Номер провадження:1-в/521/989/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі клопотання начальника Державної установи " Одеська виправна колонія (№ 14)" щодо приведення вироку Приморського районного суду міста Одеси від 21.06.2022 року відносно засудженого ОСОБА_4 у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Державної установи "Одеська виправна колонія №14" звернувся в суд із клопотанням в порядку п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, ч. 2 ст. 74 КК України, в якому просить привести у відповідність до змін у законодавстві України, зокрема у зв`язку з набранням чинності на Закону України N 3886-IX від 18.07.2024. В обґрунтування клопотання покликається на те, що засуджений ОСОБА_4 наданий час відбуває покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2022 року, відповідно до якого засуджений визнаний винним у вченні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286-1 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5(п`ять) років. На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_4 до призначеного покарання шляхом часткового складання приєднано частину невідбутого покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 26.09.2019 року у вигляді 3( трьох) місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з 24.01.2022 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Таким чином, з метою вирішення питання правильності виконання вироку, із покликанням на Закон України N 3886-IX від 18.07.2024 та ч. 2 ст. 74 КК України, вважає, що відносно засудженого ОСОБА_4 необхідно привести вирок у відповідність до закону.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, до відеоконференції призначеної ухвалою суду не долучився, подав суду заяву в якій просить розглянути клопотання без його участі.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що наявні підстави для приведення вироку Приморського районного суду міста Одеси у відповідність до чинного законодавства. Зазначив, що згідно вироку Біляївського районного суду Одеської області яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - завдано шкоду на загальну суму 1349 грн. 25 коп. що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, відтак є підстави стверджувати про декриміналізацію вчиненого ним діяння за вироком Біляївського районного суду Одеської області. Щодо вироку Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2022 року, яким ОСОБА_5 визнано винним та засуджено до покарання за ч.2 ст.286-1 КК у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 ( п`ять) років, то покарання призначене за цим вироком засуджений ОСОБА_5 має продовжувати відбувати.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57,частини першої статті 58,частини першої статті 62 Кримінального кодексу України),11,13,13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час судового розгляду, вироком Біляївського районного суду Одеської області від 26.09.2019 у справі N 496/2010/19, ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням на два роки. Відповідно до п.1,2 ч.1, пю2 ч.3 ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання не виїжджати за межі України буз погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно зазначеного вироку, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 1349 гривень 25 копійок.

Таким чином, встановлено, що засуджений відбуває покарання у Державній установі "Одеська виправна колонія (N 14)" за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2022, до якого на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 26.09.2019 року у вигляді трьох місяців позбавлення волі, та остаточно визначено покарання у виді позбавленні волі строком на три роки та три місяці.

Разом з тим, щодо декриміналізації вчиненого діяння засудженого ОСОБА_4 , суд зазначає таке.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна" N 1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України N 1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3ст. 51 КУпАП в редакції Закону України N 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом169.1.1 пункту 169.1 статті 169розділуIVцьогоКодексудля відповідного року.

Відповідно до підпункту169.1.1 пункту 169.1 статті 169розділуIV Податкового кодексу Українип одаткова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннямист. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

З 09.08.2024 набув чинностіЗакон України N 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2ст. 51 КУпАПв редакціїЗакону України N 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2ст. 4 КК України).

Згідно із ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цьогоКодексута/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце декриміналізація діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, щодо вироку Біляївського районного суду Одеської області від 26.09.2019 у справі N 496/2010/19 суд вважає, що наявні підстави для приведення такого у відповідність до чинного законодавства у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого діяння ОСОБА_4 .

Як вбачається із зазначеного вироку, вартість майна, у здійсненні крадіжки якого обвинувачується ОСОБА_4 становить 1349 грн.25 коп. що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на час вчинення (1921 грн).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2022 року у справі № 522/3782/22 слід привести у відповідність до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" N 3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2022 року у справі № 522/3782/22 провадження №1-кп/522/1120/22 за частиною 2 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу застосування до нього запобіжного заходу, а саме із 24.01.2022.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Державної установи "Одеська виправна колонія (№ 14)" - задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2022 року у справі № 522/3782/22 провадження №1-кп/522/1120/22.

ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2022 року у справі № 522/3782/22 провадження №1-кп/522/1120/22 за частиною 2 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу застосування до нього запобіжного заходу, а саме із 24.01.2022.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1