Справа № 752/9212/24
Провадження №: 1-кп/752/1779/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2024 рокум. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000614 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Морозівка, Баришевського району, Київської області, громадянина України, працює на автомобільній мийці, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 (автомийка), раніше судимий:

07.10.2008 року вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 396 КК України на 5 років позбавлення волі;

26.06.2014 року вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, ухвалою вирок переглянуто, направлено для відбування покарання реально;

18.07.2019 року вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі;

15.03.2024 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

ОСОБА_3 04.03.2024 року о 00 год. 00 хв., перебуваючи на території автомобільної мийки за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 31, на якій неофіційно працював на посаді мийника, вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом «Mercedes-Benz» моделі «С220», синього кольору, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 1 102 064 грн. 99 коп., який знаходився на території автомобільної мийки та який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_3 умисно, усвідомлюючи необхідність проникнення в салон автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С220», д.н.з. НОМЕР_2 та запуску його двигуна, будучи обізнаним про місце зберігання ключа від нього, без дозволу адміністратора автомобільної мийки, шляхом вільного доступу проник до приміщення адміністрації автомобільної мийки за адресою: АДРЕСА_2 , де заволодів ключем від вищевказаного автомобіля.

В подальшому ОСОБА_3 за допомогою вказаного ключа протиправно проник до салону автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С220», д.н.з. НОМЕР_2 , сів на водійське сидіння та здійснив запуск двигуна. Також слідом за ОСОБА_3 до салону автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С220», д.н.з. НОМЕР_2 проник ОСОБА_7 , якого ОСОБА_3 заздалегідь переконав у власному праві на користування вищевказаним автомобілем.

Надалі ОСОБА_3 умисно, повторно, протиправно, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С220», д.н.з. НОМЕР_2 із заведеним двигуном, почав рух на ньому та виїхав за межі території автомобільної мийки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та поїхав у невідомому напрямку, чим незаконно заволодів транспортним засобом, предметом якого є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, предметом якого є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив, що дійсно 04.03.2024 року опівночі на території автомийки за адресою: АДРЕСА_2 , на якій він працював мийником, взяв з приміщення адміністрації ключ від чужого авто «Mercedes-Benz», проник до авто, сів за кермо та здійснив запуск двигуна. Вказав, що потім до автомобілю сів його знайомий ОСОБА_7 , якому він перед цим сказав, що це його автомобіль. Зазначив, що потім почав рух та поїхав на авто з мийки. Модель, колір, дату випуску та вартість автомобіля він не оспорює. Зазначає, що шкода власнику відшкодована шляхом повернення йому автомобіля. Вказує, що в той день зробив дурницю, хотів покатись і все повернути, але не знав, що будуть такі наслідки. Шкодує, що так сталося, засуджує свою поведінку та зазначає, що висновки зробив і подібного більше не трапиться. Також просив його суворо не карати, оскільки є сиротою і наразі продовжує працювати та жити на тій же мийці.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що дійсно шкода йому відшкодована шляхом повернення автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С220», д.н.з. НОМЕР_2 . Також зазначив, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має та не бажає, щоб останній реально відбував покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів із врахуванням вартості автомобіля, дані про особу обвинуваченого, який є сиротою, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів (вчинив злочин вказаний у цьому вироку до постановлення відносно нього вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2024 року), має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, працює надалі мийником, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, яке проявилось у визнанні вини, вибаченні перед потерпілим, в осуді вчиненого, прийнятті рішення більше не вчиняти злочинів; активне сприяння в розкритті злочину, що проявилося у розкритті всіх обставин справи, вчиненні дій спрямованих на сприяння розкриттю злочину, швидкість розслідування даного провадження і направлення його до суду, негайна явка обвинуваченого за першим викликом до суду та розгляд справи судом у короткий термін; добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому шляхом повернення автомобіля і відсутності у потерпілого претензій, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, оскільки таких обставин не було встановлено прокурором у фактичних обставинах обвинувального акту, які сторонами не оспорюються, та не зазначено прокурором під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

При визначенні строку покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а тому, беручи до уваги характер і ступінь тяжкості наслідків, які вичерпані, оскільки потерпілий не має претензій морального та матеріального характеру, так як майно було одразу повернуто потерпілому після вчинення злочину та не було пошкоджено, думку потерпілого, який вважав за недоцільне призначати обвинуваченому реальну міру покарання, дані про особу обвинуваченого, зокрема, його молодий вік, те, що він є сиротою, має постійне місце реєстрації та проживання, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно та три обставини, що пом`якшують покарання, вказані вище у вироку.

З огляду на викладене, враховуючи принцип індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, наявності кількох обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вказаних вище даних про особу винного, вважаю, що строк, призначеного судом обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 289 КК України слід визначити із застосуванням вимог ст. 69 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3 вчинив вказаний у вироку злочин до постановлення відносно нього останнього по часу вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2024 року, тому в даному кримінальному провадженні до нього слід застосувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю злочинів остаточно визначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд також бере до уваги правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17, відповідно до якого, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.

Із врахуванням викладеного, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема, його молодий вік, те, що він має постійне місця проживання та реєстрації, працює, та наявність трьох обставин, що пом`якшують його покарання, думку потерпілого, який просив не призначати реальну міру покарання, а також принцип індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України.

Те що, ОСОБА_3 вчинив особливо тяжкий злочин, із врахуванням наведених вище даних щодо його особи та наявності трьох обставин, що пом"якшують покарання, не є перешкодою для застосування судом одночасно вимог ст. 69, 75 КК України.

На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових проступків та злочинів.

Долю речових доказів та судових витрат вирішити відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, більш суворим покаранням, призначеним вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2024 року у виді 5 років позбавлення волі, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування остаточно визначеного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Перебіг іспитового строку починається з моменту проголошення вироку, тобто з 13.08.2024 року.

Речові докази:

змиви з керма автомобіля, з бардачка автомобіля, з КПП біля керма, з дверної ручки внутрішньої сторони лівої двері, з дверної ручки внутрішньої сторони правої двері, які поміщено до 5-ти паперових конвертів та опечатано печаткою «ДЛЯ ПАКЕТІВ», мікрочастинки з водійського та пасажирського автомобіля «Mercedes-Benz C220», які поміщено до двох паперових конвертів та опечатано печаткою «ДЛЯ ПАКЕТІВ», що зберігається в камері зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №009840) - знищити;

автомобіль «Mercedes-Benz C220» д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, який належить потерпілому ОСОБА_6 та який передано ОСОБА_6 на відповідальне зберігання - залишити ОСОБА_6 за належністю;

флеш накопичувач Micro SD «goodram» ємкістю 32 Gb з копіями відеозаписів з камер спостереження, що розташовані біля автомийки «Піна»; 2 DVD-диска з відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0000614, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000614 протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути із ОСОБА_3 документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 3786,40 грн. на користь держави.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1