Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/4095/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного в рамках кримінального провадження № 0000103 від 06.01.2016 на підставі Ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року справа № 758/7997/19

У С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного в рамках кримінального провадження № 0000103 від 06.01.2016 на підставі Ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року справа № 758/7997/19

В обґрунтування клопотання адвокат зазначила, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.05.2023 року визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 після померлого 30.11.2019 року ОСОБА_5 .

В той же час, за життя ОСОБА_5 (батька ОСОБА_4 ) невстановленими особами, незаконно переоформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 .

Так, по даному факту було порушено кримінальне провадження за №0000103 від 06.01.2016, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 365-2, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24.06.2019 задоволено клопотання про накладення арешту та накладено арешт, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 .

Наразі, ОСОБА_4 , позбавлений можливості реалізувати Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.05.2023 про визнання права власності в порядку спадкування через накладення арешту

Представник власника майна подала клопотання про розгляд справи без участі, клопотання підтримала з підстав викладених у ньому, та просила суд його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з?явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, заслухавши пояснення представника власника майна, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відтак, КПК України надає слідчому судді вичерпний перелік повноважень при розгляді питання про скасування арешту майна, в частині перевірки підстав щодо наявності чи відсутності потреби в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а також підстав щодо обґрунтованості вжиття такого заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, прокурора, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК Україниприймається у формі постанови.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

У судовому засіданні встановлено, що Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24.06.2019 задоволено клопотання про накладення арешту та накладено арешт, в тому числі, на квартиру АДРЕСА_1 .

В той же час, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.05.2023 року визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 після померлого 30.11.2019 року ОСОБА_5 , а отже слідчим суддею встановлено, що накладений арешт позбавляє ОСОБА_4 розпоряджатися своїм майном, а відтак, подальша потреба у накладенні арешту на вищевказану квартиру відпала, а відтак, подальше накладення арешту на вищевказане майно є недоцільним.

Таким чином, клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 98, 170 - 173, 309 КПК України

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного в рамках кримінального провадження №0000103 від 06.01.2016 на підставі Ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року у справі № 758/7997/19- задовольнити;

Арешт накладений Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року у справі № 758/7997/19 на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 - скасувати;

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1