У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника третьої особи,щодо майна якої

вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_6 (в режимі вкз.)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2024 року про арешт майна.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2024 року накладено арешт на вилучене в ході проведеного 19.09.2024 обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

- мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ : НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки Iphone XR, серійний номер НОМЕР_4 , ІМЕІ : НОМЕР_5 з номером мобільного телефону НОМЕР_6 .

- чорнові записи, у вигляді трьох блокнотів та 1 зошиту, 2 аркуші формату А4;

- грошові кошти в сумі 3500 доларів США;

- грошові кошти в сумі 86 доларів США;

- розписку на ім`я ОСОБА_7 на 1 арк.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвокат ОСОБА_6 , просить поновити строк на апеляційне оскарження. Ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки судове засідання проведено в режимі відеоконференції 02.10.2024, проте резолютивну частину оскаржуваної ухвали слідчого судді оголошено не було. Копію ухвали ОСОБА_7 отримала 08.10.2024 року.

Апелянт вважає, що грошові кошти, які вилучені у ОСОБА_7 не відносяться до предмету злочину, не є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а є особистими грошовими коштами ОСОБА_7 . В апеляційній скарзі, представник третьої особи, докладно навела факти, які на її думку, підтверджують, що грошові кошти не мають ознак речових доказів, законно належать ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в ході проведеного обшуку, за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , у кв. АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000163 від 02.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто воно має ознаки речових доказів у даному кримінальному провадженні.

З метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування у даному кримінальному провадженні, та збереження речових доказів, слідчий суддя вважав за необхідне вжити заходи забезпечення кримінального провадження, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвокат ОСОБА_6 , підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Прокурор вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження і обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

Згідно вимогам п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З огляду на те, що повний текст ухвали слідчого судді отримано 08.10.2024, тому строк на подачу апеляційної скарги, з урахуванням мотивів наведених апелянтом, слід поновити.

Щодо доводів апелянта, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, то колегія суддів встановила таке.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №№0000163 від 02.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212КК України.

17.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді під час проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено майно, зазначене у клопотанні.

Виявлене та вилучене майно постановою слідчого від 20.09.2024 визнано речовими доказами.

Клопотання про накладення арешту на майно обґрунтовано тим, що вилучені речі є речовим доказом, можуть бути предметом кримінального правопорушення, що мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучені речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимогам п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів.

У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Ці вимоги закону враховані при прийнятті слідчим суддею рішення.

Всупереч доводам апелянта, на переконання колегії суддів, у клопотанні прокурора міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту тимчасово вилученого майна.

Є достатні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення повного та всебічного досудового розслідування кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.

Метою арешту вказаного в клопотанні прокурора майна є забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Накладення арешту сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування. Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності колегія суддів не вбачає.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на майно.

За такого, висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно є вмотивованими.

Щодо доводів апелянта, що ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, то ця обставина не є підставою для відмови у накладенні арешту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, вмотивованою та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 407, 422, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити строк представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна - адвокату ОСОБА_6 , на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3