Провадження № 1-кп/185/1116/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в період воєнного стану кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094від 24 липня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Леськово Монастирищенського району, Черкаської області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період , старшого солдата, який проходив військову службу на посаді старшого навідника 1-го мінометного взводу 2-ї мінометної батареї 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- 03.08.1995 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ст. 215-3 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- 24.12.1997 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ст. 81 ч. 3, ст. 140 ч.2, ст. 42, ст. 43 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

- 20.02.2003 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ст.185 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- 24.05.2005 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ст.263 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць на підставі застосування ст. 71 КК України;

- 25.04.2012 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ст.185 ч.3, до позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком на 3 роки;

- 15.10.2014 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ст.185 ч.3, до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяця, на підставі застосування ст. 71 КК України, 25 липня 2017 року звільнений умовно достроково на 1 рік 3 місяці 12 днів, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації та проходячи її на посаді старшого навідника 1-го мінометного взводу 2-ї мінометної батареї 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23 травня 2023 року перебуваючи в населеному пункті Невське Сватівського району Луганської області, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Луганської області та діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, того ж дня, 23 травня 2023 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що дислокувався у населеному пункті Невське Сватівського району Луганської області та проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби до 05 вересня 2024 року моменту фактичного затримання.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.

12 вересня 2024 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, активно сприяв розкриттю злочину, щиро кається.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, що йому інкримінований, у вчиненому щиро розкаявся. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді.

Захисник також наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, потерпілі відсутні.

При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст. 473КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Обставинами, відповідно до вимог ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, рецидив злочину.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує, що він є військовослужбовцем, який приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації, має постійне місце проживання, за місцем реєстрації характеризується посередньо, не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 12 вересня 2024 року, яка укладена між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде справедливим, і не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи». Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Застосований запобіжний захід стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою на гауптвахті до набрання вироком законної сили не підлягає змінам.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12 вересня 2024 року укладену між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити обраний тримання під вартою на гауптвахті.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 05 вересня 2024 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 05 вересня 2024 року до 31 жовтня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1