Справа № 738/1019/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/939/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 грудня 2024 року без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, місцевий суд вказав, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не відпали і продовжують існувати, а саме, ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахував характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, а також з огляду на серйозність висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її або обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити заставу в мінімальному розмірі, визначеному в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, що становить 242 240 грн.

Вважає, що ухвала суду не містить належних і достатніх мотивів, і є такою, що ухвалена з істотним порушенням вимог Кримінального процесуального Кодексу України. Вказує на недоведеність винуватості ОСОБА_8 за ст. 115 КК України.

На думку захисту, в порушення вимог ст. ст. 178,183,194 КПК України судом не враховано, що клопотання прокурора та матеріали провадження не містять обґрунтованих доказів чи даних, які б підтверджували реальну наявність заявлених ризиків. Зазначає, що поза увагою суду залишились характеризуючі дані на ОСОБА_8 , а саме, наявність тісних соціальних зв`язків, оскільки він одружений та проживає однією сім`єю з ОСОБА_9 і її неповнолітньою донькою, постійного місця проживання, позитивної характеристики за місцем постійного проживання та користується повагою серед сусідів.

Обвинувачений ОСОБА_8 про бажання брати участь у апеляційному розгляді та його доставку в зал судових засідань не виявляв.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наполягав на залишенні ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, позицію захисника, який наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2024 за № 0000013, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою колегії суддів Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.09.2024 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 08.11.2024 включно без визначення розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на цей час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись у кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості,

Водночас, на переконання колегії суддів, місцевий суд взяв до уваги характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду, і таке переховування може мати місце і в межах держави Україна, жоден із свідків не допитаний, а тому ризик впливу на свідків має місце до проведення допиту свідків безпосередньо судом в судовому засіданні, тому дійшов обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Доводи захисту щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом в скарзі не наведено.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст. 177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Враховуючи вищевикладене, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу, є виправданою.

Посилання у апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду. Також жодних доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції не надано.

Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилається захисник, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 . характеризуючі дані ОСОБА_8 за місцем його проживання, оскільки вони не спростовують і не мінімізують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до нього саме такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування. Ухвалою колегії суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.09.2024 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 08.11.2024 включно без визначення розміру застави.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також характеру інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого, місцевим судом прийняте законне та обґрунтоване рішення, а до обвинуваченого на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2024 року, якою продовжено ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 грудня 2024 року, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4