ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/8012/24 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1045/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000452 від 03 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.190 КК України-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000452 від 03 квітня 2024 року за ч.2 ст.15, ч.5 ст.190 КК України, за фактом того, що до ВП № 1 Ізюмського РУП надійшов рапорт від начальника ВП № 1 Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області та матеріали перевірки про те, що мешканці Ізюмського району Харківської області спільно з посадовими особами підприємств, установ та організацій державного підпорядкування та приватної форми власності, використовуючи документи з ознаками підробки, вчиняють дії, направлені на оформлення права власності на нерухоме майно (житлові будинки та інше) з метою в подальшому отримання державної компенсації за зруйноване нерухоме майно в результаті військової агресії РФ проти України. Суми нарахованих компенсацій за зруйноване нерухоме майно є особливо великим розміром.

На підставі ухвал слідчого судді 20 серпня 2024 року було проведено обшук:

- автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6

- в квартирі, де мешкає ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1

- в кабінеті Державного реєстратора ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 ,

в ході яких виявлено та вилучено майно, відповідно до переліку, зазначеному в протоколах обшуків.

Вилучені під час проведення обшуків предмети та документи оглянуті та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

21.08.2024 року (відповідно до штампу поштового відділення) прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуків 20.08.2024 року відповідно до переліку, зазначеному в протоколах обшуків.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 вересня 2024 року клопотання про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт шляхом заборони володіння, користування та розпорядження на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуків: 1) 20 серпня 2024 року в період часу з 06:09 год до 09:07 год автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , що знаходився поблизу будинку АДРЕСА_3 ; 2) 20 серпня 2024 року в період часу з 09:32 год до 12:54 год в квартирі, де мешкає ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) 20 серпня 2024 року в період часу з 13:55 год до 16:47 год в кабінеті Державного реєстратора ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на :

- Ноутбук «LENOVO V-15 IIL Model 82C5», інв. № НОМЕР_2 сірого кольору з зарядним пристроєм чорного кольору ОСОБА_6 , який поміщено до сейф-пакету №QHY0210039;

- Файл з пакетом документів «Про передачу заяв щодо реєстрації нерухомого майна від 17.04.2024» на 31 арк., копію рішення виконкому Великокомишуваської сільради від 15.10.2009 №29 «Про внесення змін в нумерацію житлових будинків по вул. Кірова в с. Велика Комишуваха» на 2 арк., лист формату А4 з двома відтисками печатки «Державного реєстратора Барвінківського виконкому міської ради» на 1 арк., два блокноти формату А4 (білого та зеленого кольору) з рукописними записами, які поміщено до полімерного сейф-пакету блакитного кольору з пояснювальною біркою;

- Ноутбук «TOSHIBA», чорного кольору з зарядним пристроєм чорного кольору та сумкою для ноутбука ОСОБА_6 , який поміщено до сейф-пакету №QHY0210044;

- Документи на оформлення права власності на нерухоме майно у кількості 47 комплектів, блокнот формату А4 з рукописними записами, які поміщено до сейф-пакету №PSP3015688.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання та повернути їй вилучене майно.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку ОСОБА_6 посилається на те, що судова повістка про виклик її в судове засідання, призначене на 04.09.2024 року їй не направлялась, про судове засідання вона дізналась лише 10.09.2024 року коли звернулась з запитом до суду де їй було видано копію судової повістки, однак при вивченні повістки встановлено, що вона була направлена на невірну адресу за якою вона ніколи не мешкала.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час проведення обшуків слідчим не перевірялось вилучене майно на предмет того чи має воно відношення до кримінального правопорушення, також і на теперішній час вилучене майно не досліджено чи має воно доказове значення у кримінальному провадженні, що позбавляє її як власника майна користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явлась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення судового засідання до апеляційного суду від ОСОБА_6 не надходили.

Враховуючи вимоги ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора та власника майна, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений процесуальний строк може бути поновлений суддею, якщо його пропущено з поважних причин.

У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави. Так, вирішення питання про поважність причин пропуску строку покладається на розсуд судді. Разом з тим, виходячи з системного тлумачення положень КПК України, зокрема ч. 3 ст. 37, ст. 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК України, під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти фактичні обставини, які: 1) об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі особи, яка пропустила строк; 2) виникли та/або існували протягом строку, передбаченого КПК України для вчинення процесуальної дії; 3) безпосередньо унеможливили або істотно ускладнили можливість вчинення процесуальних дій у визначений КПК України строк; 4) підтверджуються належними доказами.

Таке визначення поважних причин пропуску строку відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду (судові рішення Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.01.2021 р. у справі № 201/1156/18, від 05.03.2020 р. у справі № 367/5629/16-к, від 30.09.2019 р. у справі № 635/4248/16-к, від 11.06.2019 р. у справі № 373/1742/15-к, від 11.06.2019 р. у справі № 523/11081/17).

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, оскільки ухвала Дзержинського районного суду від 04.09.2024 року була постановлена без участі власника майна та в подальшому їй не направлялась (що не спростовується матеріалами провадження), а тому клопотання підлягає задоволенню.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000452 від 03 квітня 2024 року за ч.2 ст.15, ч.5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, власником та користувачем якого є ОСОБА_6 , з метою відшукання та вилучення предметів та документів, що мають доказове значення для проведення досудового розслідування, а саме: технічної документації та довідок з ознаками підробки, документів для оформлення права власності на нерухоме майно, зруйноване чи пошкоджене в результаті бойових дій, особових справ заявників на оформлення права власності на нерухоме майно, зруйноване чи пошкоджене в результаті бойових дій, печаток, штампів та відтисків печаток підприємств, установ та організацій, які не мають відношення до роботи вказаної особи, але перебувають у автомобілі, засобів вчинення кримінального правопорушення (будь-які матеріальні носії інформації - оптичні диски, флеш-накопичувачі, з можливістю зняття інформації на носій, блокноти, чорнові записи, комп`ютерна техніка, мобільні телефони).

На підставі ухвали слідчого судді, 20 серпня 2024 року в період часу з 06:09 год до 09:07 год проведено обшук автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , що знаходився поблизу будинку АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено та вилучено:

- Мобільний телефони ОСОБА_6 , а саме: «Redmi 6A» IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім-картою з номером НОМЕР_5 ;

- Мобільний телефони ОСОБА_6 , а саме: «VIVO 1820» IMEI 1: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 з сім-картою з номером НОМЕР_8 , які поміщено до сейф-пакету №PSP2032715;

- 2 (два) блокноти з рукописними чорновими записами, витяг з технічної документації на квартиру (план), видаткова накладна та пакет документів на ім`я ОСОБА_8 на домоволодіння в АДРЕСА_4 , видаткова накладна та пакет документів на ім`я ОСОБА_8 на домоволодіння в АДРЕСА_3 , свідоцтво про право власності на будинок по АДРЕСА_3 , що належать ОСОБА_6 , які поміщено до сейф-пакету № PSP3015699.

Крім того, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_9 , з метою відшукання та вилучення предметів та документів, що мають доказове значення для проведення досудового розслідування, а саме: технічної документації та довідок з ознаками підробки, документів для оформлення права власності, особових справ заявників на оформлення права власності на нерухоме майно, зруйноване чи пошкоджене в результаті бойових дій, печаток, штампів та відтисків печаток підприємств, установ та організацій які не мають відношення до роботи вказаної особи, але перебувають у приміщенні квартири, засобів вчинення кримінального правопорушення, (будь-які матеріальні носії інформації - оптичні диски, флеш-накопичувачі, з можливістю зняття інформації на носій, блокноти, чорнові записи, комп`ютерна техніка, мобільні телефони).

На підставі ухвали слідчого судді, 20 серпня 2024 року в період часу з 09:32 год до 12:54 год проведено обшук в квартирі, де мешкає ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено:

- Ноутбук «LENOVO V-15 IIL Model 82C5», інв. № НОМЕР_2 сірого кольору з зарядним пристроєм чорного кольору ОСОБА_6 , який поміщено до сейф-пакету №QHY0210039;

- Файл з пакетом документів «Про передачу заяв щодо реєстрації нерухомого майна від 17.04.2024» на 31 арк.; копію рішення виконкому Великокомишуваської сільради від 15.10.2009 №29 «Про внесення змін в нумерацію житлових будинків по вул. Кірова в с. Велика Комишуваха» на 2 арк., лист формату А4 з двома відтисками печатки «Державного реєстратора Барвінківського виконкому міської ради» на 1 арк., два блокноти формату А4 (білого та зеленого кольору) з рукописними записами, які поміщено до полімерного сейф-пакету блакитного кольору з пояснювальною біркою.

