печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - адвокатів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

володільця майна - ОСОБА_7 ,

представника володільців майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження відносно вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

У С Т А Н О В И В:

20.12.2022 до Печерського районного суду м. Києва від прокурора надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

27.12.2022 ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участю сторін.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду.

Захисники - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , в підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 додатково оголосив письмове заперечення на ухвалу слідчого судді Київського апеляційного суду ОСОБА_10 про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 20.06.2022 №01-45/824/4403/2022.

Крім того, від адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , надійшло на адресу суду клопотання про скасування арешту майна, що належить останньому.

В обґрунтування доводів заявник зазначив наступне.

У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року (слідчий суддя ОСОБА_11 , справа № 757/22496/22-к) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору дарування належить ОСОБА_7 .

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року (слідчий суддя ОСОБА_12 , справа N? 757/27556/22-к) накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка також належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування.

21 липня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

26 вересня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді із клопотаннями про арешт майна, яке належить не підозрюваному, а його батькові.

Клопотання прокурора були мотивовані тим, що підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникнення конфіскації майна, здійснив переоформлення своєї власності на батька ОСОБА_7 .

Сторона захисту зазначає, що фактичним власником цих квартир був та залишається ОСОБА_7 , який за власні та спільні із дружиною кошти (заощадження, пенсійні виплати і ін.) інвестував у будівництво обох квартир за наведених нижче обставин.

07 грудня 2016 року ОСОБА_7 та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Лінтер» уклали інвестиційні договори, за якими ОСОБА_7 взяв інвестиційну участь у будівництві будинку, будівництво, введення в експлуатацію та після оформлення і реєстрації права власності передати об?єкти інвестування у власність Інвестора.

Об?єктами інвестування за цими договорами є житлові квартири АДРЕСА_3 та відповідно до квитанцій (які долучені до клопотання) ОСОБА_7 повністю власними коштами сплатив вартість цих квартир та 03 червня 2019 року відступив новому інвестору - ОСОБА_6 права та обов?язки за цими договорами, уклавши відповідні договори відступлення.

Зі змісту договорів про відступлення прав та обов?язків ОСОБА_6 вбачаться що вони були безоплатними і збільшилась лише вартість об?єкта на 1000 гривень, які також сплачені

ОСОБА_7 коштів також була повністю сплачена ОСОБА_7 в термін до 20 червня 2018 року, як було передбачено договорами.

Сторона захисту зауважує, що ОСОБА_7 повністю виплатив вартість цих квартир за свої кошти, а відступлення прав за договорами інвестування своєму синові відбулось через стан здоров`я та неможливість займатися питанням підготовки документів самотужки

Після відступлення прав та обов?язків за договорами інвестування, виконання зобов?язань Фондом та закінчення будівництва право власності на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 було оформлено на ОСОБА_6 .

29 липня 2022 року ОСОБА_6 видав довіреність на розпорядження належними йому квартирами ОСОБА_8 , яка 30 липня 2022 року подарувала їх ОСОБА_7 , фактично повернувши ці квартири їх законному власнику який за власні кошти повністю інвестував їх будівництво.

Окрім того, на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2022 року та 01.09.2022 року.

В обгрунтування доводів свого клопотання ОСОБА_8 зазначає наступне.

У ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року (слідчий суддя ОСОБА_14 справа № 757/20665/22-к) накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 .

Також ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року (слідчий суддя ОСОБА_11 (справа N? 757/22504/22-к) накладено арешт на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_5 (кадастровий номер :01:009:0054.

Так, ОСОБА_8 зазначає, що є дружиною підозрюваного ОСОБА_6 , а також співвласником вищевказаного майна, вважає, що при накладенні арешту на майно слідчим суддею не з?ясовано, чи не є це майно спільною сумісною власністю подружжя, чи підлягає воно конфіскації взагалі, чи перебувають на утриманні підозрюваного будь-які особи та чи не є це майно його єдиною власністю, яка придатна для проживання підозрюваного та осіб, які перебувають на його утриманні.

Так, заявник зазначає, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25 листопада 2017 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 2722.

25 березня 2021 року ОСОБА_15 , за її згоди як дружини, уклав з АТ «Кредобанк» кредитний договір, за яким банк надав йому кредит у розмірі 4 000 000 грн. на придбання земельної ділянки та житлового будинку, а він зобов?язався їх повернути до 24 березня 2041 року та сплатити проценти за користування коштами.

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 25 березня 2021 року ОСОБА_6 , за її нотаріально посвідченої згоди як дружини, відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, перебуваючи на цей час у шлюбі, придбав у власність земельну ділянку за кадастровим номером :01:009:0054 площею 0,1176 га в АДРЕСА_5 та житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований на цій ділянці.

