Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1948/24
Провадження № 1-в/553/491/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

На розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшло подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)», в якому порушено питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2023 та визначення остаточної міри покарання засудженого ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 07.08.2024.

В обґрунтування клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» зазначає, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, згідно яких особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі що дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, на час скоєння злочинів засудженим ОСОБА_4 два неоподаткованих мінімуми доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення становили у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 2684 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи викладене начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» звернувся із згаданим поданням до суду.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не прибули, що у відповідності до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Від засудженого ОСОБА_4 та представника установи виконання покарань на адресу суду надійшли клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Прокурор проти задоволення подання не заперечувала.

Дослідивши матеріали подання суд зазначає, що у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирішено питання про самостійне виконання вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 10.11.2023.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185 КК України, а саме за вчинення крадіжок 11.05.2023 на суму 413,33 грн та 13.05.2023 на суму 536,33 грн та за ч.2 ст.190 КК України за заволодіння майном 07.08.2023 на суму 2050,00 грн. Таким чином, розмір викраденого складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2024 ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2023 та остаточно визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185 КК України, зокрема, за вчинення крадіжки 30.01.2023 на суму 9299,40 грн та за ч.2 ст.190 КК України за заволодіння майном 30.01.2023 на суму 2866,33 грн. Таким чином, викраденого складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 07.08.2024, затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 , останній визнаний винним за ст.198 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10.11.2023 та визначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, що призначене за цим вироком та вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2024, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_4 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2023 наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення та заволодіння яким особа засуджена, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, в даному випадку 2684 грн.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2023.

Водночас, за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10.11.2023, вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2024 та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 07.08.2024 ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, караність яких не усунута.

Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення засудженого від покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2023, ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 07.08.2024 за ст.198 КК України з призначенням покарання в порядку ч.4 ст.70 КК України та ст.71 КК України, з урахуванням вироків Октябрського районного суду м. Полтави від 10.11.2023, Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2024.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2023 за ч.4 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засудженим за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2024 за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, без призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в порядку ч.4 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 07.08.2024 за ст.198 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10.11.2023 та визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 05 років 01 місяць. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, що призначене за цим вироком та вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2024 у виді 5 років позбавлення волі, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначити покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1