Справа №463/5081/22
Провадження №1-кп/463/149/24
В И Р О К

іменем України

04 вересня 2024 року м.Львів

Личаківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Львова кримінальне провадження №№0000800 від 14.06.2022 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого, востаннє 22.11.2023 року Галицьким районним судом м.Львова до 2 (двох) років позбавлення волі за частиною 2 статті 190 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Історія провадження:

18.07.2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду головуючий суддя ОСОБА_8

12.07.2024 року протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями визначено склад суду - головуючий суддя ОСОБА_9

18.07.2024 ухвалою судді прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

08.08.2024 року ухвалою суду призначено судовий розгляд.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

Обвинувачений ОСОБА_3 13.06.2022 року в період часу з 02:00год. до 05:00год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України №341/2022 від 17.05.2022року «Про продовження строку дії воєнного стану в України, та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022року №2263-ХІ, продовжено в Україні з 05:30год., 25 травня 2022року строком на 90 діб», діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного протиправного збагачення, таємно, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 , із встановленими сім-картами « НОМЕР_2 , НОМЕР_3 » у чохлі чорного кольору та зарядний пристрій до нього, які належать ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 9777 гривень.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст.185 КК України.

Позиція сторони захисту:

Обвинувачений ОСОБА_3 , в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, заперечив та не погодився з правовою кваліфікацією. Крім того, надав суду наступні показання.

Так зазначеного числа, а саме: 13.06.2022року, приблизно о 02:00год. він зі своїми знайомими знаходився в районі вул.Тролейбусної, що у м. Львові, де і помітив потерпілу, яка проходила неподалік, він зав`язав з нею розмову і під час розмови запропонував її провести в район вулиці Б.Хмельницького у м. Львові, оскільки теж, з його слів, мав намір рухатись в зазначеному напрямку. Дорогою до вул.Б.Хмельницького він просив у потерпілої мобільний телефон для здійснення дзвінків, вона йому давала такий, після чого він їй його повертав.

Також дорогою їх з потерпілою зупинили працівники поліції для встановлення особи, оскільки була комендантська година, потерпіла, показавши документи, пішла далі дорогою, а він вказавши свої дані працівникам поліції, після встановлення його особи, наздогнав потерпілу і вони далі вирушили в напрямку до вул.Б.Хмельницького, що у м. Львові. Купивши по дорозі пиво, вони направились у помешкання потерпілої, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , куди вона його запросила, для вживання пива. Коли зайшли в помешкання, яке мало одну кімнату з кухнею і ванну з вбиральнею, вони, сівши в кухні, розмовляли та пили пиво, телефон потерпіла поставила, щоб він заряджався. В подальшому, коли потерпіла вийшла з кухні у вбиральню, він вирішив взяти телефон і вийти з ним на вулицю для здійснення дзвінків знайомому, з яким він планував зустріч. Його не було орієнтовно півтора години в квартирі потерпілої. Потім він повернувся назад та сказав потерпілій, що він заклав її мобільний телефон в ломбард і потрібно 1000 грн., щоб його повернути, однак потерпіла коштів йому не дала і тоді він запевнив її, що поверне їй телефон, коли викупить його з ломбарду. Після чого він пішов до свого місця проживання, щоб помитися та поснідати, оскільки мав йти на роботу.

Наголосив, що жодного наміру викрадати мобільний телефон не мав, а вийшло непорозуміння на побутовому ґрунті.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у пред`явленому ОСОБА_3 обвинуваченні заперечив та з урахуванням раніше наданих потерпілою показань, а також зважаючи на відсутність в матеріалах кримінального провадження належних доказів на підтвердження дійсної вартості викраденого майна (мобільного телефона, зарядного пристрою до нього та чохла) просив перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 4 ст. 185 КК України на ч.3 ст.190 КК України.

У зв`язку із невизнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, згідно пред`явленого обвинувачення, судом було встановлено наступний обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження: допит потерпілої, дослідження письмових доказів та відеозапису, допит обвинуваченого.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винність у його вчиненні стверджується зібраними у справі та дослідженими судом у судовому засіданні доказами в їх сукупності. При цьому, судом повно та об`єктивно встановлені та досліджені усі обставини справи, яким надана належна оцінка, а відповідно вина обвинуваченого повністю стверджується наступними доказами по справі.

Так, потерпіла ОСОБА_10 , у судовому засіданні показала, що вона після сварки з своїм чоловіком вирішила піти до себе додому, що за адресою: АДРЕСА_3 .Дорогою додому у неї зав`язалась розмова з мужчиною, який запропонував її провести до АДРЕСА_4 , оскільки, з його слів, він мав намір рухатися у зазначеному напрямку.Йдучи дорогою вони спілкувались, в процесі чого мужчина брав в неї її телефон і комусь телефонував, після чого повертав телефон їй. Також дорогою їх зупинили працівники поліції, оскільки була комендантська година, для встановлення особи. Після пред`явлення документів працівникам поліції вона продовжила рух, а мужчина на незначний час затримався з поліцейськими, після чого наздогнав її та вони продовжили рух у визначеному напрямку. Прийшовши до неї до дому, дорогою вони купили пиво, вони сиділи на кухні пили пиво та спілкувалися. Потім вона пішла у кімнату, її мобільний телефон був підключений до зарядного пристрою та знаходився на табуретці в кухні. Вийшовши з кімнати, вона помітила, що мобільного телефону із зарядним пристроєм нема на місці, де він лежав, також і мужчини не було в квартирі.

Орієнтовно за півтори години обвинувачений повернувся у квартиру, вона спитала у нього, де її мобільний телефон. На що, він сказав, що телефон у ломбарді і потрібно 1000грн., щоб його повернути. Кошти вона йому не дала, оскільки їй не сподобалось, що він її здурив, забравши без дозволу телефон.

В подальшому вона звернулась в поліцію щодо зникнення її мобільного телефону.

Такими діями ОСОБА_3 , їй була завдана матеріальна шкода на загальну суму 9777грн.

Претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого вона не має. Щодо виду покарання, то просила призначити обвинуваченому покарання у виді виправних робіт.

Мотиви Суду:

Окрім показань потерпілої, також судом на виконання вимог КПК повно та всебічно досліджено докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які були надані суду стороною обвинувачення та стороною захисту, які суд визнає належними та допустимими доказами вини обвинуваченого ОСОБА_3 , в пред`явленому обвинуваченні за наведених вище фактичних обставин., зокрема:

- протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_10 , від 13.06.2022року, (а.п.146-147);

- копію чеків щодо вартості мобільного телефону «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 , чохла та зарядного пристрою (а.п.148-150);

- заяву про видачу слідчому коробки білого кольору з під мобільного телефону «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 (а.п.151);

- протокол огляду предмета, а саме: мобільного телефона «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 (а.п.152-155);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 29.06.2022року, а саме: мобільного телефона «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 (а.п.157-159);

- опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 29.06.2022року- мобільний телефон «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 (а.п.160);

- протокол огляду речей від 29.06.2022 року, а саме: мобільного телефона «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 (а.п.161);

- копію ухвали слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 01.07.2022року про накладення арешту на мобільний телефон «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 (а.п.162-163);

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.07.2022 та цифровий носій «DVD-R» диск, в ході якого було оглянуто місце події, а саме: квартира АДРЕСА_2 ,(а.п.165-168).

Окрім того, в судовому засіданні було оглянуто «DVD-R» диск, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту огляду місця події, з якого чітко встановлено, що умисел на заволодіння мобільним телефоном потерпілої у обвинуваченого виник саме в той момент, коли вона вийшла з кухні в іншу кімнату і не мала змоги контролювати дії обвинуваченого.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже такі отримані без порушення закону, узгоджують один з одним, у зв`язку з чим суд приймає вказані докази.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази та даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч.1 ст.1 КК України).

Завданням кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Згідно частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При розгляді вказаного обвинувального акту в суді судом всім учасникам провадження було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема були вирішені заявлені клопотання.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування представлених стороною обвинувачення доказів під час судового розгляду стороною захисту суду не надано.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є належними, достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

В силу вимог статей 370 та 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо доводів захисника, висловлених у судових дебатах, та обвинуваченого про те, що він заволодів мобільним телефоном потерпілої шляхом вчинення шахрайських дій, у зв`язку з чим просив перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 185 КК України на ч.3 ст.190 КК України,то з даного приводу слід наголосити на наступному.

Згідно частин 1 і 3 статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій (ч.2 ст.93 КПК України).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п.60 Рішенні у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, відповідно до якої Європейський суд з прав людини в черговий раз звертає увагу на те, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), n. 161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту», вимоги норм ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, суд приходить до переконання про наявність підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за частиною 4 статті 185 КК України.

Відповідальність за злочин, передбачений статті 185 КК України (крадіжка), настає у разі таємного викрадення чужого майна. Таємним визнається викрадення, що здійснюється у відсутності власника чи інших осіб. У свою чергу винна особа усвідомлює той факт, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах відсутності очевидності, вони мають скритий для потерпілого або інших осіб характер. Крадіжка є закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Відповідно до положень статті 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати в потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам, що у свою чергу обумовлює добровільну передачу ним майна чи права на нього.

Разом із тим, якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а вилучення майна відбувалося таємно, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати як крадіжку.

Обвинувачений усвідомлюючи, що потерпіла знаходиться у іншій кімнаті і не має змоги контролювати дії, які відбуваються в кухні, де був обвинувачений, а також розуміючи, що він заволодів телефоном проти добровільної згоди потерпілої, з яким втік з місця злочину за відсутності потерпілої. Отже, заволодіння майном відбулось таємно без згоди власниці, тому склад шахрайства відсутній і такі дії кваліфікуються як крадіжка.

Щодо покликань сторони захисту про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних доказів на підтвердження реальної вартості викраденого майна, а саме: мобільного телефона, зарядного пристрою до нього та чохла, то суд критично такі оцінює та вважає, що такі надумані та спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за вчинене діяння, оскільки маючи повне процесуальне право на заявлення клопотання про призначення товарознавчої експертизи в ході судового розгляду справи, сторона захисту такого клопотання не заявляла.

За вищевказаних обставин, суд вважає, що дослідженими доказами, які є логічними та послідовними, поза розумним сумнівом підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а доводи сторони захисту не спростовують зазначених висновків суду.

А тому, кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України є правильною, оскільки таємно викрав чуже майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

Призначення покарання:

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у статті 50 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у частині 1 статті 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Призначаючи покарання суд, виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Враховується, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за ступенем тяжкості згідно положень ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, проте звертався до лікаря-нарколога та перебуває з квітня 2019р., на обліку в КНП ЛОР «Львівській обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з встановленим діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Крім того, судом враховується матеріальне становище, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Крім того, судом також враховується, що обвинувачений протягом тривалого судового розгляду у вчиненому не розкаявся, його поведінка та пояснення свідчать про відсутність усвідомлення протиправності своїх дій. При цьому, згідно пояснень, наданих в судовому засіданні захисником та потерпілою в попередньому судовому засіданні, спричинена потерпілій шкода обвинуваченим відшкодована.

При призначенні ОСОБА_3 , виду покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2023 року, який залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.02.2024 року, ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 , рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме: 21.10.2023 року. Даний злочин ОСОБА_3 , був вчинений 05.02.2023 року.

По даному кримінальному провадженню злочин, передбачений частиною 4 статті 185 КК України ОСОБА_3 , вчинив 13.06.2022року, тобто до постановлення попереднього вироку Галицьким районним судом м. Львова від 22.11.2023року.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Згідно із правовим висновком щодо порядку застосування ч. 4 ст. 70 КК України викладеним об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 № 511/37/16-к (провадження № 51-830км 18) згідно якого в окресленому вище випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК); 4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК. то покарання призначається за кожен злочин окремо; 5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Як зазначено Верховним Судом, виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Враховуючи вищенаведені обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки скоєного, особу обвинуваченого зокрема, його відношення до скоєного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 , покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті інкримінованого йому злочину та остаточне покарання призначити враховуючи правила ч. 4 ст.70 КК України.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку:

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні, не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного цим вироком покарання та вироком Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2023, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В строк відбуття покарання ОСОБА_3 , зарахувати період з моменту його затримання, а саме: з 21.10.2023 року.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 01.07.2022 року на майно, а саме: мобільний телефон марки «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 29.06.2022 року (а.с.217), а саме: мобільний телефон марки «Huawei P Smart Z» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 (а.с.164) повернути потерпілій ОСОБА_10 ..

Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 20.06.2022 року (а.с.218-219), а саме: коробку від мобільного телефону марки «Huawei P Smart Z» повернути потерпілій ОСОБА_10 .

На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

З текстом вироку суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя ОСОБА_1