ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/459/24

Провадження № 11-кп/4820/491/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до місцевого суду з клопотанням, у якому просив звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково та направити до сил ІНФОРМАЦІЯ_1 для залучення до Збройних Сил України по контракту для захисту України від загарбників.

В обґрунтування поданого клопотання зазначав, що з урахуванням відбутого ним строку покарання (більше 30 років) подальше його утримання у місцях позбавлення волі порушує вимоги ст.28 Конституції України, а також ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також зазначав, що на даний час норми ч.1 ст.81 КК України не врегульовані, тому суд при прийнятті рішення має керуватися практикою Європейського суду з прав людини та Конвенції із захисту прав людини, як джерело права.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про розв`язання питання, пов`язаного із виконанням вироку.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року та повністю задовольнити клопотання відповідно до його змісту.

Посилався на те, що рішення суду першої інстанції є необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним із порушенням кримінального та процесуального законодавства.

Так, Верховною Радою України прийняті закони, якими на виконання рішень Європейського суду з прав людини внесені зміни до ст.ст.81, 82 КК України.

У новій редакції ст.82 КК України однією з умов для зміни довічного позбавлення волі на певний строк є відбуття 15 років позбавлення волі.

Засуджений зазначав, що відбув більше як 30 років довічного ув`язнення в умовах максимального рівня безпеки, а тому уважав, що подальше перебування в статусі засудженого до довічного позбавлення волі, порушує ст.3 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, та просив звільнити його умовно-достроково у зв`язку із відбуттям покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Установлено, що ОСОБА_7 засуджений за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року за ст.ст. 69, 190-1, 223 ч. 2 КК України (1960 року), ст. 187 ч. 4 КК України (2001 року), ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 липня 2002 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 12 квітня 1998 року по 09 липня 2002 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_7 , за час відбування покарання останній характеризується посередньо. Допустив 4 порушення вимог режиму утримання, за що 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені в установленому законом порядку. Не заохочувався. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення із персоналом установи. Має охайний зовнішній вигляд. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Підтримує соціальні зв`язки з рідними.

Відповідно до п.п. 2, 2-1, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Так, 06 листопада 2022 року набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану». Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

При цьому, ч.5 ст.82 КК України визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Крім того, згідно з ч.6 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

Таким чином, ОСОБА_7 без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Проте, засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з врахуванням змін внесених Законом № 2690-ІХ, до положень статті 82 КК України, не звертався, тому дане питання обґрунтовано не було предметом дослідження в суді.

Разом з тим, на час постановлення рішення по справі, суд зазначає, що 19 травня 2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до кримінального, кримінально-процесуального, кримінально-виконавчого кодексів України та інших законів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для безпосередньої участі у обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності» від 08 травня 2024 № 3687 IХ, яким, зокрема Кримінальний кодекс України доповнено ст.81-1 КК України «Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби».

Згідно з ст.81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При ухваленні рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом суд покладає на особу, звільнену від відбування покарання, обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання законної сили судовим рішенням про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, прибути у супроводі ІНФОРМАЦІЯ_2 для укладення контракту та проходження військової служби.

Частиною 2 статті статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що на військову службу за контрактом приймаються особи, звільнені умовно-достроково від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, які відповідають таким вимогам проходження військової служби, зокрема , яким залишилося до досягнення віку, передбаченого статтею 22 цього Закону, не менше трьох років.

В матеріалах справи наявна інформація ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03 травня 2024 року, згідно якої вбачається, що засуджений ОСОБА_7 звертався до них з проханням бути мобілізованим до лав ЗСУ, проте вказаним відділом роз`яснено ОСОБА_7 , що згідно пункту 2 частини 2 статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" із відповідними змінами, граничний вік перебування в запасі на військовій службі становить до 60 років, а тому чоловіки, які досягли 60 років не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, не передбачено підстав для звільнення осіб засуджених до довічного позбавлення волі від відбування покарання у зв`язку з виявленням ними бажання проходити військову службу в ЗСУ.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_7 не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать йому.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо роз`яснення питання, пов`язаного із виконанням вироку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що наведені мотиви давали суду першої інстанції правові підстави для прийняття відповідного рішення.

Відтак, колегія суддів уважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, не заслуговують на увагу, як безпідставні. Тому, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про роз`яснення питання, пов`язаного із виконанням вироку, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3