Єдиний унікальний номер справи 333/1057/24
Номер провадження 1-кп/333/542/24
ВИРОК

іменем України

09 серпня 2024 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника адвоката ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за №0001717 від 21 листопада 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, не одружений, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, який не має на утриманні малолітній або не повнолітніх дітей, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимий:

- 14.02.2011 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.ч.1,3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 22.11.2011 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України, на підставі ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 25.02.2015 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 3 дні;

- 11.02.2015 Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 23.03.2015 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя з ч.2 ст.185 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, 11.07.2017 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 3 місяці 23 дні;

- 29.11.2023 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та знову скоїв кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, 21 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні кафе «Ізумруд», яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , викрав належний потерпілому ОСОБА_6 мобільний марки «Oukitel», моделі «WT19», у корпусі чорного кольору, IMEI (1): НОМЕР_1 , IMEI (2): НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта становить 9133 гривень 33 копійки, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером ( НОМЕР_3 ) та оператора мобільного зв`язку «Водафон» з абонентським номером ( НОМЕР_4 ), які матеріальної цінності для потерпілого не представляють.

Після чого, ОСОБА_4 разом з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на зазначену суму.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

Позиція представника потерпілого.

У судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, надіслав заяву до суду про розгляд справи без його участі, просив притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності та призначити покарання на розсуд суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. У зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_6 повідомлявся судом належним чином про дату та час розгляду кримінального провадження, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, суд вважає за можливе подальший розгляд справи проводити без участі представника потерпілого.

Позиція обвинуваченого та захисту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав у повному обсязі, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, які є достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказані злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. У скоєному щиросердечно розкаюється.

Досліджені докази.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Кваліфікація дій обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вказане діяння згідно положень ст.12 КК України є тяжким злочином.

Мотиви призначення судом покарання.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Судом також враховуються положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обвинувачений ОСОБА_4 має судимість за вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності, яка не знята та не погашена в установленому законом порядку, має постійне місце проживання та реєстрацію, не одружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має законного та стабільного джерела доходу, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває,

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується її поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин (скрутного матеріального становища).

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, як стійко орієнтовану на антисуспільний спосіб життя та схильність до скоєння злочинів, які мають корисливий характер, його відношення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах нижчої межи санкції статті, за яким кваліфікуються його діяння у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При призначенні покарання суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст.ст.69,75 КК України.

Водночас, враховуючи що вказане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 до постановлення вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року, суд призначає остаточне покарання із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Однак, призначаючи покарання ОСОБА_4 на підставі ч.4 ст. 70 КК суд виходить з того, що попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, тому положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно (Постанова ОП ККС від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17 (провадження № 51-3600кмо20).

Суд зауважує, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній в рішеннях по справам «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні не обирався, оскільки відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 478 гривень 00 копійок та судової трасологічної експертизи в розмірі 1434 гривень 00 копійок на підставі ч.2 ст.124 КПК України, відповідно до яких суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлено.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.366-368,370-371,376,395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта по кримінальному провадженню для проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 755 гривень 08 копійок та судової трасологічної експертизи в розмірі 1434 гривень 00 копійок стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: 8 слідів папілярних узорів, дактилоскопічна карта ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1