Справа № 307/2526/20
Провадження № 1-кп/307/810/20
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
В И Р О К

іменем України

12 вересня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 00002259 від 17 серпня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працює, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, 17 серпня 2020 року, приблизно о 04 год. 00 хв., знаходячись на території АЗС "WOG", яка розташована по АДРЕСА_2 , діючи умисно, маючи на меті заволодіти чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, всупереч волі законного користувача, не маючи права на користування даним транспортним засобом, шляхом вільного доступу, сівши до салону автомобіля та завівши його ключами, які були в замку запалювання, незаконно заволодів автомобілем марки "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 реєстрації НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку експерта № 13/144 від 27 серпня 2020 року, становить 48 638 гривень 10 копійок, який перебував у користуванні ОСОБА_6 , після чого поїхав у напрямку с. Терново, де у подальшому вказаний автомобіль марки "Volkswagen Golf" був виявлений працівниками Дубівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, неподалік АЗС "Новатор", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 289 КК України, а саме, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що на початку 2020 року він займався продажом автомобілів. До нього звернувся ОСОБА_6 з проханням придбати автомобіль "Volkswagen Golf". Він сказав, що має на продаж такий автомобіль, і його вартість становить 2 500 доларів США. ОСОБА_6 погодився купити даний автомобіль, однак повідомив, що йому не вистачає 200 доларів США. Він віддав ОСОБА_6 автомобіль, отримав від нього 2 300 доларів США та погодився зачекати певний час, щоб потерпілий віддав йому ще 200 доларів США. Приблизно через пів року, він перебував разом з ОСОБА_7 на АЗС "WOG", в с. Нересниця, де побачив ОСОБА_6 та автомобіль "Volkswagen Golf", який йому продав раніше. Він запитав ОСОБА_6 , коли останній поверне 200 доларів США за автомобіль, однак ОСОБА_6 відповів, що даний автомобіль не вартує грошей, які він йому заплатив. Почувши це, він сказав, щоб ОСОБА_6 повернув автомобіль, а він поверне йому раніше заплачені грошові кошти. ОСОБА_6 погодився, і сказав повернути йому гроші за автомобіль. Він сказав, що біля себе грошей не має, і якщо не знайде інший автомобіль, для поїздки в с-ще Тересва по гроші, щоб ОСОБА_6 дав йому даний автомобіль для поїздки в с-ще Тересва. ОСОБА_6 погодився та дозволив йому взяти автомобіль. Приблизно через тридцять хвилин, не знайшовши іншого автомобіля, він, за попереднього дозволу ОСОБА_6 , сів за кермо автомобіля "Volkswagen Golf" та поїхав в с-ще Тересва. По дорозі в с-ще Тересва, він наїхав на камінь та розбив піддон в автомобілі. Через певний час до нього приїхали працівники поліції та затримали. Зазначив, що автомобіль не викрадав, а користувався ним за попередньої згоди ОСОБА_6 .

Статтею 8 Конституції України гарантовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Положення статтей 62 та 129 Конституції України, ст. 17 КПК України визначають, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Основними засадами судочинства є, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За правилами ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Керуючись наведеними правовими нормами суд встановив наступне.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов висновку, що в судовому засіданні не встановлено достатніх належних та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 перед судом "поза розумним сумнівом" і вичерпані можливості їх отримання.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на:

покази потерпілого ОСОБА_6 (на даний час перебуває за межами України, і його допитати в суді не представляється можливим), який по даному кримінальному провадженні, в судових засіданнях 28 січня 2021 року та 23 листопада 2023 року (під головуванням судді ОСОБА_8 ) показав, що придбав у обвинуваченого автомобіль "Volkswagen Golf", однак повністю з ним не розрахувався, і повинен був заплатити ОСОБА_4 ще 200 доларів США. 17 серпня 2020 року, він перебував на АЗС, та зустрів ОСОБА_4 , який попросив віддати борг за автомобіль, а саме 200 доларів США. Він сказав, щоб ОСОБА_4 забирав автомобіль, а йому повернув раніше заплачені за нього кошти, на що останній погодився. Зазначив, що добровільно дозволив ОСОБА_4 забрати автомобіль, тобто повернув його. Після цієї розмови він пішов в середину приміщення АЗС, а коли повернувся на вулицю, то побачив, що автомобіль відсутній. Він не знав, що автомобіль забрав ОСОБА_4 , і почав розпитувати всіх, чи вони не бачили автомобіль. Зазначив, що якщо б знав, що автомобіль забрав саме ОСОБА_4 , то у нікого б нічого не розпитував. Коли саме обвинувачений забрав автомобіль, він не бачив. До обвинуваченого він подзвонити не міг, оскільки в нього розрядився телефон. Поліцію викликав оператор АЗС. Після приїзду працівників поліції, він сів з ними в автомобіль, і вони поїхали напрямку с-ща Тересва. По дорозі, на узбіччі, він побачив автомобіль, який був пошкоджений, і біля якого був ОСОБА_4 . Він повідомив поліцейських, що дозволив ОСОБА_4 взяти автомобіль, однак вони сказали йому сидіти в автомобілі, а вони повинні виконати свою роботу, оскільки було повідомлення на службу 102. У відділі поліції йому дали підписати якісь документи, які він не читав. Жодних претензій до обвинуваченого він не має, оскільки особисто дозволив йому взяти автомобіль;

покази свідка ОСОБА_7 (на даний час перебуває за межами України, і його допитати в суді не представляється можливим), який по даному кримінальному провадженні, в судовому засіданні 22 грудня 2021 року (під головуванням судді ОСОБА_8 ) показав, що 17 серпня 2020 року, однак точної дати не пам`ятає, ввечері, він, разом з ОСОБА_4 , приїхав на АЗС "WOG", що в с. Нересниця. На території АЗС ОСОБА_4 побачив ОСОБА_6 , який був винен йому грошові кошти за автомобіль "Volkswagen Golf". ОСОБА_4 та ОСОБА_6 домовилися, що ОСОБА_4 повертає ОСОБА_6 грошові кошти, які раніше отримав за автомобіль, а ОСОБА_6 повертає ОСОБА_4 автомобіль "Volkswagen Golf". Він особисто чув, як ОСОБА_6 дозволив ОСОБА_4 взяти автомобіль "Volkswagen Golf" та поїхати в с-ще Тересву за грошовими коштами. ОСОБА_6 пішов в приміщення АЗС, а він разом з ОСОБА_4 сіли в автомобіль "Volkswagen Golf" та поїхали в с-ще Тересва. За кермом автомобіля був ОСОБА_4 . По дорозі, а саме в с. Терново, біля АЗС "Новатор", ОСОБА_4 наїхав на камінь і пошкодив автомобіль. Приблизно через одну годину приїхали працівники поліції та затримали його та ОСОБА_4 . Крім цього зазначив, що ОСОБА_6 , на території АЗС "WOG", що в с. Нересниця, особисто дав ОСОБА_4 ключі від автомобіля "Volkswagen Golf";

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого відомо, що 17 серпня 2020 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000229 за те, що 17 серпня 2020 року в Дубівське ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 17 серпня 2020 року, близько 05 год., ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, незаконно заволодів його автомобілем марки "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 реєстрації НОМЕР_2 , який знаходився на території АЗС "WOG", по вул. Заводській в с. Нересниця, внаслідок чого йому було завдано матеріальної шкоди (т.1 а.п. 176);

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 серпня 2020 року, з якого відомо, що ОСОБА_6 просить прийняти міри до ОСОБА_4 , який 17 серпня 2020 року, близько 04 год. 00 хв., в с. Нересниця, на території АЗС "WOG", незаконно заволодів його автомобілем "Volkswagen Golf" (т.1 а.п. 179-181);

рапорт працівника поліції від 17 серпня 2020 року, з якого відомо, що надійшло повідомлення на службу 102 від ОСОБА_6 про те, що невідома особа заволоділа автомобілем "Volkswagen Golf". Автомобіль рухається в сторону с. Бедевля (т.1 а.п. 182-185);

протокол огляду місця події від 17 серпня 2020 року з фототаблицею до нього, з якого відомо, що об`єктом огляду є автомобіль "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 реєстрації НОМЕР_2 , який знаходиться на узбіччі дороги в с. Терново, по вул. Вайди (т.1 а.п.186-193);

протокол огляду місця події від 17 серпня 2020 року з фототаблицею до нього, з якого відомо, що об`єктом огляду є територія АЗС "WOG", по вул. Заводській в с. Нересниця (т.1 а.п. 197-200);

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 серпня 2020 року, з якого відомо, що ОСОБА_10 вказав на фото із зображенням ОСОБА_4 , як особу, що заволоділа автомобілем "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_3 (т.1 а.п. 201-203);

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 серпня 2020 року, з якого відомо, що ОСОБА_6 вказав на фото із зображенням ОСОБА_4 , як особу, що заволоділа автомобілем "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_3 (т.1 а.п. 204-206);

висновок експерта № 13/144 від 27 серпня 2020 року, з якого відомо, що ринкова вартість автомобіля "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 реєстрації НОМЕР_2 , станом цін на 17 серпня 2020 року, становить 48 638 грн. 10 коп. (т.1 а.п. 211-220);

Однак, вищезазначені докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому злочині не доводять його вини.

Частина перша ст.289 КК України передбачає відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Об`єктивна сторона даного злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Систематичний аналіз норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Із показів обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 відомо, що ОСОБА_6 добровільно дозволив ОСОБА_4 забрати автомобіль "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_3 .

Тобто, ОСОБА_6 , як власник автомобіля, проявив волевиявлення та дозволив ОСОБА_4 користуватися його автомобілем.

