ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2827/24 Справа № 219/2095/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 13 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 травня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вуглегірська Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнано винуватою та засуджено за ч. 5 ст. 111-1 КК України до покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років. Стягнуто з неї процесуальні витрати. Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року №2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року №2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року ШЗ/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які с додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_9 .

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рц/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891- VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення, у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

Надалі, продовжуючи підривну діяльність проти України, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії Російської Федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам зброї та підрозділам ЗСУ, також військовими формуваннями РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, № 259/22 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022 - востаннє з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація Російської Федерації сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24.02.2022 збройними формуваннями Російської Федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Зокрема, починаючи з 11.03.2022 до цього часу, Російською Федерацією тимчасово окуповано територію

АДРЕСА_2 було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території АДРЕСА_2 , здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

Починаючи з травня 2022 року до цього часу, Російською Федерацією тимчасово окуповано територію

АДРЕСА_2 було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території АДРЕСА_3 , здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

У кінці травня 2022 року, представниками держави-агресора, на тимчасово окупованій території м. Світлодарськ Донецької області, серед іншого, організовано роботу не передбачену законодавством України - т.зв. «администрацию г. Светлодарск Донецкой народной республики», на який незаконно покладено здійснення функції властивих міській раді України.

Так, у громадянки України ОСОБА_8 з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаною про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

У невстановлений час, але не пізніше 24 травня 2022 року ОСОБА_8 обіймала посаду т.зв. «виконувача обов`язків управляючого справами адміністрації м. Світлодарська ДНР», до посадових обов`язків якої входило загальна організація роботи відділів т.зв. «администрации г. Светлодарск Донецкой народной республики» та їх документальне забезпечення, здійснення прийому громадян з питань соціального забезпечення мешканців тимчасово окупованого АДРЕСА_3 .

У кінці травня 2022 року (більш точна дата не встановлена), громадянка України ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - в АДРЕСА_3 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала згоду і добровільно була призначенена тимчасово виконуючим обов`язки так званого управляючого справами «администрации г. Светлодарска Донецкой народной республики», створеного на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації.

26.05.2022 «Указом Главы Донецкой Народной Республики об администрации города Светлодарск № 236» про включення м. Світлодарськ в зону впливу та відповідальності незаконного органу адміністрації м. Дедальцево т. зв. «ДНР», створення місцевої адміністрації м. Світлодарськ, а також вказівки «голови м. Дебальцеве ДНР» представити кандидатуру для призначення на посаду голови адміністрації вищевказаного міста.

Отже, громадянка України ОСОБА_8 у період часу з кінця травня 2022року (більш точна дата не встановлена), до теперішнього часу, перебуваючи на вказаній посаді, виконує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації російської федерації, а саме а т.зв. «администрации г. Светлодарск Донецкой народной республики» в окупованому АДРЕСА_3 .

Таким чином, дії ОСОБА_8 , кваліфікавані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

На вказане рішення захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати, ухвалити виправдувальний вирок за ч. 5 ст. 111-1 КК України та закрити провадження по справі.

Зазначає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства. Свiдки, які були допитані судом першої інстанції, не володіють жодними беззаперечними відомостями, що ОСОБА_8 вчинила інкриміноване правопорушення з власних переконань, а не під тиском «окупаційної влади». Аналогiчними доказами так і не володіє сторона обвинувачення. Вci доводи прокурора грунтуються лише на дослiдженнi інтернет-сторінок iз сайтiв «окупаційної влади», телеграм каналів. Також захисник звертає увагу, що обидва свiдки повідомили суду, що спілкувались з обвинуваченою ОСОБА_8 лише із робочих питань. Особистих відносин між вказаними особами не було.

Крім того, захисник наголошує, що розгляд справи був неповним, оскільки ОСОБА_8 була обмежена у доступі до правосуддя та порушено її право на справедливий суд. Стороною обвинуваченням не було встановлено засоби електронного, телефонного та інших зв`язків ОСОБА_8 для її належного повідомлення та надіслання процесуальних документів. Зауважує, що стороною обвинувачення та судом першої інстанції не було вжито достатніх заходів щодо повідомлення ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України при викладених у вироку обставинах підтверджені наявністю зібраних у встановленому законом порядку доказами, перевіреними у суді та наведеними у вироку.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 вересня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 на фото під № 4 і зазначила, що знає її як виконувача обов`язків завідувача сектору державної реєстрації актів цивільного стану Світлодарської міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області та з якою неодноразово спілкувалася під час своєї трудової діяльності, також зазначила, що ОСОБА_8 на даний час займає посаду виконувача обов`язків управляючого справами адміністрації м. Світлодарська т.зв. «ДНР»

Відповідно до протоколу огляду інтернет сторінки від 03 вересня 2022 року, складеним оперуповноваженим Бахмутського РВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській області, в ході моніторингу всесвітньої мережі Інтернет за участю свідка ОСОБА_10 , за допомогою інтернет-браузеру «Chrome», на телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було виявлено фотоматеріал, що розміщений ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою «Сегодня 17.08.2022 состоялся сход граждан, на котором управляющий делами администрации ответила на интересующие жителей вопросы. Жителей города волнуют вопросы касающиеся приема специалистами пенсионного фонда в г. Светлодарск, оформление и получение пенсии. Один из основних вопросов на сегодняшний день, это высокие цены в магазинах, а также непринятие мелких купюр в гривнях. На все вопросы были даны разьяснения и компонентные ответы». Свідок ОСОБА_10 повідомила, що на фотоматеріалі присутня особа, яка відома їй, як виконувачий обов`язків завідувача сектору державної реєстрації актів цивільного стану Світлодарської міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу огляду інтернет сторінки від 03 вересня 2022 року, складеним оперуповноваженим Бахмутського РВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областя, в ході моніторингу всесвітньої мережі Інтернет за участю свідка ОСОБА_10 , за допомогою інтернет-браузеру «Chrome», на телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було виявлено фотоматеріал, що розміщений ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 . На совещании также присутствовали работники МУП « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Проведен анализ работ отделов и секторов администрации г. Светлодарска за период с 22.08.2022-26.08.2022, выполнение протокольных поручений принятых на совещании 22.08.2022 г. В ходе совещания ОСОБА_11 подвел итоги и обозначил задачи для всех присутствующих». Під час огляду встановлено, що на вказаних фотоматеріалах присутня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Крім цього, у вказаному кабінеті знаходяться флаги країни-агресора Російської Федерації та т.зв. «ДНР», а також на стінці висять фото глави т.зв. «ДНР» ОСОБА_12 та президента Російської Федерації. В ході огляду інтернет-сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 свідок ОСОБА_10 повідомила, що на фотоматеріалі, що розміщений на зазначеній інтернет-сторінці присутня особа, яка відома їй, як виконувачий обов?язків завідувача сектору державної реєстрації актів цивільного стану Світлодарської міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ..

Відповідно до протоколу огляду інтернет сторінки від 03 вересня 2022 року, складеним оперуповноваженим Бахмутського РВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областя, в ході моніторингу всесвітньої мережі Інтернет за участю свідка ОСОБА_10 , за допомогою інтернет-браузеру « ІНФОРМАЦІЯ_10 », на телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_11 » було виявлено відеоматеріал, що розміщений 12.08.2022 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12 під назвою «Провел внутренее аппаратное совещание в администрации города Светлодарск, а заодно и учебу аппарата которая давно назрела. Учимся бежать на високих скоростях вместе». Під час огляду встановлено, що на вказаному відео голова адміністрації м. Дебальцеве т.зв. «ДНР» ОСОБА_13 разом з главою адміністрації м. Світлодарськ Козловським Максимом т. зв. «ДНР» проводять внутрішню апаратну нараду в адміністрації окупованого РФ міста ОСОБА_14 з співробітниками вказаної незаконної адміністрації, на якому і присутня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . В ході огляду інтернет-сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_13 свідок ОСОБА_10 повідомила, що у відеозаписі, що розміщений на зазначеній інтернет-сторінці присутня особа, яка відома їй, як виконувачий обов?язків завідувача сектору державної реєстрації актів цивільного стану Світлодарської міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 серпня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_8 на фото під № 4 і зазначила, що знає її як виконувача обов`язків завідувача сектору державної реєстрації актів цивільного стану Світлодарської міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області та з якою неодноразово спілкувалася під час своєї трудової діяльності, також зазначила, що ОСОБА_8 на даний час займає посаду виконувача обов`язків управляючого справами адміністрації м. Світлодарська т.зв. «ДНР».

Відповідно до протоколу огляду інтернет сторінки від 22 серпня 2022 року, складеним оперуповноваженим Бахмутського РВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, згідно якого оглянуто за участю свідка ОСОБА_15 інформацію у месенджері «Телеграм», а саме на каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_14 », який розміщений за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_13 При огляді виявлено відеозображення під назвою «Провел внутренее аппаратное совещание в администрации города Светлодарск, а заодно и учебу аппарата которая давно назрела. Учимся бежать на высоких скростях вместе». Під час огляду встановлено, що на вказаному відео голова адміністрації м. Дебальцеве т.зв. «ДНР» ОСОБА_13 разом з главою адміністрації м. Світлодарськ Козловським Максимом т.зв. «ДНР» проводять нараду в адміністрації окупованого РФ міста ОСОБА_14 з співробітниками вказаної незаконної адміністрації, на якому і присутня ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу огляду інтернет сторінки від 22 серпня 2022 року, складеним оперуповноваженим Бахмутського РВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областя, в ході моніторингу всесвітньої мережі Інтернет за участю свідка ОСОБА_15 , за допомогою інтернет-браузеру «Chrome», на телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було виявлено фотоматеріал, що розміщений ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою «Сегодня 17.08.2022 состоялся сход граждан, на котором управляющий делами администрации ответила на интересующие жителей вопросы. Жителей города волнуют вопросы касающиеся приема специалистами пенсионного фонда в г. Светлодарск, оформление и получение пенсии. Один из основних вопросов на сегодняшний день, это высокие цены в магазинах, а также непринятие мелких купюр в гривнях. На все вопросы были даны разьяснения и компонентные ответы». Свідок ОСОБА_15 повідомила, що на фотоматеріалі присутня особа, яка відома їй, як виконувачий обов`язків завідувача сектору державної реєстрації актів цивільного стану Світлодарської міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_8 .

Відповідно до показів свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що ОСОБА_8 вона знає особисто приблизно з 2016 року. Вона працювала у Світлодарській міській раді керуючим справами виконкому. Станом на 24 лютого 2022 року вона працювала у Світлодарській ВЦА завідуючим сектором державної реєстрації актів цивільного стану. Вона залишилась під окупаційною владою, займає посаду виконувача обов`язків управляючого справами адміністрації м. Світлодарська т.зв. «ДНР». Дана інформація свідкові відома з публікацій в мережі Інтернет. Останній раз свідок бачила ОСОБА_8 24 лютого 2022 року коли вони разом сдавали документи в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_15 , після чого вони більше не бачились та не спілкувались. На окупаційну владу ОСОБА_8 працює добровільно, так як вона сама відмовилась евакуюватись, хоча протягом трьох місяців вона мала можливість виїхати, як і інші. Начальник Світлодарської ВЦА видавав накази про евакуацію, які були доведені до всіх, однак ОСОБА_8 це проігнорувала. Під час досудового розслідування проводився огляд публікацій (фото, відео) з телеграм каналів, на яких вона чітко впізнала ОСОБА_8 , оскільки вони були знайомі. Жодних причин обмовлювати ОСОБА_8 у свідка немає, неприязні відносини між ними відсутні.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченої повністю доведена, а вчинене обвинуваченою ОСОБА_8 правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року)

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на той факт, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_15 не володіли об`єктивною інформацією щодо «добровідбної» діяльності ОСОБА_8 є безпідставними.

Так відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Таким, чином допитані судом першої інстанції свідки, які наведені вище, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень та відмову їх давати повідомили суду ту інформацію, якою володіли.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 26 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати свідкам питання, у тому числі з метою викриття їх необізнаності щодо діяльності ОСОБА_8 та використовувати отримані дані для відстоювання своєї позиції стосовно невинуватості обвинуваченої.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вказане не впливає ні на обсяг обвинувачення, ні на кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 та жодним чином не спростовує її провину у скоєному кримінальному правопорушенні.

Обговорюючи доводи захисту з приводу неналежного повідомлення та розгляду справи за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх необґрунтованим з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд кримінального провадження судом здійснювався за відсутності ОСОБА_8 на підставі прийнятого рішення про спеціальне судове провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Разом з тим, положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Подальше спеціальне судове провадження здійснювалося з дотриманням вимог ст.323 КПК України, за участю захисника з повідомленням обвинуваченої шляхом публікації інформації про судові засідання в газеті «Урядовий кур`єр» та на порталі судової влади в мережі Інтернет.

Таким чином, суд першої інстанції врахував специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), зберігаючи неупередженість та безсторонність під час розгляду справи приділив особливе значення охороні прав і законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувалося за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже, поріг вимогливості до доказування в такому випадку підвищений.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у зазначеному рішенні суд обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення вжила всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваної чи обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження («in absentia»).

Тобто суд урахував правові позиції Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) (справа «Колоцца проти Італії» (Colozza v. Italy) , рішення від 12 лютого 1985 року; справа «Шомоді проти Італії» (Somogyi v Italy), рішення від 18 травня 2004 року та інші), за якими суд під час розгляду справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були вжиті всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, колегія суддів, підстав для його скасування або зміни, передбачених ст. 409 КПК України, не вбачає, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 13 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді