Справа № 541/2122/23
Провадження № 1-в/541/134/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні подання начальника Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_3 про приведення вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року відповідно до вимог закону стосовно засудженого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаркушинці Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений 21 вересня 2023 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленим іспитовим строком 1 рік,

встановив:

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік.

Начальник Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області звернулася до суду з поданням про приведення вказаного вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з декриміналізацією.

Представник Миргородського міського сектору філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Прокурор проти задоволення подання не заперечував.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК України. Так, відповідно до вказаної норми, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

09 серпня 2024 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Згідно зазначеного Закону ст. 51 КУпАП викладено у новій редакції, відповідно до якої викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є дрібним викраденнмя чужого майна (у відповідності до вимог ст. 51 КУпАП, п. 169.1.1 ст. 169 Розділу ІV, п. 5 Розділу ХХ ПК України, розмір збитків при крадіжці для кримінальної відповідальності повинен перевищувати 2 684 грн у 2023 році).

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року ОСОБА_4 25 квітня 2023 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, вартість викраденого майна становить 2 566,67 грн.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та визначено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З урахуванням вказаних змін, встановленого у 2023 році прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також положень підпункту 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV, пункту 5 розділу ХХ Податкового кодексу України, кримінальна відповідальність за викрадення майна настає лише у тому разі, коли вартість майна перевищує 2 684 гривень (у 2023 році).

Ч. 2 ст. 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Оскільки, кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 усунута законом, суд дійшов висновку, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України його слід звільнити від призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року покарання.

Керуючись ст.74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

Подання начальника Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_3 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1