Справа № 953/5452/23
н/п 1-кп/953/476/24
"08" серпня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому просив зняти арешт з банківської карти «ПриватБанк», оскільки на вказану карту він отримує пенсію як інвалід ІІІ групи.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання свого підзахисного, просив скасувати арешт х банківської карти.
В судовому засіданні прокурор не заперечував проти скасування арешту з банківської карти Приватбанк № НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2023.
Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В мотивувальній частині вказаної ухвали, слідчий суддя зазначав про наявність правових підстав до арешту майна, враховував можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягало задоволенню.
Тобто, захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Згідно повідомлення начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.06.2024, адресованого ОСОБА_8 , він перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби». Виплата пенсії провадиться через поточний рахунок банківської установи АТ КБ «Приватбанк».
Як зазначено вище, прокурор в судовому засіданні не заперечував проти скасування арешту з вказаної банківської карти.
Даних, щодо накладення арешту на рахунок, за яким випущено вказану банківську карту, суду не надано.
Враховуючи викладене, наслідки арешту майна розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, суд вважає доведеним ОСОБА_6 , що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту з вказаного в клопотанні майна, арештованого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 (справа №953/2666/23 н/п 1-кс/953/2640/23). За встановлених обставин, враховуючи позицію прокурора щодо відсутності необхідності вказаного майна як речового доказу, скасування арешту з вказаного майна не створить будь-яких перешкод для подальшого розгляду вказаного кримінального провадження.
Таким чином, наявні правові підстави до задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та скасування арешту з вказаного майна.
При цьому, суддя приходить до висновку про відсутність підстав до додаткового зобов`язання прокурора повернути вказане майно, виходячи з наступного.
Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту. Таким чином, у разі скасування арешту, майно підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено, та не потребується додаткового зобов`язання судом прокурора вчинити такі дії.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 49, 54, 314 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про скасування арешту - задовольнити.
Скасувати арешт з банківської карти Приватбанк № НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 (справа №953/2666/23 н/п 1-кс/953/2640/23).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1