Справа № 713/2127/24
Провадження №1-кс/713/480/24
УХВАЛА

іменем України

22.10.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000309 від 17.06.2024 року, відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іване-Пусте Борщівського району Тернопільської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з освітою середньо-спеціальною, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000309 від 17.06.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

У клопотанні вказував, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

17.06.2024 року, о 15.10 год. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

18.06.2024 року внесені відомості до ЄРДР за №0000313, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

18.06.2024 ухвалою слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області щодо підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, востаннє 16.09.2024 року Вижницьким районним судом Чернівецької області ОСОБА_4 було продовжено строк тримання під вартою до 14 листопада 2024 року.

19 вересня 2024 року вказаний вище слідчий експеримент за участю ОСОБА_4 було проведено.

Але на думку органу досудового слідства покази ОСОБА_4 були якимось чином спотворені, а не підтверджені, як того добивався орган досудового розслідування

В зв`язку з цим слідчим було прийнято рішення про проведення повторного слідчого експерименту, але уже без участі ОСОБА_4 , оскільки останній знову ж таки міг «спотворити» обставини справи.

Стороні захисту не відомі наслідки цього повторного слідчого експерименту, але відомо, що первинний слідчий експеримент дав відповіді на всі питання механізму даної ДТП, а саме те, що водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця наїзду на пішохода, яка в темпу пору доби раптово вибігла на проїжджу частину. Технічні характеристики його автомобіля не дали змогу водієві вчасно побачити раптово вибігшого на проїжджу частину пішохода, то відповідно і стало причиною наїзду. Саме такі обставини буди встановлені вказаним вище слідчим експериментом, який проводився за участі ОСОБА_4 та сторони захисту.

Вважає, що орган досудового розслідування під час проведення досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні діє упереджено, проводячи тільки ті слідчі дії, результати яких влаштовували б та задовольняли тільки слідчого.

Підтвердженням цього є той факт, що завідомо знаючи про результати знову ж таки вказаного вище первинного слідчого експерименту, орган досудового слідства не призначив автотехнічної експертизи, оскільки її висновок не задовільнив би слідчого.

Сторона захисту вважає, що дійсно орган досудового слідства у даному випадку є упередженим, і підтвердженням цього є ще і той факт, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, та вказуючи, що провести процесуальні дії раніше було неможливим через об`єктивні причини, в тому числі у зв`язку із складністю кримінального провадження, а також тривалим терміном проведення експертиз - є тими обставинами, що не відповідають дійсності, оскільки у кримінальному провадженні протягом останніх двох місяців до продовження строків тримання під вартою жодної слідчої дії проведено не було.

Стороні захисту не відомі «об`єктивні причини» та «складність кримінального провадження» через які слідчі дії не проводились взагалі, а от проведення інших слідчих дій мотивовано саме упередженістю органу досудового розслідування.

Іншими підставами для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 є наступні факти:

- ОСОБА_4 раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягався;

- надавав органу досудового розслідування покази, які сприяли встановленню істини у кримінальному провадженні;

- є особою пенсійного віку;

- позитивно характеризується по місцю проживання, так і по місцю його утримання; починаючи з першого дня утримання в слідчому ізоляторі постійно звертається до медичної частини, оскільки є тяжко хворим

- добровільно на стадії досудового розслідування повністю відшкодував завдані матеріальні та моральні збитки, про що орган досудового розслідування повідомила потерпіла своєю заявою .

Просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримали, посилалися на обставини вказані в ньому , просили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника. Вказував, що наразі тривають слідчі дії, призначена велика кількість судових експертиз, а тому визначення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може бути перешкодою у кримінальному провадженню, оскільки ризики передбачені ст.177 КПК України не відпали.

Дослідивши доводи клопотання та долучених до нього матеріалів, вислухавши думку сторін обвинувачення та захисту, - слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника з огляду на наступне.

Слідчим суддею установлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.3 КК України.

17.06.2024 року відомості про вказану подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000309 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

17.06.2024 року о 01 год. 50 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

17.06.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.06.2024 року, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (Шістдесят) днів до 15 серпня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Вижницького районного суду від 12.08.2024 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 01 год. 50 хв. 17.09.2024 року.

Постановою виконувача обов`язків керівника Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_3 від 07.08.2024 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 17.09.2024 року.

Ухвалою слідчого судді від 16 вересня 2024 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до №0000309 від

17.06.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України до п`яти місяців, до 17 листопада 2024 року.

Ухвалою слідчого судді від 16 вересня 2024 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 14 листопада 2024 року.

На переконання слідчого судді, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Слідчий суддя вважає, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, які було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме: змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я підозрюваного, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Так, статями 200, 201 КПК України регламентовано порядок розгляду клопотань про зміну запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 2 ст. 200 КПК України, у клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Зокрема, у відповідності до ст.201 КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції, якого здійснюється досудове розслідування - підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник.

Відповідно до ч.5 ст.201 КПК України слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 201 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням підозрюваного чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду.

Так, з досліджених слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу, вбачається, що визначаючи підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання, слідчий суддя виходив з обставин інкримінованого злочину, наявності обґрунтованої підозри та ризиків, визначених статтею 177 КПК України.

Отже, наявність можливої обґрунтованої підозри та ризиків кримінального провадження перевірялася під час застосування запобіжного заходу. Разом з тим, «обґрунтованість підозри» - поняття, яке не є незмінним протягом всього досудового розслідування. Зі сплином строку досудового розслідування відомості, на яких ґрунтується підозра, мають стати більш спроможними на користь причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу слідчий суддя не перевіряє обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому слідчий суддя не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до підозрюваного відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу досудового розслідування. Такий висновок опосередковано ґрунтується і на приписах частини п`ятої статті 201 КПК України, яка унеможливлює подання підозрюваним, його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

З огляду на вказане, доводи сторони захисту, щодо стану здоров"я, підозрюваного, його соціальних зв`язків, поведінки підозрюваного були предметом оцінки слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу.

Варто додати, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Тобто кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Так, суд звертає увагу, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відтак, стороною обвинувачення в судовому засіданні було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чому і надавалась оцінка при постановленні ухвали від 11.06.2024.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.

У п. 60 рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти Росії» від 21.07.2003, суд відзначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, у якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

З врахуванням зазначеного, під час судового розгляду встановлено, що застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, та не приймає доводи сторони захисту.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу, що тримання під вартою підозрюваного, станом на день розгляду не є перешкодою у наданні йому належної медичної допомоги.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення від 18.12.2008 року по справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Таким чином, сторона захисту не позбавлена можливості належним чином забезпечити організацію надання підозрюваному медичної допомоги, шляхом звернення у відповідності до зазначених вимог або ж порядку визначеному КПК України.

Відтак, клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.201, 372,376 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000309 від 17.06.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_7