Згідно з договором від 25 березня 2021 року ОСОБА_6 передав цю земельну ділянку та житловий будинок, який на ній розташований, в іпотеку Акціонерному товариству «Кредобанк», на забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором № іро21228 від 25 березня 2021 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем.

Пунктом 2.1.4. договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки перебуває у спільній сумісній власності подружжя і другий із подружжя надав свою згоду на передачу в іпотеку предмета іпотеки та на укладення договору іпотеки, що підтверджується відповідною заявою відповідно до вимог ч. 3 ст. 65 СК України.

03 листопада 2022 року від означеного шлюбу народився син ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.11.2022 року, актовий запис 1545 та згідно з витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_17 проживає та зареєстрований із матір`ю у будинку АДРЕСА_5 .

Посилаючись на ст. 60 Сімейного кодексу України, вважає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, а тому просить скасувати арешт на майно.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотань про скасування арешту майна, про що надав письмові заперечення.

Власник майна - ОСОБА_7 , представник власників майна - адвокат ОСОБА_9 підтримали клопотання з викладених підстав, просили задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_4 підтримали клопотання.

Суд заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали кримінального провадження, клопотання про скасування арешту майна та документи, додані у його обгрунтування, приходить до наступного висновку.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України і поверненню прокурору не підлягає.

Провадження за обвинувальним актом підсудне цьому суду.

Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні, відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 у судове засідання.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, обвинувачений та його захисники.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт є одним з заходів забезпечення кримінального провадження.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №?0000089, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21 липня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

26 вересня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року (слідчий суддя ОСОБА_11 , справа № 757/22496/22-к)та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року (слідчий суддя ОСОБА_12 , справа № 757/27556/22-к) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 та на його квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановлюючи означені ухвали, слідчі судді посилалися на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, як на підставу для арешту квартир, а саме конфіскація майна як виду покарання. Інших підстав для накладення арешту на квартири, зазначено не було.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Натомість, ч. 5 ст. 171 КПК встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Разом з тим, ОСОБА_6 , власніть якого на нерухоме майно підтверджується договором дарування від 30.07.2022 та який не перебуває в жодному процесуальному статусі у кримінальному провадженні, а відтак не є тією особою арешт на майно якої можливо накласти з метою конфіскації, як виду покарання.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що означені правочини ніким не оспорені, не визнані недійсними, не є нікчемними.

Окрім того встановлено, що у ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року (слідчий суддя ОСОБА_14 справа № 757/20665/22-к) накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , а також ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року (слідчий суддя ОСОБА_11 (справа № 757/22504/22-к) накладено арешт на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_5 (кадастровий номер :01:009:0054), з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, навіть якщо один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу).

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об?єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету. Згідно із ч.ч. 3, 4 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім?ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, отже це майно є нашим спільним майном та належить нам на праві спльно сумісної власності.

За змістом ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов?язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Також частиною 3 цієї статті передбачено, що при відшкодуванні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Кримінально-виконавчого кодексу України не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні.

Згідно положень статей Кримінального кодексу України, конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого.

Статтею 59 Кримінального кодексу України передбачено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Перелік майна, що не підлягає конфіскації визначається законом України.

Згідно з Переліком майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, який є додатком до Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім?ї та осіб, які перебувають на його утриманні.

Так, Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2023 року задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання сумісною власністю подружжя майна та визнано за ОСОБА_8 1/2 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_5 (кадастровий номер :01:009:0054) та 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 .

Таким чином, визнання Рішенням суду від 07.06.2023 частки нерухомого майна за ОСОБА_6 дає суду можливість дійти висновку про безпідставність збереження такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешту майна у цій частині, оскільки ОСОБА_6 не є одноособовим власником цього майна, та за таких обставин не може бути забезпечена конфіскації , як виду покарання, у разі доведення вини останнього, а тому клопотання ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Поряд із цим не підлягають задоволенню вимоги клопотання ОСОБА_8 в частині повного скасування арешту на означене вище нерухоме майно, оскільки 1/2 частина земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_5 (кадастровий номер :01:009:0054) та 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2023, залишається за обвинуваченим ОСОБА_6 та з метою забезпечення кримінального провадження, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, вважає наявними підстави для збереження арешту на зазначене майно в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 369 КПК України,

У Х В А Л И В:

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в залі суду в м. Києві, під головуванням судді ОСОБА_1 , на 08 листопада 2024 року на 13:30 год.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого та його захисника.

Клопотання адвоката ОСОБА_9 , поданого в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року на квартиру АДРЕСА_6 , яка на праві договору дарування квартири АДРЕСА_7 від 30.07.2022 року належить ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2022 року на квартиру АДРЕСА_4 , яка на підставі договору дарування квартири АДРЕСА_8 від 30.07.2022 року належить ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_5 (кадастровий номер :01:009:0054);

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2024 року 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 .

В задоволенні іншої частини клопотання ОСОБА_18 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1