ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3041/24 Справа № 214/6502/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Заріччя Тульської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України до 2 (двох) років пробаційного нагляду. Стягнуто з нього процесуальні витрати. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, На початку лютого 2023 року, точний день та час встановити не надалось можливим, у ОСОБА_8 перебуваючи за попереднім місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , виник протиправний план, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами інших осіб, шляхом вчинення шахрайських дій пов`язаний із здійсненням телефонних дзвінків та повідомленням особам про затримання їх родичів працівниками поліції і вимагання грошової винагороди за їх звільнення.

Для реалізації розробленого ОСОБА_8 протиправного плану, останній придбав сім-картки з абонентськими номерами телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , мобільний телефон «Huawei» ІМЕІ-1: НОМЕР_10 , ІМЕІ-2: НОМЕР_11 ; мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ: НОМЕР_12 ; мобільний телефон «Huawei» ІМЕІ-1: НОМЕР_13 , ІМЕІ-2: НОМЕР_14 ; мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ-1: НОМЕР_15 , ІМЕІ-2: НОМЕР_16 ; мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ-1: НОМЕР_17 , ІМЕІ-2: НОМЕР_18 ; мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ-1: НОМЕР_19 , ІМЕІ-2: НОМЕР_20 , які потрібні були та використовувались для здійснення телефонних дзвінків іншим особам з метою повідомлення неправдивої інформації, що він є працівником поліції та відносно їх родичів, які начебто перебувають у поліції і незаконного заволодіння коштами шляхом шахрайства, таким чином вводячи в оману потерпілих стосовно правдивості своїх намірів, звільнення їх родичів від поліції, представником яких він в дійсності не був, після чого отримувати через підконтрольні йому банківські платіжні картки, перераховані ними грошові кошти в якості повної сплати за звільнення їх родичів працівниками поліції, на заздалегідь відкриті банківські платіжні картки НОМЕР_21 та НОМЕР_22 , які перебували у володінні ОСОБА_8 , реквізити яких надавав в ході телефонних розмов.

Так, ОСОБА_8 реалізуючи єдиний протиправний умисел направлений на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, відповідно до розробленого заздалегідь плану, 07.02.2023 приблизно о 11:00 годин дня, перебуваючи за попереднім місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи мобільний телефон марки «Nokia», який унікально ідентифікований, тобто встановлений ІМЕІ-1: НОМЕР_15 , ІМЕІ-2: НОМЕР_16 , всередині якого перебувала сім-картка з абонентським номером телефону НОМЕР_7 , здійснив дзвінок на невідомий номер телефону НОМЕР_23 , який належить потерпілій ОСОБА_9 , на який відповіла остання та шляхом обману, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном у вигляді грошових коштів, ОСОБА_8 у телефонній розмові з потерпілою, використовуючи ефект несподіваності, скориставшись хвилюванням та розгубленим станом потерпілої ОСОБА_9 почав вводити її в оману, видавши себе за її доньку і повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потрапила до поліції за вчинення кримінального правопорушення.

Надалі, використовуючи розгублений стан потерпілої та її родинні зв`язки із донькою, висунув умову добровільно передати грошові кошти для відшкодування заподіяної за нібито вчинення донькою кримінального правопорушення із потерпілим матеріальної шкоди на лікування та уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності її доньки за скоєне правопорушення у сумі 26000 гривень шляхом переказу на банківську платіжну картку НОМЕР_21 , яка перебувала у володінні ОСОБА_8 та реквізити якої надавав в ході телефонної розмови.

Однак, з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_8 не встиг виконати всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, так як потерпіла ОСОБА_9 не повірила в те, що вказаний телефонний дзвінок здійснює її донька і поклала слухавку, закінчивши на цьому телефонну розмову, таким чином припинивши протиправні дії відносно неї, які намагався вчинити ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 належить кваліфікувати за ч.3 ст.15, ч.1 ст.190 КК України за ознаками незакінченого замаху на заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство).

На вказане рішення захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу. Вказує, що суд першої інстанції виніс суворий вирок. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. В своїх показах ОСОБА_8 дав згоду на покарання у виді штрафу. Захисник наполягає на вирішенні питання щодо речових доказів, а саме телефонів та повернути їх ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_8 ніким не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначене обвинуваченому покарання в повному обсязі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що скоєне обвинуваченим правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, характеризується за місцем проживання посередньо. Судом враховані обставини пом`якшуючі покарання - щире каяття, обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Обговорюючи доводи захисту, щодо не визнання судом першої інстанції обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів зазначає наступне.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Це може полягати зокрема у: повідомленні про всі відомі епізоди й обставини вчинення злочину; викритті інших співучасників; визначенні ролі кожного з них у вчиненні злочину; повідомленні про їхнє місцезнаходження; поданні допомоги в їх затриманні; видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом

Колегія суддів зазначає, що жодних з наведених вище дій, які б свідчили про активне сприяння обвинуваченим ОСОБА_8 розкриттю злочину не виконано. Крім того, ОСОБА_8 для вчинення протиправних дій, а саме заволодіння чужим майном, було придбано дев`ять сім-карт та шість мобільних телефонів. Жодних відомостей які б не були відомі органам досудового слідства або суду він не повідомив.

Таким чином, повне визнання вини ОСОБА_8 жодним чином не може бути прийнято, як активне сприяння розкриттю злочину, тому підстав для його врахування при призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Обговорюючи доводи сторони захисту про повернення речових доказів - мобільних телефонів обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, зокрема були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Частиною 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про конфіскацію мобільних телефонів та сім-карток в дохід держави, оскільки вони були знаряддям злочину, тому доводи захисника і в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання є справедливим та співмірним вчиненому злочину, підстав для застосування більш м`якого покарання та повернення мобільних телефонів не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 - 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді