Справа № 461/8525/24
Провадження № 1-кс/461/6435/24
УХВАЛА
21.10.2024 року м.Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
Зобов`язати державного реєстратора, якому буде доручено виконання ухвали, невідкладно з моменту отримання ухвали суду про накладення арешту на вказане майно, внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного земельного кадастру.
В обгрунтування внесеного клопотання покликається на те, що на даний час ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину (ч.3 ст.368 КК України), пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, який був вчинений ним у період виконання службових обов`язків, з корисливих мотивів. Його дії, як і сам ОСОБА_7 як особа, представляють підвищену суспільну небезпеку, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 знаючи що він підозрюється за вчинення злочину у санкції статті якого зазначено конфіскація майна, може передати, перереєструвати, подарувати чи відчужити майно яке належить йому.
Зважаючи на вищенаведене, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тому просить суд клопотання задоволити.
Слідчий у судове засідання не з`явився, оскільки у клопотанні просить суд проводити розгляд справи про накладення арешту на майно у його відсутності та у відсутності прокурора, а також без виклику власника майна. Клопотання підтримує та просить суд таке задоволити.
З метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 призначено на посаду заступника начальника центру начальника відділу матеріально технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), де він проходить військову службу по даний час.
Відповідно до ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, яка ратифікована Верховною Радою України 18.10.2006 та набрала чинності для України 01.01.2010, кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочинами наступних дій, якщо вони вчинені умисно:
a) обіцянка, пропозиція або надання державній посадовій особі чи будь-якій іншій особі, особисто або через посередників, будь-якої неправомірної переваги, щоб ця посадова особа чи така інша особа зловживала своїм справжнім або удаваним впливом з метою одержання від адміністрації чи державного органу Держави-учасниці будь-якої неправомірної переваги для ініціатора таких дій чи будь-якої іншої особи;
b) вимагання або прийняття державною посадовою особою чи будь-якою іншою особою, особисто або через посередників, будь-якої неправомірної переваги для самої себе чи для іншої особи, щоб ця особа чи така інша особа зловживала своїм справжнім або удаваним впливом з метою одержання від адміністрації або державного органу Держави-учасниці будь-якої неправомірної переваги.
Відповідно до вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ОСОБА_7 зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також неухильно їх додержуватись.
Нормами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» визначено, що правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Також, відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_7 , як військова службова особа військовослужбовець правоохоронного органу спеціального призначення, є суб`єктом відповідальності за злочини вчинені у сфері службової діяльності та правопорушення пов`язані з корупцією. Відтак йому забороняється використовувати свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди або у зв`язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.
Окрім цього, під час проходження військової служби ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника начальника центру начальника відділу матеріально технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), відповідно до вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999, ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, передбачених посадою; керуватися тільки законами України; діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однак, ОСОБА_7 , діючи у порушення наведених вимог законодавства, перебуваючи на посаді заступника начальника центру начальника відділу матеріально технічного забезпечення ВМКЦ ДПСУ м. Львів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, став на шлях злочинної діяльності за таких обставин.
Особовому складу Державної прикордонної служби України гарантується безоплатне медичне забезпечення, яке здійснюється в лікувально-профілактичних закладах Державної прикордонної служби України (ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»).
Відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 11.12.2012 № 1066, ВМКЦ ДПСУ м. Львів є лікарняним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я Державної прикордонної служби України.
У закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби надається, зокрема, первинна, вторинна (спеціалізована) та третинна (високоспеціалізована) медична допомога, а також проводиться реабілітаційне лікування після захворювань. Військовослужбовці Держприкордонслужби перебувають на медичному обслуговуванні у закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби (п.п. 3, 4 Інструкції про порядок надання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 11.12.2012 № 1065).
ВМКЦ ДПСУ м. Львів є регіональним центром та в зоні своєї відповідальності охоплює 7 областей (Львівську, Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Рівненську, Чернівецьку, Тернопільську).
Водночас, займаючи посаду заступника начальника центру начальника відділу матеріально технічного забезпечення ВМКЦ ДПСУ м. Львів, ОСОБА_7 постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, тобто був службовою особою в розумінні пункту 1 примітки до ст. 364 КК України.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Відповідно до Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2024 № 441, медичний огляд військово-лікарською комісією включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на момент огляду, зокрема, в цілях визначення ступеня придатності до військової служби з винесенням постанови. Лікарі під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в електронній системі охорони здоров`я, що характеризують стан здоров`я військовослужбовця Держприкордонслужби, та з іншими медичними документами, які надає військовослужбовець Держприкордонслужби.
За таких обставин, ОСОБА_7 , діючи з метою особистого незаконного збагачення, налагодив протиправну схему одержання неправомірної вигоди від військовослужбовців за поміщення їх на стаціонарне лікування ІНФОРМАЦІЯ_3 та виготовлення недостовірних медичних документів про стан здоров`я останніх, що будуть слугувати підставою для їхнього звільнення з військової служби за станом здоров`я. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 залучив до такої протиправної діяльності інших, невстановлених на даний час в ході досудового розслідування, осіб з числа військовослужбовців (працівників) ІНФОРМАЦІЯ_3 та інших закладів охорони здоров`я.
Зокрема, у серпні 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , в ході спілкування з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_8 , який перебував на лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , повідомив останньому про те, що він ( ОСОБА_7 ) зможе забезпечити подальше (неодноразове) перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ДПСУ м. Львів, а також виготовлення необхідних (у тому числі і недостовірних) медичних документів про стан його здоров`я, що будуть слугувати підставою для його звільнення з військової служби за станом здоров`я. При цьому, ОСОБА_7 висунув ОСОБА_8 протиправну вимогу щодо передачі йому ( ОСОБА_7 ) грошових коштів (неправомірної вигоди) за вчинення вищевказаних дій, а у випадку відмови надати таку неправомірну вигоду, ОСОБА_8 не зможе продовжити лікування у ВМКЦ ДПСУ м. Львів та отримати медичні документи, що будуть слугувати підставою для його звільнення з військової служби за станом здоров`я.
В свою чергу, ОСОБА_8 усвідомлював, що ОСОБА_7 , як військовослужбовець Державної прикордонної служби України, перебуваючи на посаді заступника начальника ВМКЦ ДПСУ м. Львів, в силу своїх службових повноважень має реальну можливість забезпечити подальше перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ДПСУ м. Львів, а також виготовлення необхідних медичних документів про стан його здоров`я, що будуть слугувати підставою для звільнення з військової служби за станом здоров`я, а тому був вимушений погодитись надати ОСОБА_7 , на його вимогу, неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав та інтересів.
27.09.2024 близько 14 год. 00 хв. під час особистої зустрічі між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на території ВМКЦ ДПСУ м. Львів за адресою: АДРЕСА_2 , останній повідомив ОСОБА_8 про необхідність (висловив вимогу) передати йому ( ОСОБА_7 ) неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 15 000 грн. за перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ДПСУ м. Львів в період з 12.09.2024 до 26.09.2024 (15 днів) та прийняття рішення про скерування ОСОБА_8 на стаціонарне лікування до КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що є частиною неправомірної вигоди за перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ДПСУ м. Львів, а також виготовлення необхідних медичних документів про стан його здоров`я, що будуть слугувати підставою для звільнення з військової служби за станом здоров`я.
30.09.2024 близько 12 год. 00 хв. під час особистої зустрічі поблизу ВМКЦ ДПСУ м. Львів по вул. Личаківська, 107 у м. Львові, ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 15 000 грн. за перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ДПСУ м. Львів в період з 12.09.2024 до 26.09.2024 (15 днів) та прийняття рішення про скерування ОСОБА_8 на стаціонарне лікування до КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що є частиною неправомірної вигоди за перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ДПСУ м. Львів, а також виготовлення необхідних медичних документів про стан його здоров`я, що будуть слугувати підставою для звільнення з військової служби за станом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новояворівськ, Львівської області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , обґрунтовано підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
19.10.2024, на виїзді з м. Сум, на блокпості, який розташований в напрямку с. Білопілля, що у Сумській області та яке знаходиться приблизно у 7 км від кордону з Російською Федерацією, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 та затримано у порядку ст. 208 КПК України, на підставі п. 6 ч. 2 ст. 615 КПК України, у зв`язку із наявністю обґрунтованих обставин вважати, що останній міг втекти з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у вчиненні злочину який йому інкриміновано.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 - ч. 3 ст. 368 КК України: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.
Санкція ч.3 ст.368 КК України передбачає покарання у виді карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в цьому кодексі.
Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_7 встановлено:
- перебуванням у власності квартира що, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №22877194);
Крім цього, в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_7 виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 100 Євро, 35 000 гривень та 16 140 доларів США, які з слів присутньої під час обшуку ОСОБА_9 належать ОСОБА_7
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладено на нерухоме майно і рухоме майно, гроші, які перебувають у власності підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
За ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Слідчим доведено, що метою накладення арешту на майно є виконання завдань кримінального провадження, зокрема застосування можливої конфіскації майна. Оскільки, ОСОБА_7 в разі визнання його винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, яке відповідно до ч. 6 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, та за яке загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Арешт на вище вказане майно, як тимчасово вилученого майна є розумним та співрозмірним обмеженням права власності щодо виконання завдання кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.
Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане.
Незастосування арешту майна із позбавленням права на відчуження та розпорядження, може привести до настання наслідків, які перешкоджатимуть застосувати конфіскацію майна.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт.
Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Накласти арешт на майно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , а саме: об`єкти нерухомості:
- грошові кошти у сумі 100 Євро, 35 000 гривень та 16 140 доларів США.
Зобов`язати державного реєстратора, якому буде доручено виконання ухвали, невідкладно з моменту отримання ухвали суду про накладення арешту на вказане майно, внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного земельного кадастру.
Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1