Справа № 953/8062/24
Провадження № 1-кп/953/1030/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000885 від 31.05.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, незаміжня, працює двірником у КП «ХарківБлагоустрій», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2024 року близько 10:00 год., більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, поблизу будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 вчинила крадіжку в умовах воєнного стану, введеного на всій території України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року і неодноразово продовженого, останній раз 14 травня 2024 року Указом Президента України №271/2024 від 06 травня 2024 року, затвердженого Законом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року, за таких обставин.

Біля автомобіля «Ford Focus» білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 і був припаркований біля зазначеного будинку, обвинувачена побачила на землі випадково загублений ОСОБА_5 гаманець чорного кольору з грошима у сумі 150 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 6572,57 грн. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, обвинувачена, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підняла з землі зазначений гаманець і таємно викрала з нього кошти в розмірі 150 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 6 572,57 грн.

У подальшому ОСОБА_4 покинула місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, обернувши його на свою користь, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 6 572,57 грн.

У судовому засіданні обвинувачена повністю визнала винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Пояснила суду, що працює двірником, і 31 травня 2024 року, прибираючи територію, поблизу автівки, припаркованої білі будинку АДРЕСА_3 , побачила на землі гаманець. Зрозуміла, що власник авто напевне загубив його. Озирнувшись, чи немає поруч камер відеоспостереження, вона підняла гаманець і перевірила вміст. Побачивши там гроші у євро, вирішила взяти їх собі і витратити на продукти харчування, оскільки на роботі затримували виплату заробітної плати. Кошти вона дістала і поклала собі у кишеню, а сам гаманець віднесла у службове приміщення. Після цього, проїжджаючи повз вищевказану автівку на прибиральній машині, вона вже побачила у салоні молодого хлопця і зрозуміла, що власник виявив зникнення гаманця. Запитала, чи нічого він не загубив, і отримавши ствердну відповідь, повідомила, що знайшла гаманець. Після цього взяла його у службовому приміщенні і повернула потерпілому разом із документами. ОСОБА_5 був дуже радий, дякував і казав, що до зникнення коштів йому байдуже. Виконавши роботу, обвинувачена обміняла викрадені євро на гривні, пішла у крамницю, де витратила 1 100 грн. з цих коштів на продукти харчування. Однак коли ОСОБА_4 йшла з магазину, її затримали працівники поліції, показали на мобільному телефоні відеозапис її дій і вилучили решту викрадених грошей, які були в обвинуваченої при собі. Ці кошти потерпілому було повернуто, а 1 100 грн, які вона встигла витратити, ОСОБА_4 у подальшому відшкодувала ОСОБА_5 . З огляду на зазначене потерпілий не має до неї претензій. На час вчинення протиправних дій обвинувачена вважала, що має моральне право взяти гроші з гаманця, оскільки вона повернула потерпілому документи, відновлення яких вартувало б дорожче. Раніше іноземці за повернення двірниками втрачених документів дякували грошима в іноземній валюті. Проте станом на зараз вона усвідомила власну провину, дуже шкодує про вчинене, щиро кається і просить суд не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_5 викликався у судове засідання з завчасним повідомленням про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду не з`явився. Подав письмову заяву, у якій: просить проводити судовий розгляд без його участі у зв`язку з зайнятістю на роботі; не заперечує проти проведення судового розгляду за скороченою процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України; зазначає, що цивільний позов не заявлятиме у зв`язку з повним відшкодуванням йому завданої шкоди; щодо призначення ОСОБА_4 покарання покладається на розсуд суду.

Отримання ОСОБА_5 від працівників поліції вилучених у ОСОБА_4 коштів на загальну суму 5 200 грн підтверджено відповідною його письмовою заявою, поданою слідчому і дослідженою у судовому засіданні.

Крім цього, іншою письмовою заявою, яка була предметом дослідження суду, потерпілий задокументував відшкодування йому ОСОБА_4 1 100 грн, у зв`язку з чим він не має до обвинуваченої матеріальних і моральних претензій.

За результатами допиту ОСОБА_4 у судовому засіданні суд переконався, що обвинувачена правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Враховуючи наведене суд, з`ясувавши думку учасників процесу щодо порядку судового розгляду, роз`яснив їм процесуальні наслідки застосування скороченої процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, що у цьому разі вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а також оскаржувати вирок до суду вищої інстанції з підстав недослідження судом доказів.

За таких обставин суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і розглядає справу у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням документів на підтвердження повернення потерпілому коштів і відшкодування шкоди, а також даних, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує її дії, які полягали у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченій виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

Призначаючи ОСОБА_4 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, проте за обставин даної справи не завдало потерпілому тяжкої шкоди і непоправних наслідків у зв`язку з поверненням йому більшої частини викрадених коштів практично одразу після їх викрадення і компенсацією обвинуваченою решти у подальшому. Конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення не підвищують його суспільної небезпеки порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною нормою закону про кримінальну відповідальність.

Бере суд до уваги і дані про особу ОСОБА_4 , яка раніше не судима, працевлаштована, незаміжня, неповнолітніх дітей не має, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває.

Як обставини, що пом`якшують покарання, суд відповідно до вимог ст. 66 КК України враховує повне визнання ОСОБА_4 своєї провини, добровільне відшкодування завданої шкоди і щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, суд за результатами судового розгляду не встановив.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, займається суспільно корисною працею, не має негативних характеристик за місцем проживання і роботи, а також позицію потерпілого, який не має до неї претензій і не наполягає на призначенні суворого покарання, суд вважає за необхідне і можливе призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Положення ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями у справах даної категорії при призначенні покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк до п`яти років звільнити винну особу від його відбування з випробуванням за наявності підстав для висновку про можливість виправлення особи без відбування заходу примусу.

Беручи до уваги один епізод злочинної діяльності, те, що ОСОБА_4 повністю визнала винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялася, відшкодувала завдану шкоду, потерпілому не завдано тяжких наслідків, обставини, що обтяжують покарання, відсутні, суд дійшов висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Зазначене дає підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком мінімальної тривалості з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 статтею 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Клопотання про обрання запобіжного заходу сторона обвинувачення не заявляла, а тому дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року у справі № 953/4997/24 (провадження № 1-кс/953/4073/24).

Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам судового провадження вручити копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_1