Справа № 539/2997/24
Провадження № 1-кп/539/277/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000589, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2024 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Хитці Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою спеціальною освітою, на підставі статті 89 Кримінального кодексу України (далі - КК України) несудимого,

за обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Історія провадження.

До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2024 року за № 0000589 щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 539/2997/24 між суддями від 23 липня 2024 року визначено головуючого суддю Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року у кримінальному провадженні призначено судовий розгляд.

Ухвалою суду від 09 серпня 2024 року залучено до участі у справі захисника для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_3

II. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, 19 червня 2024 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , перебуваючи поруч з будівлею магазину по АДРЕСА_1 та виявивши залишений без нагляду велосипед марки «ARDIS Messina AL 26 дюймів», керуючись корисливим мотивом, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що власник речі відсутній та за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав указаний велосипед, який належить потерпілій ОСОБА_6 , вартістю 4 811,74 грн, що підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи від 26 червня 2024 року № СЕ-19/117-24/10946-ТВ.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_3 разом із викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди у розмірі 4 811,74 грн.

IІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

ІV. Позиція сторін судового провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, він вчинив зазначене кримінально каране діяння.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, а завдані потерпілій збитки відшкодовані шляхом повернення велосипеду, просив суд суворо не карати.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті, підтримав у повному обсязі, просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із застосуванням положень статті 75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, визначеним судом. Просив суд врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, його щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Захисник вказував, що обвинувачений свою провину визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував потерпілій завдану шкоду шляхом повернення велосипеду та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Просив призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, визначене санкцією частини четвертої статті 185 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з мінімальним іспитовим строком.

Потерпіла у судові засіданні не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також вказувала, що не заперечує щодо розгляду справи в порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), при визначенні міри покарання повністю покладається на розсуд суду, цивільний позов не буде заявляти, інших претензій до обвинуваченого не має.

V. Положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Частиною першою статті 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 607/19649/21 викладено висновок про те, що «кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Так, об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 КК України утворює, зокрема діяння (таємне викрадення чужого майна), обов`язковими ознаками крадіжки є матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризуються прямим умислом на заволодіння чужим майном».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжений.

Відповідно до частини четвертої статті 185 КК України крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі № 722/594/22 викладено висновок про те, що «за частиною четвертою статті 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений».

Вчинення крадіжки в умовах воєнного стану законодавець врахував як чинник, який суттєво підвищує суспільну небезпеку, будь-якої крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану, що обумовлює кваліфікацію вчиненого за відповідною частиною статті 185 КК України.

За змістом частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина друга статті 65 КК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Щире каяття обвинуваченого полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих пунктом 1 частини другої статті 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

VІ. Висновки та мотиви суду.

У судове засідання потерпіла ОСОБА_6 , яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не прибула, надала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд кримінального провадження здійснювати без її участі, при призначенні покарання покладається на розсуд суду, цивільний позов не заявляє, претензій до обвинуваченого не має.

Відповідно до статті 325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

Суд, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечують проти проведення судового розгляду без ОСОБА_6 , вважав за можливе проведення судового розгляду без потерпілої.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування частини третьої статті 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання ОСОБА_3 у судовому засіданні відповідають фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються, його показання є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене, на думку суду, свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за частиною четвертою статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2024 року у справі № 755/3235/23 викладено висновок про те, що «загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема, статті 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням. Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК України».

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким (частина четверта статті 185 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікарі: психіатра, невролога та нарколога не перебуває, неодруженого та непрацюючого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою спеціальною освітою, на підставі статті 89 КК України несудимого, характеризується посередньо, не є інвалідом, не є військовослужбовцем;

- обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно зі статтею 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений повністю визнав свою вину, проявив готовність понести відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

Підстав для застосування положень статей 69, 70, 71 КК України суд не знаходить.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданої шкоди, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи обвинуваченого та критичним відношенням винного до вчиненого, суд вважає за пропорційне призначити покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Також при призначенні покарання суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, досліджуючи особу винного, яка має позитивну динаміку поведінки, бажання виправитись, повну свідомість та відповідальність, всі зазначені обставини, та приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку статті 75 КК України та із застосуванням щодо нього вимог статті 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експерта (проведення в Полтавському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України судової товарознавчої експертизи від 26 червня 2024 року № СЕ-19/117-24/10946-ТВ) у розмірі 1 514,56 грн.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 50, 65-67 КК України, статтями 2, 7, 84, 349, 368-371, 373, 374, 376, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набуття вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 28 копійок.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - оптичний DVD-R диск із відеозаписом камери відеоспостереження приміщення «АкваСтиль» залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - велосипед марки «ARDIS Messina AL 26 дюймів» залишити власнику ОСОБА_6 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні - футболку зеленого кольору із написом «RUPP» повернути власнику ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень частини другої статті 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1