Справа №949/1801/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01 січня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня Дубровицького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 ,, громадянина України, освіти середньої спеціальної, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2022 року, близько 09 години 30 хвилин, в світлу пору доби, ОСОБА_4 , маючи посвідчення водія відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на праві приватної власності, без пасажирів, рухаючись по АДРЕСА_2 в напрямку виїзду із села, не маючи небезпеки та перешкоди для руху, виявив попереду пішохода, ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху останнього, вийшовши із-за задньої частини стоячого автомобіля «Mercedes-Benz 208», який був розміщений на тому ж узбіччі, в порушення вимог пунктів 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху), не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та допустив на неї наїзд, коли та перетнула проїзну частину та знаходилась на правому узбіччі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки (на межі середньої та нижньої третини, з ознаками зміщення уламків), яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

У безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, які настали, являється грубе порушення водієм автомобіля ОСОБА_4 пункту 12.1 Правил дорожнього руху, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася подавши заяву про розгляд справи без її участі, претензій до обвинуваченого не має, шкоду їй відшкодовано в повній мірі, просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За пропозицією прокурора було встановлено порядок дослідження доказів, згідно якого він просив обмежитись дослідженням письмових доказів та допитом обвинуваченого.

Отже, крім показання обвинуваченого, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними письмовими доказами.

Так, у матеріалах провадження наявні протоколи огляду місця події (а.п.9-15), згідно яких було встановлено розташування транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 січня 2023 року було накладено арешт на автомобіль марки ЗАЗ 11028, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 (а.п.34).

Також досліджено висновок експерта №39 від 18 січня 2023 року (а.п.38-40), якою встановлено концентрацію етилового спирту в крові ОСОБА_4 2,99%.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-23/266-ІТ від 14 лютого 2023 року (а.п.48-52) гальмівна система автомобіля ЗАЗ 11028, д.н.з. НОМЕР_2 знаходилася у працездатному стані.

Експертним висновком №СЕ-19/118-23/895-ІТ від 23 лютого 2023 року (а.п.47-61) встановлено контактування автомобіля ЗАЗ 11028 із пішоходом, зокрема встановлено, що це відбулося передньою частиною автомобіля з боку лівого габарита кузова.

Також відповідно до проведених слідчих експериментів (а.п.63-68) було встановолено, що об`єктивна можливість виявити пішохода, який виходить на проїзну частину дороги з-за задньої частини автомобіля "Мерседес Бенц" та прямує до правого узбіччя, для водія автомобіля ЗАЗ 11028 у даній дорожній обстановці нічим не обмежується.

Відповідно до висновку експерта №87 від 29 березня 2023 року, потерпіла ОСОБА_5 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров`я (а.п.72-77).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/118-23/5404-ІТ від 16 червня 2023 року (а.п.84-88), у даній дорожній обстановці ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України.

Постановою від 13 липня 2023 року старшого слідчого СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 було перекваліфіковано кримінальне провадження з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 1 ст. 286-1 КК України (а.п.89).

Експертизою №СЕ-19/118-24/11641-ІТ від 26.09.2024 року (а.п.103-107) встановлено, що ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода при своєчасному прийнятті мір до реагування.

Таким чином, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, які визнаються судом належними, допустимими і достатніми, суд вважає доведеною винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п.115), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.116), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.117).

При цьому, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , що передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

До обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (далі - постанова №7) зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти росії" від 29.11.2007).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при цьому враховує наявність обставини, що обтяжує покарання, дані про особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, надав показання, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті інкримінованого за вказане кримінальне правопорушення у мінімальному розмірі, а саме у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, визначивши термін покарання ближче до нижчої межі даного виду покарання, визначеного КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та яке повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Питання про речові докази та розподіл процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 03 січня 2023 року ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області накладено арешт на вилучений автомобіль марки "ЗАЗ 11028", д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що також відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на автомобіль марки "ЗАЗ 11028", д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного його затримання після набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 січня 2023 року, а саме на автомобіль марки "ЗАЗ 11028", д.н.з. НОМЕР_2 .

Речові докази:

- автомобіль марки "ЗАЗ 11028", д.н.з. НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання на територію ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, власником якого є ОСОБА_4 - повернути власнику.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз в розмірі 6882,96 грн. (шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 96 копійок), а саме:

- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю №10.2 «Дослідження технічного стану транспортної пригоди» №СЕ-19/118-23/266-ІТ від 14.02.2023 становить 1132,68 грн.;

- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю №10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» №СЕ-19/118- 23/895-1Т від 23.02.2023 становить 1132,68 грн.;

- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди» № СЕ-19/118-23/5404-ІТ від 16.06.2023 становить 1434 грн.;

- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортно пригоди» № СЕ-19/118-24/11641-ІТ від 26.09.2024 становить 3183,60 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1