Прокурор твердження сторони захисту, потерпілого та свідка ОСОБА_7 про те, що потерпілий добровільно дозволив обвинуваченому користуватися своїм автомобілем, не спростував.

Стороною обвинувачення, на протязі чотирьох років, не забезпечено присутність свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 для їх допиту в судовому засіданні.

Крім цього, стороною обвинувачення подано докази, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 відсутні по місцю свого проживання.

Також, прокурор в судовому засіданні зазначив, що йому не відоме місце перебування свідків.

Стороною обвинувачення не подано жодного доказу, що ОСОБА_4 незаконно заволодів транспортним засобом, що належав ОСОБА_6 .

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Оцінюючи докази, пред`явлені стороною обвинувачення, в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, заслухавши пояснення потерпілого та свідка, які були надані в суді та дослідивши запропоновані стороною обвинувачення докази, перевіривши доводи учасників процесу, вияснивши у них, чи усі докази вони подали для підтвердження своїх доводів, суд прийшов до переконання, що як під час досудового розслідування справи, так і під час судового розгляду не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір. Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Однією з підстав ухвалення виправдувального вироку (п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК) є недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, тобто не доказано сам факт кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності у вузькому сенсі є склад кримінального правопорушення, тобто наявність всіх елементів, що становлять акт кримінального правопорушення (об`єкт, суб`єкт, об`єктивна й суб`єктивна сторони), котрі виступають у нерозривній єдності як єдине ціле. Однак склад кримінального правопорушення - це вирішальна, але не єдина підстава кримінальної відповідальності. Підставою кримінальної відповідальності в широкому сенсі є наявність трьох підстав: нормативної, фактичної (матеріальної), процесуальної. Нормативна підстава - це наявність норми закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає можливість покладання цього виду відповідальності. Фактична підстава - це наявність факту кримінального правопорушення (фактично вчиненого діяння), з яким пов`язується виникнення охоронюваних правовідносин, у рамках якого реалізується кримінальна відповідальність. Процесуальна підстава - це наявність правозастосовного акта (вироку суду, постанови слідчого чи прокурора (ч. 3 ст. 284 КПК), що конкретизує загальні приписи охоронної норми права (містить санкції), визначає вид і міру кримінальної відповідальності.

Недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, означає, що сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати або факт (подію) вчиненого кримінального правопорушення, або відсутність факту (події) кримінального правопорушення, про яке свого часу було помилково повідомлено правоохоронний орган як про діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність.

Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що жоден з запропонованих стороною обвинувачення і перевірених у судовому засіданні належних та допустимих доказів як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, не може бути покладений в безпосереднє підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не подано жодних доказів, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, а саме, незаконно заволодів транспортним засобом.

За таких обставин, доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_4 незаконно заволодів транспортним засобом, спростовуються показами обвинуваченого, потерпілого та свідка, і не підтверджуються жодними іншими доказами та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки жодних інших доказів не було запропоновано стороною обвинувачення, а докази, які були досліджені в судовому засіданні, не спростовують доводи обвинуваченого.

Сумнівний характер вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який знайшов свій вияв як в положенні ст.17 КПК України, з якого випливає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має право бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини такої особи тлумачаться на її користь, так і практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України", в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.1998р. Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали свої справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no.146, p.33, & 77").

Суд звертає увагу на те, що позиція обвинуваченого про його невинуватість не була спростована, інших належних та допустимих доказів, які б вказували що він вчинив кримінальне правопорушення, що йому інкримінується, за викладених в обвинувальному акті обставинах стороною обвинувачення надано не було. Прокурор в судовому засіданні на протязі чотирьох років не забезпечив участь інших свідків та не заявляв клопотань про дослідження додаткових письмових матеріалів чи речей.

Таким чином суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою проведення певних слідчих дій, оскільки функції публічного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази та давши їм належну оцінку, керуючись ст.94 КПК України, яка вимагає, щоб суд оцінював докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, в їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що в рамках даного кримінального провадження відносно обвинуваченого не здобуто жодних переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене йому обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо вчинення даного кримінального правопорушення, а тому обвинувачений ОСОБА_4 підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України, в якому він обвинувачується.

Згідно з ст.100 КПК України речовий доказ автомобіль "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 реєстрації НОМЕР_2 , який переданий на зберігання ОСОБА_6 , слід повернути ОСОБА_6 .

Судові витрати в сумі 817 грн. 25 коп. компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 85-86, 91-94, ч.7 ст.284, ст.ст. 368, 373 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, і виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України, в якому він обвинувачується.

Речовий доказ автомобіль "Volkswagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 реєстрації НОМЕР_2 , який переданий на зберігання ОСОБА_6 , слід повернути ОСОБА_6 .

Судові витрати в сумі 817 грн. 25 коп. компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1