Справа № 308/2609/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду від 23 лютого 2022 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вироком ухвалено речовий доказ: планшет марки «HUAWEI MediaPad Т3 10», модель «AGS-L09» сірого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 , вважати переданим за належністю.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, на початку січня 2022 року, точний час та дагу під час досудового розслідування не встановлено, громадянин ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , де здійснював внутрішні ремонтні роботи для потерпілого ОСОБА_8 , мешканця вказаного будинку, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, здійснив крадіжку планшета комп?ютерного марки «HUAWEI MediaPad Т3 10». модель «AGS-L09» сірого кольору, дата виготовлення 11/18, ROM: 16 Гб, RAM: 2 Гб, який знаходився у спальній кімнаті вказаного будинку, власником якого є потерпілий ОСОБА_8 та у подальшому розпорядився цим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальні збитки потерпілому на суму 2 280 гривень. Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Не погоджуючись з даним рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Стверджує, що вирок є необґрунтованим, незаконним, тому підлягає скасуванню у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, що у свою чергу призвело до призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінально - караного діяння. Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок на початку січня 2022 року, тобто після набрання чинності 01.07.2020 Закону України № 2617- VIІІ від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким внесено зміни до статті 309 КК України. Звертає увагу на те, що санкцією ч. 1 ст. 185 КК України не передбачено покарання у виді шпрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Просить вирок суду у частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.

До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_5 подала клопотання у якому просила закрити кримінальне провадження, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка просила частково задоволити апеляційну скаргу з врахуванням її клопотання про закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, та без потерпілого ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження слідує, що: відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченого та потерпілого не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурор не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження без участі сторін.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у самоуправстві, тобто таємному викраденні майна, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Постановлене у справі судове рішення оскаржується прокурором у кримінальному провадженні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Водночас слід зазначити, що Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від п?ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п?яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п?яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою наклалення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громалян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п?ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року підлавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, - тягнуть за собою накладення штрафу від шестисої до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п?ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК настас під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

За частиною 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом?якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Внесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки покращує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу і розділу ХХ ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Згідно з сформульованим обвинуваченням ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна у січні 2022 року, вартість якого становить 2280 грн.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2022 році становив 2481 гривні, у зв?язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2022 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2481 гривні.

З урахуванням положень ст. 5 КК, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_7 вчинив дрібну крадіжку, за що передбачено відповідальність ст. 51 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2022 року скасуванню, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України - закриттю, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України - закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: