Справа № 159/7496/24 Провадження №11-сс/802/477/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №00000392 за апеляційною скаргою прокурорана ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської областівід 11 листопада 2024 року про часткове накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 01.11.2024 року під час огляду місця події, яке визнане речовими доказами у кримінальному провадженні №00000392, а саме:

1) товаро-транспортної накладної №Б/Н від 01.11.2024 року;

2) транспортного засобу марки «VOLVO FH 13.460», д.н.з НОМЕР_1 із напівпричепом марки «Нumbaur» д.н.з НОМЕР_2 ;

3) свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «VOLVO FH 13.460» д.н.з НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 ; свідоцтва про реєстрацію напівпричепа марки «Нumbaur» д.н.з НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 ;

4) деревини у вигляді досок породи «сосна» заявленим об`ємом 20 тон, які знаходились у напівпричепі марки «Нumbaur» д.н.з НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської областівід 11.11.2024 року клопотання слідчого задоволено частково. Накладено арешт на вилучену 01.11.2024 року в ході огляду місця події товаро-транспортну накладну №Б/Н від 01.11.2024 року, заборонивши цим майном користуватися, розпоряджатися та відчужувати. В накладенні арешту на інше, зазначене в клопотанні слідчого, майно відмолено та зобов`язано повернути вказане майно володільцям.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити повністю та накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

В судове засідання володільці майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, не з`явилися, подавши клопотання про розгляд провадження за їх відсутності, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судове рішення, відповідно до ст.370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З апеляційної скарги прокурора вбачається, що апелянт фактично оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме транспортний засіб марки «VOLVO FH 13.460» із д.н.з НОМЕР_1 із напівпричепом марки «Нumbaur» із д.н.з НОМЕР_2 з наявною на ньому деревиною породи сосна та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу. В іншій частині судове рішення апелянтом не оскаржується, а тому апеляційному перегляду в даному провадженні відповідно до положень ст.404 КПК України не підлягає.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду за наслідками розгляду клопотання слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність, передбачених кримінальним процесуальним законом, підстав для його задоволення в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «VOLVO FH 13.460» із д.н.з НОМЕР_1 із напівпричепом марки «Нumbaur» із д.н.з НОМЕР_2 з наявною на ньому деревиною породи сосна та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу.

Дійсно, з матеріалів клопотання вбачається, що на даний час СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №00000392 від 02.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.4 ст.358 КК України.

Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вантажний автомобіль, приєднаний до нього причіп з наявною на ньому деревиною породи сосна, слідчий та прокурор вказували про те, що вони є знаряддям, зберегли на собі сліди кримінального правопорушнення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, у зв`язку з чим і були визнані речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просили накласти арешт на вказане майно.

Слідчим суддею вставнолено, що 01.11.2024 року о 17:42 годині на автодорозі сполученням Підріжжя - Сільце нарядом «Колізей 11» був зупинений транспортний засіб марки «VOLVO FH 13.460», д.н.з НОМЕР_1 із напівпричепом, завантаженим досками. Для перевірки водій надав товаро-транспортну накладну, яка містить ознаки підробки документа за попередньою змовою осіб. Під час огляду місця події транспортний засіб із вантажем тимчасово вилучено.

Вказаний вилучений автомобіль з напівпричепом, свідоцтва про їх реєстрацію, деревину та товарно-транспортну накладну постановою слідчого від 04.11.2024 року визнано речовими доказами.

З Витягу з ЄРДР за №00000392 від 02.11.2024 року вбачається, що внесено відомості про те, що 01.11.2024 року о 17:42 годині на автодорозі сполученням Підріжжя - Сільце нарядом «Колізей 11» був зупинений транспортний засіб марки «VOLVO FH 13.460», д.н.з НОМЕР_1 із напівпричепом, завантаженим досками. Для перевірки водій надав товаро-транспортну накладну, яка містить ознаки підробки документа

Слід зазначити, що стороною обвинувачення не доведено, що вилучений транспортний засіб марки «VOLVO FH 13.460» із д.н.з НОМЕР_1 із напівпричепом марки «Нumbaur» із д.н.з НОМЕР_2 з наявною на ньому деревиною породи сосна та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу, є предметом вчинення кримінального правопорушення по якому здійснюється досудове розслідування.

Крім того, суду першої інстанції було надано документи, які повною мірою підтверджують існування договірних відносин купівлі-продажу палетних заготовок, відвантаження продавцем 20 куб м палетних заготовок третього сорту вартістю 40060 гривень, їх перевезення за договором транспортних послуг за адресою розташування покупця, а також документи щодо правомірності походження деревини.

При цьому усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, оскільки жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст.170-173, 376, 404-405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської областівід 11 листопада 2024 року про часткове накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: