УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2024 (справа № 761/698/24), у кримінальному провадженні № 720 230 003 200 000 21 від 28.03.2023 за ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК України.

У клопотанні представник заявника зазначив, що у січні 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, у якому просив накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 02-03.11.2023 під час обшуку нежитлових приміщень за адресою - АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.01.2024 клопотання прокурора задоволено.

Як підставу скасування арешту адвокат зазначив, що такий захід забезпечення як арешт щодо майна ОСОБА_5 застосований необґрунтовано, оскільки вилучене майно не має будь-якого відношення до кримінального провадження, зокрема, не є предметом збуту.

Враховуючи ці обставини представник власника майна просив скасувати арешт.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав з підстав у ньому наведених, та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти скасування арешту, зазначивши, що досудове розслідування триває, актуальність арешту зберігається. Додатково зазначив, що за наслідками проведених експертиз вилучене майно відноситься до тютюнових виробів, тобто є підакцизним товаром.

Слідчий суддя, заслухавши думки представника власника майна, прокурора, дослідивши наявні документи, дійшов висновку про таке.

Згідно з ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.01.2024 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 120 221 051 000 015 72 від 05.08.2022, накладений арешт на майно, тимчасово вилучене 02-03.11.2023 під час обшуку нежитлових приміщень за адресою - АДРЕСА_1 (справа № 761/698/24).

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 720 230 003 200 000 21 від 28.03.2023 за ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК наразі триває.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 761/698/24 вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що вказане нерухоме майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та у розумінні ст. 98 КПК є речовим доказом, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом кримінального правопорушення, а арешт майна необхідний з метою забезпечення його збереження.

Крім того, на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст. 170 КПК, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і вимоги КПК, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що вказане майно відповідає критеріям, визначеними ст. 98 КПК, та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Водночас, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, воно не містить належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2024, що дає слідчому судді підстави для висновку, що необхідність арешту на зазначене у клопотанні майно на теперішній час не відпала.

При цьому варто наголосити, що відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК обов`язок доведення, що у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, законодавець покладає безпосередньо на особу, яка звернулась із клопотанням про скасування арешту майна.

За правилами ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії досудового розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність, що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність арешту на зазначене майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається заявник на обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню у ході досудового розслідування.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись вимогами ст. 7, 9, 22, 98, 170-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 720 230 003 200 000 21 від 28.03.2023 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2024 у справі № 761/698/24, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1