Справа № 305/26/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її законного представника ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , розглянув у закритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/515/21, за апеляційними скаргами в. о. керівника Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.09.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, сезонний робітник, несудимий, засуджений:

- за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років.

Зараховано ОСОБА_12 у відбуту частину покарання строк попереднього ув`язнення з 08.11.2014 по 28.11.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, одружений, що має на утриманні трьох малолітніх дітей, сезонний робітник, несудимий, визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді застави залишено без змін, який після набрання вироком законної сили скасувати та повернути заставодавцю ОСОБА_14 заставу у розмірі 97500 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот) грн згідно квитанції від 27.12 2014.

Речові докази: одіяло, жіночу нижню білизну (труси), джемпер (мікіна) сірого кольору, джинси синього кольору, зразки крові ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , вирізка з тампона знищено, мобільний телефон «Самсунг» повернуто обвинуваченому ОСОБА_12 .

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.

-2-

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

07.11.2014 біля 22 год, у приміщенні літньої кухні будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою задоволення статевої пристрасті, застосовував відносно неповнолітньої ОСОБА_7 фізичне насильство у вигляді утримування руками, стискання рук і ніг та, всупереч волі потерпілої, вступив з нею у статеві зносини природним способом, чим порушив її статеву свободу і недоторканість та спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців правого плечового суглобу, правої плечової ділянки, правого стегна, садна спини в міжлопаточній ділянці з права, розриву дівочої пліви, гіперемії входу в піхву, перелому нігтя першого пальця правої кисті, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, згідно обвинувального акта, 07.11.2014 біля 22 год, у приміщенні літньої кухні будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_12 , за попередню змовою у групі з ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою задоволення статевої пристрасті, застосовували відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , фізичне насильство у вигляді утримування руками, стискання рук і ніг, чим спричинили тілесні ушкодження, а саме: синці правого плечового суглобу, правої плечової ділянки, правого стегна, садна спини в міжлопаточній ділянці з права, розриву дівочої пліви, гіперемії входу в піхву, перелому нігтя першого пальця правої кисті, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень та всупереч її волі вступили з нею у статеві зносини природним способом, чим порушили її статеву свободу і недоторканість.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, не знайшло підтвердження в судовому засіданні. Такі висновки суд обгрунтував тим, що показання допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 не підтвердили жодну з обставин, зазначених в обвинувальному акті щодо факту насильницького вступу ОСОБА_6 з нею у статевий зв`язок та надав перевагу свідченням як обвинуваченого ОСОБА_6 так і обвинуваченого ОСОБА_12 , відповідно до яких, ОСОБА_6 в будинку обвинуваченого ОСОБА_12 не було і потерпілу від не ґвалтував. З цих підстав суд першої інстанції дав критичну оцінку висновку експерта № 675 від 19.12.2014 в частині, що стосується можливості походження сперми виявленої у піхві потерпілої ОСОБА_7 від обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки такий висновок не підтверджується іншими висновками експертиз, ні доказами, а навпаки спростовується показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що у статеві зносини з потерпілою вступав тільки він. Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що постанова про відібрання біологічних зразків від ОСОБА_6 для проведення експертизи була винесена прокурором 05.12.2014. Того ж дня від нього було отримано зразки, а 08.12.2014 слідчий виніс п`ять постанов про призначення чотирьох імунологічних та однієї цитологічної експертизи, саме відносно біологічних зразків ОСОБА_6 . Разом з тим, судом констатовано, що відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, лише 05.01.2015, у зв`язку з чим, на думку суду, слідчий розпочав досудове розслідування щодо ОСОБА_6 до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ним кримінального правопорушення, через, що висновки експертиз, проведених на підставі постанов слідчого від 08.12.2014, в частині що стосується обвинуваченого ОСОБА_6 , судом визнано недопустимими доказами.

-3-

У зв`язку з наведеним та з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеrе і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, ст. 62 Конституції України, ст. 2, 84, 91, 370, 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 152 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 07.09.2021 в частині виправдання ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років. Також прокурору не погоджується з вироком суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також за м`якістю призначеного судом покарання. Просить призначити ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 152 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років. Зазначає, що суд виправдовуючи ОСОБА_6 , без достатніх підстав надав перевагу показанням обвинувачених та відкинув показання потерпілої ОСОБА_7 й свідків, а також визнав недопустимими доказами ряд письмових доказів, зокрема, судових експертиз. Як слідує з показань потерпілої, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_12 з моменту, коли її посадили до автомобіля, привезли додому до ОСОБА_12 , де всі спільно вживали алкогольні напої та до моменту, коли її відвезли на тому ж автомобілі додому, перебували разом та по черзі вступили з нею в статевий зв`язок без її згоди. Зазначені показання потерпілої підтверджено свідченнями ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 490 від 10.11.2014, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження синці правого плечового суглобу, правої плечової ділянки, правого стегна, садна спини в міжлопаточній ділянці з права, розрив дівочої пліви, гіперемії входу в піхву, перелом нігтя першого пальця правої кисті. Суд першої інстанції, висвітлюючи в мотивувальній частині вироку показання потерпілої ОСОБА_7 , залишив поза увагою обставини, які спростовують добровільність вступу в статеві зносини потерпілої з обвинуваченими, а також про чітке ствердження потерпілої про її зґвалтування саме обома обвинуваченими, яке відбулось по черзі. Також судом залишено поза увагою і не надано належної оцінки обставинам, які відбулись після зґвалтування, про які в судовому засіданні неодноразово вказувала потерпіла та її батьки свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , зокрема, стосовно того, що ОСОБА_6 умовляв не здавати його, що пояснює, чому потерпіла ОСОБА_7 , звернувшись до правоохоронних органів із заявою, не одразу вказала на ОСОБА_6 . Окрім того, суд при дослідженні ряду висновків судово-медичних експертиз, відхилив їх як докази, пославшись на показання ОСОБА_12 про те, що у статеві зносини з потерпілою вступав лише він. Разом з тим, висновком експерта № 616 від 09.12.2014, не виключено можливість походження або домішку у вмісті піхви потерпілої, окрім сперми ОСОБА_19 , і іншого чоловіка з будь якою групою крові за системою АВО. Окрім того, відповідно до висновку експерта № 675 від 19.12.2014, на тампоні із вмістом піхви та ластовиці трусів потерпілої знайдено сперму, в якій виявлено антигени А, В і Н, які можуть походити за рахунок сперми обвинувачених ОСОБА_12 (антигени А і В) та ОСОБА_6 (антигени А і Н). Що стосується висновків суду першої інстанції про визнання недопустимими ряду доказів, оскільки такі отримано до внесення відомостей щодо ОСОБА_6 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, то такі не відповідають дійсності і є помилковими, оскільки як встановлено судом 08.11.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального

-4-

правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України щодо ОСОБА_12 , оскільки потерпіла у своїй заяві та при допиті вказувала лише на ОСОБА_12 , а в подальшому потерпіла 22.11.2014 під час додаткового допиту надала органу досудового розслідування показання про те, що 07.11.2014, з нею, окрім ОСОБА_12 , вступав у статеві зносини і ОСОБА_6 , з цього часу в рамках кримінального провадження № 0000936 від 08.11.2014, органом досудового розслідування продовжено досудове розслідування фактів, викладених потерпілою, щодо причетності до її зґвалтування як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_6 . Зокрема, поряд з іншими слідчими діями, 05.12.2014 прокурором винесено постанову про відібрання біологічних зразків від ОСОБА_6 , а 08.12.2014 призначено імунологічну судово-медичну експертизу зразків крові та слини, отриманих від ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також призначено імунологічну судово-медичну експертизу сперми ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . Цього ж дня, 08.12.2014 призначено цитологічні судово-медичні експертизи речових доказів. Всі ці письмові докази були предметом дослідження суду першої інстанції та наявні в матеріалах кримінального провадження. Таким чином, після отримання висновків експертиз, переконавшись у причетності ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 , до вчинення зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_7 , 25.12.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України і цього ж дня внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000936 від 08.11.2014. При цьому жодних додаткових відомостей шляхом реєстрації окремого кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за фактом зґвалтування до Єдиного реєстру досудових розслідування не вносилося, тому посилання суду на те, що відомості стосовно ОСОБА_6 внесено лише 05.01.2015 є помилковими і не відповідають дійсним обставинам. Встановлення невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, суд необґрунтовано визнав ОСОБА_12 винним у тому, що він вчинив злочин один, а не групою осіб. Разом з тим, на переконання прокурора, призначена ОСОБА_12 міра покарання, є недостатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого. Таким чином, вирок суду підлягає скасування через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_12 без кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб» та через надмірну м`якість призначеного покарання. Просить врахувати і те, що в судовому засіданні ОСОБА_12 вину у вчиненому не визнав, дав неправдиві показання щодо непричетності ОСОБА_6 , а також просить визнати обтяжуючими покарання обставинами вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, ОСОБА_6 раніше судимий, хоча судимість останнього погашена, однак наведені обставини свідчать про його асоціальну поведінку.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду від 07.09.2021 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В частині виправдання ОСОБА_6 , суд в оскаржуваному вироку визнав недопустимими ряд доказів сторони обвинувачення, що лягли в основу обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. 08.11.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування стала заява про злочин ОСОБА_7

-5-

про факт її зґвалтування 07.11.2014 близько 22 год в АДРЕСА_1 . В ході розпочатого досудового розслідування щодо вищевказаного факту було встановлено можливу причетність до вчинення відповідного злочину ОСОБА_6 (після допиту потерпілої від 22.11.2014). З метою встановлення осіб, причетних до вказаного злочину слідчим було проведено ряд слідчих дій та призначено кілька експертиз, що також стосувались і ОСОБА_6 . Після отримання висновків експертиз, переконавшись у причетності ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_12 до вчинення зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_7 . 25.12.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Стаття 214 КПК України, не передбачає внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань чи початок досудового розслідування по конкретній особі а лише по факту виявленого кримінального правопорушення в понятті, визначеному ч. 1 ст. 11 КК України. Чинними нормами КПК не передбачено заборони на проведення слідчих дій стосовно особи до оголошення їй підозри, як і не передбачено можливості вносити до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про будь-яку з осіб до оголошення їй підозри у відповідному кримінальному провадженні щодо одного і того ж злочину. Разом з тим, формулювання фабули може змінюватись після встановлення тих чи інших обставин кримінального правопорушення без зміни основної кваліфікації. Таким чином, в останньому сформованому витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.01.2015, у цьому ж кримінальному провадженні відображена інформація щодо злочину за тією ж статтею (ч. 3 ст. 152 КК) та відомостями про осіб, яким станом на цей день оголошено про підозру, що свідчить про помилковість висновку суду про те, що відомості про ОСОБА_6 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2015, оскільки зазначена дата це день формування витягу, а не внесення до нього певної інформації. Таким чином, органом досудового розслідування в межах своїх повноважень та в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом проведено слідчі та процесуальні дії, спрямовані на встановлення причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, а відповідно, докази, отримані за наслідками проведення таких слідчих дій, є допустимими та повинні були належним чином оцінені судом першої інстанції. Також, судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги показання потерпілої про те, що в статеві зносини з нею всупереч її волі вступали як ОСОБА_12 так і ОСОБА_6 Вина ОСОБА_6 доведена і показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , показаннями як обвинуваченого ОСОБА_12 , так і обвинуваченого ОСОБА_6 , які в багатьох моментах спростовуються показаннями свідків та потерпілої, яким належної оцінки суд не надав, висновками ряду експертиз. Крім того, ОСОБА_6 згідно своїх показань, свідків та потерпілої, забезпечив їх з ОСОБА_12 власним автомобілем, на якому вони спільно привезли потерпілу до місця вчинення злочину, придбавав та розпивав спільно з ОСОБА_12 та потерпілою алкогольні напої, знаючи про її неповнолітній вік, не припинив протиправних дій ОСОБА_12 , більш того сам взяв у них участь, після вчинення злочину, разом з ОСОБА_12 відвіз потерпілу додому. Проте, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки діям та не встановив ролі обвинуваченого ОСОБА_6 у обставинах вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що призвело до безпідставного його виправдання за пред`явленим обвинуваченням. Окрім того, вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_12 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу. Просить врахувати те, що в судовому засіданні ОСОБА_12 вину у вчиненому не визнав, дав неправдиві показання щодо непричетності ОСОБА_6 , намагаючись оговорити потерпілу, жодних намірів відшкодувати потерпілій заподіяну злочином шкоду не виявляв, вибачення не попросив. Тому, суд першої інстанції у вироку належним чином не зазначив мотивів призначення ОСОБА_12 покарання майже у

-6-

мінімальному розмірі, що зумовлює його скасування і в цій частині. Також представник потерпілої звертає увагу на необґрунтоване зменшення розміру моральної шкоди, оскільки заявлена потерпілою моральна шкода є співмірною тим моральним стражданням, які пережила та переживає потерпіла ОСОБА_7 , що також підтверджується і матеріалами кримінального провадження та доказами, поданими до цивільного позову.

До початку апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 не з`явився до суду без поважних причин, причини неявки не повідомив.

Також встановлено, що відповідно до довідок заступника Богданського сільського голови від 28.05.2024 та від 09.07.2024, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , за цією адресою відсутній.

У судовому засіданні 17.07.2024, у зв`язку з черговою неявкою в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_12 прокурор заявив клопотання про оголошення обвинуваченого у розшук з наданням дозволу на затримання з метою його приводу до апеляційного суду та виділення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України й зупинення провадження за апеляційними скаргами в. о. керівника Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.09.2021,до його розшуку, а також просив продовжити апеляційний розгляд відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який підтримав подане клопотання, пояснення потерпілої, її законного представника та представника-адвоката, які підтримали клопотання про розшук обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який залишив вказане питання на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

В апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілої-адвоката ОСОБА_9 порушується питання про ухвалення нового вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , а тому відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, апеляційний суд визнав його явку в судове засідання обов`язковою.

У свою чергу неявка обвинуваченого ОСОБА_12 в судове засідання апеляційного суду призводить до безпідставного затягування його розгляду та є перешкодою для розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Статтею 335 КПК України передбачено, що у разі, якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

За таких обставин, оскільки кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_12 неможливо розглянути у зв`язку з його ухиленням від суду, враховуючи факт відсутності його по місцю реєстрації та відсутністю даних про його місце перебування, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора, оголосити обвинуваченого ОСОБА_12 у розшук та надати дозвіл на його затримання з метою приводу до Закарпатського апеляційного суду, а апеляційне провадження зупинити до його розшуку.

-7-

Також з огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілої порушується питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_12 і його явка в судове засідання є обов`язковою, але останній ухиляється від суду, його місце перебування невідоме, колегія суддів уважає за необхідне виділити матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_12 в окреме провадження, продовживши апеляційний розгляд відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у цьому ж кримінальному провадженні та у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_12 провадження у справі зупинити до його розшуку.

Таке рішення відповідає вимогам ст. 335 КПК України, а виділення матеріалів кримінального провадження, не призведе до порушення вимог ч. 4 ст. 217 КПК України, оскільки воно викликане необхідністю і не може негативно вплинути на повноту судового розгляду.

Керуючись ст. 217, 281, 331, 334, 335, 404, 405, 418 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_20 задовольнити.

Оголосити в розшук обвинуваченого ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 .

Дати дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Закарпатського апеляційного суду.

Строк дії ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_12 до Закарпатського апеляційного суду встановити до 17.01.2025.

Розшук обвинуваченого ОСОБА_22 доручити начальнику Тячівського РВП (Рахівського РВП) ГУ НП в Закарпатській області.

Копію ухвали направити начальнику Тячівського (Рахівського) РВП ГУ НП в Закарпатській області для відома та виконання.

Копію ухвали направитикерівнику Тячівської окружної прокуратури та прокурору Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_20 для відома та контролю за її виконанням.

Виділити з матеріалів кримінального провадження (11-кп/4806/515/21) стосовно ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, в окреме провадження матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_22 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 152 КК України.

Зупинити апеляційне провадження за апеляційними скаргами в. о. керівника Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.09.2021 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, до його розшуку.

Продовжити апеляційний розгляд відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, розгляд якого відкласти на 10 год 29.07.2024.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді