КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 19.06.2024 задоволено клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 06.06.2024 під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме на:

- планшет iPad сірого кольору серійний номер DMPRK755H1MC;

- флеш-накопичувач 1 Gb jFV60;

- флеш-накопичувач GoodRam 16 Gb Unity;

- флеш-накопичувач у формі ключа від замку;

- флеш-накопичувач 8 Gb D33B29;

- 7 особових карток працівників

- військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 ;

- військовий квиток на ім`я ОСОБА_9 ;

- облікова послужна карта № 33 ;

- сім особових листків по обліку кадрів на 14 сторінках;

- бланк особової картки працівників - 7 шт;

- копії документів на 34 арк.;

- картка особовий листок по обліку кадрів - 7 шт.;

_____________________________________________________________________________________

Справа 759/11709/24 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5803/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- карта приват банк НОМЕР_2 ;

- картка Приватбанк НОМЕР_3 ;

- картка Приватбанк НОМЕР_4 ;

- картка Альфа банк НОМЕР_5 ;

- печатка ФОП « ОСОБА_11 »;

- грошові кошти у кількості 26 купюр схожих на 50 євро;

- грошові кошти у кількості 12 купюр схожих на 100 доларів США;

- мобільний телефон iPhone 11 imei: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 бірюзового кольору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на планшет iPad сірого кольору серійний номер DMPRK755H1MC; флеш-накопичувач 1 Gb jFV60; флеш-накопичувач GoodRam 16 Gb Unity; флеш-накопичувач у формі ключа від замку; флеш-накопичувач 8 Gb D33B29; грошові кошти у кількості 26 купюр схожих на 50 євро; грошові кошти у кількості 12 купюр схожих на 100 доларів США; мобільний телефон iPhone 11 imei: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 бірюзового кольору, яке належить ОСОБА_6 .

Апелянт зазначав, що ОСОБА_6 не надано копію ухвали, а зі змістом оскаржуваного рішення та з матеріалами судового провадження її представник - адвокат ОСОБА_5 ознайомився лише 07.08.2024.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про відсутність правових підстав для накладення арешту на особисте майно ОСОБА_6 , оскільки вилучені під час обшуку предмети не відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України.

Крім того, обшук у квартирі було розпочато 06.06.2024 о 12 год. 10 хв. та закінчився о 15 год. 30 хв. При цьому, отримання підозрюваним ОСОБА_11 неправомірної вигоди відбулось о 12 год. 20 хв., тобто в той, час коли вже проводився обшук, і як наслідок, вилучене майно ОСОБА_6 не могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не могло зберегти на собі його сліди, а також не могло бути набутим кримінально протиправним шляхом.

Також апелянт вказував про відсутність обґрунтованої підозри, зміст якої суперечить фактичним обставинам кримінального провадження, у тому числі викладеним у самому повідомленні про підозру щодо об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання слідчим суддею не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_6 не є підозрюваною, не допитувалася та не має будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя не взяв до уваги доводи щодо походження вилучених під час обшуку грошових коштів, які були набуті ОСОБА_6 виключно законним шляхом, що підтверджується відповідними документами.

Накладення арешту на належне ОСОБА_6 майно перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись на власний розсуд своїм майном.

Прокурор та ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали та про причини неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора та ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у присутності представника ОСОБА_12 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 , із оголошенням у судовому засіданні 19.06.2024 вступної та резолютивної частини ухвали.

Повний текст оскаржуваної ухвали оголошено 19.06.2024 у відсутності учасників судового провадження, та дані про направлення ОСОБА_6 або її представнику копії оскаржуваної ухвали у матеріалах провадження відсутні.

Як зазначив апелянт, зі змістом повного тексту оскаржуваної ухвали представник ОСОБА_6 ознайомився лише 07.08.2024, тоді як подано апеляційну скаргу 12.08.2024.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Святошинськогорайонного суду міста Києва від 19.06.2024 року, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність представника із мотивами та обґрунтуванням оскаржуваної ухвали до 07.08.2024, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження,СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000179 від 30.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що у другій половині квітня 2024 року, більш точні дата та час не встановлені, у ОСОБА_11 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, в кінці квітня 2024 року, більш точні дата та час не встановлені ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_13 зустрітися та обговорити питання можливої мобілізації останнього, на що останній погодився.

25.04.2024 в першій половині дня, більш точний час не встановлено, ОСОБА_11 знаходячись поруч з кав`ярнею за адресою: АДРЕСА_2 діючи умисно, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання запропонував останньому надати йому неправомірну вигоду в сумі 15 тис. доларів США за яку він вплине на посадових осіб Національного інституту раку, які встановлять йому діагноз онкологія, що в подальшому призведе до визнання Військово-лікарською комісію останнього непридатним до військової служби та зняття з військового обліку, на що останній погодився.

В подальшому, ОСОБА_11 , 05.06.2024 о 10 год. 50 хв., знаходячись у невстановленому досудовому розслідуванні місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди шляхом вимагання, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою месенджера «Whats app» повідомив ОСОБА_13 , що для того, щоб він міг розпочати процедуру встановлення йому обговореного раніше діагнозу, останній 06.06.2024 повинен надати йому половину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_11 06.06.2024 о 12 год. 20 хв., знаходячись поруч з гаражем за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, в порушення вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, отримав від ОСОБА_13 неправомірну вигоду в сумі 7 500 доларів США для себе за вплив на прийняття рішення посадовими особами Національного інституту раку.

Згідно даних протоколу обшуку від 06.06.2024, цього ж дня в період часу з 12 год. 10 хв. по 15 год. 30 хв. в порядку ст. 233 КПК України проведено обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає ОСОБА_11 , в ході якого виявлено та вилучено: планшет iPad сірого кольору серійний номер DMPRK755H1MC; флеш-накопичувач 1 Gb jFV60; флеш-накопичувач GoodRam 16 Gb Unity; флеш-накопичувач у формі ключа від замку; флеш-накопичувач 8 Gb D33B29; 7 особових карток працівників; Військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 ; Військовий квиток на ім`я ОСОБА_9 ; Облікова послужна карта № 33 ; Сім особових листків по обліку кадрів на 14 сторінках; Бланк особової картки працівників - 7 шт; Копії документів на 34 арк.; Картка особовий листок по обліку кадрів - 7 шт.; Карта приват банк НОМЕР_2 ; картка Приватбанк НОМЕР_3 ; картка Приватбанк НОМЕР_4 ; картка Альфа банк НОМЕР_5 ; печатка ФОП « ОСОБА_11 »; грошові кошти у кількості 26 купюр схожих на 50 євро; грошові кошти у кількості 12 купюр схожих на 100 доларів США; мобільний телефон iPhone 11 imei: НОМЕР_6 , imei2 : НОМЕР_7 бірюзового кольору.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_14 від 06.06.2024 вищевказані речі, документ та грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

06.06.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру в одержанні неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

07.06.2024 прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, виявлене та вилучене 06.06.2024 під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 19.06.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 06.06.2024 під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме на:

- планшет iPad сірого кольору серійний номер DMPRK755H1MC;

- флеш-накопичувач 1 Gb jFV60;

- флеш-накопичувач GoodRam 16 Gb Unity;

- флеш-накопичувач у формі ключа від замку;

- флеш-накопичувач 8 Gb D33B29;

- 7 особових карток працівників

- військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 ;

- військовий квиток на ім`я ОСОБА_9 ;

- облікова послужна карта № 33 ;

- сім особових листків по обліку кадрів на 14 сторінках;

- бланк особової картки працівників - 7 шт;

- копії документів на 34 арк.;

- картка особовий листок по обліку кадрів - 7 шт.;

- карта приват банк НОМЕР_2 ;

- картка Приватбанк НОМЕР_3 ;

- картка Приватбанк НОМЕР_4 ;

- картка Альфа банк НОМЕР_5 ;

- печатка ФОП « ОСОБА_11 »;

- грошові кошти у кількості 26 купюр схожих на 50 євро;

- грошові кошти у кількості 12 купюр схожих на 100 доларів США;

- мобільний телефон iPhone 11 imei: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 бірюзового кольору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на вилучені планшет iPad сірого кольору серійний номер DMPRK755H1MC; флеш-накопичувач 1 Gb jFV60; флеш-накопичувач GoodRam 16 Gb Unity; флеш-накопичувач у формі ключа від замку; флеш-накопичувач 8 Gb D33B29; грошові кошти у кількості 26 купюр схожих на 50 євро; грошові кошти у кількості 12 купюр схожих на 100 доларів США; мобільний телефон iPhone 11 imei: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 бірюзового кольору, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаного майна.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно колегією суддів не перевіряється.

Із висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту майно, вилучене за місцем проживання та реєстрації підозрюваного ОСОБА_11 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000179 від 30.04.2024, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, знищення, перетворення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилученого майна критеріям речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що вилучені планшет, флеш накопичувачі, грошові кошти та мобільний телефон належать ОСОБА_6 , яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , апелянтом до апеляційної скарги не долучено та під час апеляційного розгляду не надано належних відомостей на підтвердження вказаних обставин.

Як убачається із матеріалів клопотання, та не заперечується апелянтом, планшет, флеш накопичувачі, грошові кошти та мобільний телефон вилучено в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_11 , разом з іншим належним останньому майном. Вказана обставина, з урахуванням відсутності доказів про перебування вилученого майна у власності інших осіб, дає колегії суддів підстави вважати про належність вилученого майна саме підозрюваному ОСОБА_11 .

Долучені до апеляційної скарги податкові декларації фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , не є достатнім підтвердженням тієї обставини, що грошові кошти, які зберігались за місцем проживання ОСОБА_11 у євро та доларах США, належать саме ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, щомайно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про невідповідність змісту підозри ОСОБА_11 фактичним обставинам кримінального правопорушення, є передчасними.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинськогорайонного суду міста Києва від 19 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3