Справа № 751/1469/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/920/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

захисника-адвоката ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено при розгляді кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004241 від 26 серпня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України;

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжних заходів щодо обвинувачених та ухвалено продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів до 26 грудня 2024 року включно із залишенням розміру застави у раніше визначених розмірах, обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжено на два місяці, тобто до 28 грудня 2024 включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених пп. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокатом ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою його підзахисного або застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи визначити заставу у помірному для нього розмірі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що наявність заявлених прокурором ризиків в обґрунтування заявленого клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає дійсності та таке твердження є необґрунтованим, не доведено існування ризиків в ході досудового розслідування. Вважає, що оскаржуваною ухвалою не встановлено альтернативний запобіжний захід. Вказує, що ОСОБА_7 за час тримання його під вартою захворів онкологічною хворобою і на даний час він потребує додаткового обстеження та лікування, яке неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора.

Ухвала суду щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , щодо необхідності задоволення поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні цих кримінальних правопорушень, існують ризики, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому обставини, на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, не дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів зазначає, що наразі кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд не завершений, а тому наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, хоч і послабились, але не досягли такого рівня, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Викладені стороною захисту доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Вирішуючи питання апелянта щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою, з заставою у визначеному розмірі є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4