01 листопада 2024 року м. Запоріжжя
Слідчий звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Досудовим розслідування встановлено, що cуб`єкти підприємницької діяльності привласнюють бюджетні кошти при виконанні будівельних робіт у закладах освіти, шляхом внесення недостовірних відомостей в акти виконаних робіт, а також завищення цін на будівельні матеріали в кошторисній документації.
Встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення залучено ТОВ «Адонія Компані», яке входить до складу групи підприємств, які контролюються та використовуються організованою злочинною групою, яка фактично знаходиться у м. Дніпро. Вказане угрупування використовують будівлі на території Дніпропетровської області з метою обладнання «офісів» для розміщення працівників підконтрольної групи СГД, які надають бухгалтерські та інші послуги, під час вчинення кримінальних правопорушень у сфері господарської діяльності.
25.10.2024 старшим слідчим СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 з 09:44 год до 12:59 год проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення вказаного обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон «Iphone 12 Pro Max», в корпусі синього кольору, з маркуванням на слоті сім-карти НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 ; ноутбук «Lenovo», у корпусі чорного кольору, серійний номер PF22NNXN з зарядним пристроєм; флеш-накопичувач «Kingston» на 32гб, в корпусі білого кольору.
Вилучене в ході обшуку майно належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.
28.10.2024 вказані речі скеровані до УСР в Запорізькій області ДМР НП України з дорученням про проведення їх огляду.
На теперішній час є підстави вважати, що вказані мобільний телефон, ноутбук та флеш-накопичувач зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вказані речові докази підлягають ретельному огляду у вказаному провадженні, в тому числі із залученням спеціалістів в галузі комп`ютерно-технічних та інших досліджень.
Вилучення вищевказаного майна, окрім іншого, забезпечить проведення у кримінальному провадженні відповідних слідчих дій, які необхідні для встановлення всіх обставин вчиненого злочину та забезпечення притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у його вчиненні.
З огляду на викладене, з метою збереження речових доказів та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, перетворення, відчуження вилученого під час обшуку майна, слідчий просить накласти на нього арешт.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримала, просила клопотання задовольнити. Також слідчий пояснила, що до моменту розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна проведено огляд лише флеш-накопичувача «Kingston» на 32гб, в корпусі білого кольору. В ході огляду на флеш-накопичувачі виявленні електронні документи з назвами «Бюджет», доступ до яких обмежений паролем, про що особа, в якої були вилучені речі не повідомляла.
Представник власника вилученого майна адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на його необґрунтованість.
Так, під час обшуку власником майна ОСОБА_8 добровільно надав пароль доступу до ноутбуку, а флеш-накопичувач взагалі не був захищений паролем. У пам`яті яких пристроїв не було виявлено жодного документу із зазначеного в ухвалі слідчого судді переліку, проте слідчим було вилучено вищевказані речі.
Крім того, власник майна ОСОБА_7 є директором ТОВ «СК Прометей» та ТОВ «Агро Фрут Плюс». Речі, на які слідчий просить накласти арешт, були вилучені в приміщенні офісу ТОВ «Агро Фрут Плюс», що підтверджується договором оренди нерухомого та рухомого майна від 07.10.2024 та договором суборенди від 07.10.2024. Оскільки жодне з вищезазначених підприємств не міститься в переліку підприємств, стосовно яких проводиться досудове розслідування, вилучені речі не відповідають вимогам ст. 84 КПК України, а тому підлягають поверненню власнику.
Заслухавши пояснення слідчого та представника власника майна, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З метою забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен: перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів; враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора; взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Аналіз відомостей, внесених в ЄРДР, фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, викладених у клопотанні слідчого, рапортах оперуповноваженого в ОВС ДСР Національної поліції України, протоколі огляду від 30.10.2024, дозволяє дійти висновку, що вилучені слідчим під час обшуку мобільний телефон, ноутбук та флеш-накопичувач можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на приписи Кримінального процесуального кодексу України, майно, яке має ознаки речового доказу, може бути вилучено та арештовано незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Дослідивши надані представником ОСОБА_8 копії документів, слідчий суддя констатує, що твердження адвоката ОСОБА_4 стосовно того, що вилучені слідчим речі не причетні до кримінального провадження, не є нереалістичними і такі обставини дійсно можуть мати місце. При цьому, і наведена слідчим версія щодо наявності в пам`яті вилучених речей відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є цілком ймовірною.
З огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, перевірка причетності вилучених речей до кримінального правопорушення ще триває, з урахуванням усіх обставин даного кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного вище майна з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним на даній стадії кримінального провадження, сприятиме досягненню дієвості кримінального провадження, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи його власників.
Отже, доводи представника власника майна про те, що вилучені слідчим речі не відповідають критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, непричетні до кримінальних правопорушень, мають бути перевірені під час досудового розслідування в розумні строки.
З урахуванням вищевикладеного, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно, вилучене 24.10.2024 під час проведення обшуку будинку АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «Iphone 12 Pro Max», в корпусі синього кольору, з маркуванням на слоті сім-карти НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 ; ноутбук «Lenovo», у корпусі чорного кольору, серійний номер PF22NNXN з зарядним пристроєм; флеш-накопичувач «Kingston» на 32гб, в корпусі білого кольору, із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном до скасування арешту у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.
Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокуророві, власникові майна.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1