Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/545/24, за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_9 й ОСОБА_8 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 15.11.2024 з попередньо визначеними розмірами застави,щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , з вищою освітою, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українцю, громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_3 , непрацюючому, з середньою спеціальною освітою, неодруженому, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, дію обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до 02 (двох) місяців, тобто, до 16.11.2024 включно.

З ухвали вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000152, відомості про яке 23.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 й ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язків, у зв`язку з внесенням ним застави, яке мотивовано тим, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередніх ухвал про застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також продовження строку дії обов`язків

-2-

неможливо. Разом з тим, ризики, які встановленні судом під час обрання запобіжних заходів, не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше застосування даних запобіжних заходів є виправданим та необхідним, а тому прокурор просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а також продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язків у зв`язку з внесенням застави на період судового розгляду, але не більше ніж на два місяці.

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а ОСОБА_7 ще й кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_7 й ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останнім вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть в подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченим інкримінується вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 03 до 10 років, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 15.11.2024 з попередньо визначеними їм розмірами застави.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали суду від 16.09.2024 та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту в нічний період доби, а у разі неможливості, зменшити розмір застави, яку встановити в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм діючого КПК України, а висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При продовженні строку дії найсуворішого запобіжного заходу, суд виходив виключно з тяжкості кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_14 , що є недостатнім для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Суд належним чином не перевірив, чи заявлені прокурором ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати на момент винесення рішення та не врахував дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні. Також зазначає про безпідставність висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави у максимальному розмірі, оскільки останній офіційно не працевлаштований, отримує мінливий дохід від різного виду робіт, що унеможливлює внесення ним визначений судом розмір застави.

-3-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 також ставить питання про скасування ухвали суду від 16.09.2024 та про постановлення нової ухвали про залишення клопотання прокурора без задоволення та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а у разі неможливості зменшити розмір застави. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм діючого КПК України, а висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Суд належним чином не перевірив, чи заявлені прокурором ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати на момент винесення рішення. Окрім того, судом не взято до уваги наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні цивільної дружини й трьох неповнолітніх дітей, відсутність судимості, поганий стан здоров`я, зумовлений тяжкими хронічними захворюваннями, що дає можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, який в повній мірі зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Також захисник зазначає про безпідставність висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави у непомірному розмірі, що з огляду на наявність утриманців, неофіційного працевлаштування, унеможливлює її внесення обвинуваченим.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційних скарг, пояснення обвинувачених та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_9 , які підтримали подані в інтересах обвинувачених апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 відсутні, однак апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з таих підстав.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_7 й ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказаних вимог кримінального процесуального закону в цілому дотримався.

-4-

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому ст. 615 КПК України.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а ОСОБА_7 ще й у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, які є тяжкими злочинами, і їм загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

-5-

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останнім вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть в подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цих ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового провадження.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних захисники не посилаються і в апеляційних скаргах та не вказували і під час їх розгляду.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що застосований щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

Тому, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тримаються вартою безпідставно, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження їм строку тримання під вартою.

-6-

Разом з тим, колегія суддів уважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а також ОСОБА_7 ще й кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких мали місце кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Наведені захисником-адвокатом ОСОБА_9 в апеляційній скарзі доводи, в тому числі про незадовільний стан здоров`я, зумовлений тяжкими хронічними захворюваннями, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду й застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому колегією суддів ураховується положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», яким передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.

При цьому, відповідних доказів, які б підтверджували факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, матеріалами контрольного провадження не встановлено. Стороною захисту не надано жодних відомостей про неможливість перебування за станом здоров`я ОСОБА_6 під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких би достовірно вказувалось на те, що обвинувачений з огляду на захворювання не може триматися під вартою, матеріали контрольного провадження не містять.

Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, утриманців, в тому числі неповнолітнього віку, відсутність судимості, апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який з огляду на особливу тяжкість та суспільну небезпечність інкримінованих йому діянь.

-7-

Тому, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про можливість застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, задовольнивши клопотання прокурора та продовжив щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, однак на строк не більше ніж 60 днів.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду докази та документи на підтвердження доводів щодо зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 , визначений судом обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про його особу, обставинами кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Крім того, враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , обставини їх вчинення, розмір заподіяної шкоди, колегія суддів погоджується із висновками суду про визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави саме у розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника-адвоката ОСОБА_8 про відсутність в матеріалах провадження даних про матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_7 , грошові заощадження та відсутність офіційних доходів, то апеляційний суд звертає увагу на те, що закон не містить вимог при оцінці майнового стану підозрюваного враховувати виключно наявні грошові кошти чи інші високоліквідні активи.

Визначений обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_8 на те, що суд першої інстанції встановив розмір застави, який не відповідає майновому стану обвинуваченого ОСОБА_7 та є непомірним для нього, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів щодо майнового стану обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не надано, при цьому враховується і те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що даний випадок є виключним і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

При цьому колегія суддів ураховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 щодо скасування ухвали суду про продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під ватою задоволенню не підлягають.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду щодо визначеного ОСОБА_6 розміру застави з огляду на таке.

-8-

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Щодо визначення розміру застави, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що даний випадок є виключним і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

Однак, суд першої інстанції, погоджуючись з раніше визначеним ОСОБА_6 розміром застави - 6606 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не в повній мірі врахував вказані норми закону.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина 5 статті 132 КПК).

У зв`язку з чим небезпідставно, в апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 зазначає про відсутність в матеріалах провадження даних про грошові заощадження обвинуваченого ОСОБА_6 станом на день застосування запобіжного заходу.

Стосовно зазначених доводів апеляційний суд звертає увагу на те, що закон не містить вимог при оцінці майнового стану підозрюваного враховувати виключно наявні грошові кошти чи інші високоліквідні активи.

Разом з тим, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, відповідно до яких, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її 3 пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява № 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

-9-

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Отже, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан підозрюваного; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу підозрюваного; 7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; 8) «професійне середовище» підозрюваного; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; 10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Згідно матеріалів судового провадження вбачається, що встановлений стороною обвинувачення розмір завданих кримінальним правопорушенням збитків становить 31059, 8 грн.

При цьому як під час розгляду клопотання судом, так і при апеляційному розгляді, прокурором інших належних доводів, заперечень чи нових відомостей щодо зазначеної вище інформації - не надано.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що визначена судом першої інстанції застава щодо ОСОБА_6 у розмірі 6606 прожиткових мінімумів для працездатних осібє завідомо непомірною для обвинуваченого, що порушує права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначені вище обставини, ухвала суду від 16.09.2024 в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Приймаючи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , його роль, як організатора, враховуючи особу обвинуваченого, його майновий стан, інші дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутність передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України підстав не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні, колегія суддів уважає, що застава - 400 (чотириста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) грн, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючи фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для обвинуваченого з урахуванням викладеного вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково, а ухвала суду в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - скасуванню із постановленням апеляційним судом нової.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду

-10-

стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

Клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури про продовження строку про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 15.11.2024 включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України 400 (чотириста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) грн.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В решті ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді