ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8994/24
провадження № 1-кп/753/1506/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відносно:ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця у с. Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата, механіка-водія-електрика відділення управління 1 самохідно-артилерійського взводу 10 самохідно-артилерійської батареї 4 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2019 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки.

Того ж дня, наказом командира 43 окремої артилерійської бригади (по особовому складу) № НОМЕР_2 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду пожежного взводу 43 окремої артилерійської бригади та вважається таким, що 02.04.2019 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відтак, з 02.04.2019р. тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу, він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за контрактом.

26.03.2020р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № НОМЕР_3 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія слюсаря відділення обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 4 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, відповідно до вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знаходитися на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Однак, 05.04.2021р.у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Так, на виконання свого злочинного умислу, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді механіка-водія-електрика відділення управління 1 самохідно- артилерійського взводу 10 самохідно-артилерійської батареї 4 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командира, 05.04.2021 о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 05.04.2024р. о 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, яка знаходиться з а адресою: АДРЕСА_4 та заявив про себе.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування. Обвинувачений показав, що дійсно без поважних причин та дозволу командира, 05.04.2021р. о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , та проводив час на власний розсуд. У подальшому, 05.04.2024р.о 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та заявив про себе. Усвідомлює, що вчиняв протиправні дії., жалкує, що так сталося, запевнив, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та щирості його позиції.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також його ставлення до вчиненого.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає правильним призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкцією закону.

При цьому суд, враховуючи обставини даної справи та особу ОСОБА_4 його негативне ставлення до вчиненого та наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, а тому суд, застосувавши положення ст. ст. 75,76 КК України, звільняє його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого внов призначеного покарання більш суворим покаранням , призначеним вироком від 05.10.2023 року Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області і остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.75, 76 КК України, звільненням від відбуванням покарання з випробуванням .

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні -відсутні .

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 615 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст. 407 КК та призначити йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого внов призначеного покарання більш суворим покаранням , призначеним вироком від 05.10.2023 року Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області іостаточно призначити ОСОБА_4 міру покарання у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати відносно ОСОБА_4 ст.75 КК України ,звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3(три ) роки.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя