УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Володимир

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001154, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001154, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

В обґрунтування клопотання покликається на ту обставину, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будучи військовослужбовцем на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому присвоєне військове звання старший солдат, котрому видано військовий квиток та наділений службовими повноваженням з метою виконання мобілізаційних завдань та призову на військову службу по мобілізації в особливий період, 22.10.2024 близько 20 год., ОСОБА_9 , здійснював перевезення на службовому транспортному засобі марки «Volkswagen» моделі «T5», військовозобов`язаних осіб до Волинського обласного збірного пункту військовозобов`язаних з метою уточнення військового-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. Під час руху вказаного транспортного засобу по автодорозі Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне військовозобов`язаний ОСОБА_5 , який перебуваючи на місці пасажира діючи умисно, усвідомлюючи противність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою припинення законної діяльності працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , який здійснював керування транспортним засобу, потягнув ручку ручного гальма транспортного засобу до верху спричинивши його екстрену зупинку. У подальшому передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжив протиправні дії, які виразились у нанесенні одного удару ліктем лівої руки в область обличчя військовослужбовця ОСОБА_9 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження. Надалі ОСОБА_5 , після повної зупинки транспортного засобу вийшов із вище зазначеного транспортного засобу та із метою перешкоджання службової діяльності та проведенню мобілізаційних заходів, відчинив двері для ОСОБА_11 , внаслідок чого вказані особи втекли у невідомому напрямку.

Відомості про дане кримінальне правопорушення 23.10.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001154 за ч. 2 ст. 350 КК України.

В ході обшуку затриманої особи ОСОБА_5 було вилучено мобільний телефон марки «Айфон 11», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в котрий вмонтовано сім-картку стільникового оператора зв`язку «Київстар» з м.н. НОМЕР_3 , котрий поміщено в CRI № 1267588, котрий опечатаний та підписаний понятими та слідчим.

Згідно з ч.7 ст.237 КПК України, вказаний мобільний телефон вважається тимчасово вилученим майном.

Проситьнакласти арешт на мобільний телефон марки «Айфон 11», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в котрий вмонтовано сім-картку стільникового оператора зв`язку «Київстар» з м.н. , які було вилучено в ході проведення обшуку затриманої особи ОСОБА_5 із забороною їх відчуження, розпорядження та користування даним майном.

На судовий розгляд справи прокурор ОСОБА_3 подав заяву у якій вимоги клопотання підтримав та розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Власник майна ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_6 в судове засідання подали заяву в якій просять відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вилучений телефон не має доказового значення у даному кримінальному провадженні.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що воно не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження № 0001154, розпочатк за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР.

Під час обшуку затриманої особи ОСОБА_5 було вилучено мобільний телефон марки «Айфон 11», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в котрий вмонтовано сім-картку стільникового оператора зв`язку «Київстар» з м.н. .

Слідчим у поданій ним постанові про визнання речовим доказом, а також у клопотанні не було жодним чином обґрунтовано, яке доказове значення для справи може мати вилучений мобільний телефон та яким критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, він відповідає.

Зі змісту ч. 2 ст. 350 КК України, котра передбачає відповідальність за погрозу або насильство щодо службової особи чи громадянина, який виконує громадський обов`язок, встановлено, що мобільний телефон не може предметом вказаного кримінального правопорушення, а також не є знаряддям вчинення правопорушення, а тому відсутні підстави для його арешту.

У клопотанні жодним не обґрунтовано необхідність позбавлення власника права володіти, користування та розпорядження даним телефоном.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літтоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрог проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

З урахуванням вищевикладеного, в даному конкретному випадку, застосування арешту на майно, може свідчити про порушення вимог статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, що є неприпустимим.

Зважаючи, що органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для накладення арешту на мобільний телефон, не доведено, що вилучений телефон має доказове значення у даному кримінальному провадженні, а відтак наявність критеріїв, визначених ч.2 ст.170 КПК України, не доведено ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для арешту майна.

Керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задовлеленні клопотання слідчого СВ Володимирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_7 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя:/підпис/

Виготволено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя ОСОБА_1