УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року

м. Київ

Справа № 638/7904/21

Провадження № 51 - 5131 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 липня 2024 року щодо нього,

встановив:

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 липня 2024 року апеляційну скаргу засудженого задоволено частково, а вирок суду першої інстанції змінено шляхом пом`якшення призначеного покарання. Ухвалено ОСОБА_4 вважати засудженим за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень

в касаційному порядку.

Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення

її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України засуджений у своїй касаційній скарзі, хоч і зазначає про неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність, незаконність та необґрунтованість судових рішень, проте не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно

до положень ст. 438 ч. 1, статей 412, 413, КПК України.

Згідно зі ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Крім того, вимоги касаційної скарги мають узгоджуватися з повноваженнями касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України, та відповідати наведеним у ній обґрунтуванням. Відповідно до норми цієї статті, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Натомість вимога касаційної скарги про призначення нового розгляду в суді першої інстанції не узгоджується з обґрунтуванням його касаційної скарги, в якій вказує тільки про незаконність ухвали апеляційного суду, а не наводить обґрунтувань щодо незаконності вироку суду першої інстанції.

Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений вказує на допущені, на його думку, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України не є підставою для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції.

Також в порушення вимог ст. 427 ч. 5 КПК України до касаційної скарги не додано копій судових рішень, що оскаржуються.

Водночас, в касаційній скарзі засуджений порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо нього і перевірку їх у касаційному порядку, однак не вказує дати отримання ним ухвали апеляційного суду та не зазначає поважних причин для поновлення такого строку, що позбавляє можливості суд касаційної інстанції вирішити таке клопотання.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними даними.

Вказаний недолік касаційної скарги унеможливлює проведення перевірки обґрунтованості доводів засудженого щодо дотримання ним строку на касаційне оскарження та вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.

Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3