває на наркологічному обліку з 2002 року - діагноз F10.2, та психіатричному обліку з 1998 року - діагноз F71.0, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, 9 грудня 2021 року засуджений Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, 23 травня 2022 року засуджений Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, покарання за вказаними вироками відбув повністю, обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілої, яка при призначенні покарання просила суворо не карати обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі у розмірі, визначеному санкцією ст. 126-1 КК України.

Суд приходить до висновку, що покарання у вигляді обмеження волі буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що, з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі в межах санкції ст. 126-1 КК України. Вказане покарання, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпечності, суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

На переконання суду, немає підстав і для застосування відносно ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, враховуючи підвищену ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, зокрема, такий був вчинений у стані алкогольного сп`яніння, систематичність вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства по відношенню до потерпілої. Зауважується, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер. Домашнє насильство починається з «незначних дрібниць», потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти. Тому, з урахуванням викладеного та обставин вчиненого кримінального правопорушення, системний характер таких дій з боку обвинуваченого, високого ризику вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства, з огляду на те, що обвинувачений вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, останньому за вироками суду призначались покарання у виді громадських робіт, однак останній на шлях виправлення не став та повторно вдався до вчинення протиправних дій, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого без відбування покарання не можливе.

На переконання суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, процесуальні витрати відсутні, речових доказів нема.

Суд не знаходить підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, учасники судового провадження клопотань щодо цього не заявляли.

Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1