Також, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 , Оскільська ОТГ, реєстратор державних прав на нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є Територіальна громада в особі Оскільської сільської ради, , з метою відшукання та вилучення предметів та документів, що мають доказове значення для проведення досудового розслідування, а саме: довідок з ознаками підробки на об`єкти нерухомого майна, документів для оформлення права власності на нерухоме майно, зруйноване чи пошкоджене в результаті бойових дій, технічної документації таких об`єктів, реєстраційних особових справ заявників на оформлення права власності на нерухоме майно, зруйноване чи пошкоджене в результаті бойових дій, документів які послугували підставою для внесення до державних реєстрів технічної документації та звітів про нерухоме майно, зруйноване чи пошкоджене в результаті бойових дій, печаток, штампів та відтисків печаток підприємств, установ та організацій, які не мають відношення до роботи реєстратора державних прав на нерухоме майно Оскільської ОТГ, але перебувають у нежитловому приміщенні, засобів вчинення кримінального правопорушення (будь-які матеріальні носії інформації - оптичні диски, флеш-накопичувачі, з можливістю зняття інформації на носій, блокноти, чорнові записи, комп`ютерна техніка, мобільні телефони).

На підставі ухвали слідчого судді, 20 серпня 2024 року в період часу з 13:55 год до 16:47 год проведено обшук в кабінеті Державного реєстратора ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено:

- Ноутбук «TOSHIBA», чорного кольору з зарядним пристроєм чорного кольору та сумкою для ноутбука ОСОБА_6 , який поміщено до сейф-пакету №QHY0210044;

- Документи на оформлення права власності на нерухоме майно у кількості 47 комплектів, блокнот формату А4 з рукописними записами, які поміщено до сейф-пакету №PSP3015688.

- 8 (вісім) флеш-накопичувачів, які поміщено до сейф-пакеті №WAR0042503.

Постановою старшого слідчого Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 21 серпня 2024 року вилучене під час обшуків майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000452 від 03 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на час постановлення ухвали слідчим суддею, виправдовували втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуків майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Доводи апелянта про те, що слідчим було безпідставно вилучено її особисті речі, які не мають відношення до кримінального провадження та дозвіл на вилучення, яких не надавався є необґрунтованими, оскільки вилучене майно повинно бути досліджене органом досудового розслідування, яким повинно бути встановлено чи має відношення вилучене майно до кримінального правопорушення за якими здійснюється досудове розслідування з урахуванням того, що вилучене майно може мати безпосередню значення для встановлення факту причетності або відсутності такої причетності до кримінального правопорушення за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Крім того, постановою слідчого вилучене майно було визнано речовими доказом у кримінальному провадженні та повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування фактів, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власниками, ані його захисником не надано та колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано та у відповідності до вимог ст.132,170-173 КПК України, наклав арешт на мобільний телефон з метою забезпечення збереження інформації, яка може міститься на ньому, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Крім того, системний аналіз статей 170, 171 КПК України вказує на те, що арешт на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується до тимчасово вилученого майна та майна, яке виявлено слідчим або прокурором іншими заходами, ніж проведення обшуку.

Стосовно майна, яке було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, для виявлення якого і проводиться обшук, судовий контроль обмеження права власності на це майно здійснюється під час розгляду клопотання слідчого або прокурора на дачу дозволу на проведення обшуку.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2020 року у справі № 457/1485/13-к, провадження № 51-4881км19, що згідно ч.5 ст.171 КПК України щодо тимчасово вилученого майна слідчим подається клопотання про його арешт або таке - повертається особі, в якої було вилучено. Щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, то накладення на них арешту КПК України не передбачає.

Також, з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор повинні вносити клопотання в порядку і строки, встановлені ч.5 ст.171 КПК, а стосовно майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч.5 ст.171 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що, оскільки для законного утримання майна, вилученого внаслідок проведення обшуку за переліком, зазначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук та обмеження прав власності, немає потреби додатково звертатись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на це майно, доля речових доказів вирішується на підставі вимог статті 100 КПК України.

За таких обставин матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину з урахуванням його специфіки, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, на час її постановлення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання власника майна ОСОБА_6 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 вересня 2024 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 вересня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4