ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001093 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2024 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Російської Федерації, Приморський край, м. Дальногорськ, громадянин України, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, не працюючий, раніше неодноразово судимий, востаннє:

вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та з урахуванням ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання 9 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2015 року за ч.2 ст.186 КК України, та призначено ОСОБА_7 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 9 місяців,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання, призначене за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 7 (сім) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання - з 24 червня 2022 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 запобіжний захід залишений попередній тримання під вартою у ДУ "Рівненський слідчий ізолятор".

Вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 24 червня 2022 року, близько 04 год. 40 хв., перебуваючи неподалік залізничного вокзалу міста Рівне, за адресою: м. Рівне, вул. Привокзальний Майдан, що в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, з метою власного матеріального збагачення, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, шляхом ривка вирвав з рук потерпілої ОСОБА_9 жіночу сумку чорного кольору вартістю 158,33 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А10S 2/32 GB» вартістю 2766 гривень, разом із зарядним пристроєм, гаманець з грошовими коштами в сумі 800 гривень, парасоля темного кольору вартістю 236 гривень, залізничний квиток «Рівне Київ», вартістю 250 гривень та інші речі, які не мають для потерпілої будь якої матеріальної цінності, чим завдав потерпілій майнової шкоди в розмірі 4210,33 гривні.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

ОСОБА_7 вказує, що у зв`язку з тяжким життєвим становищем його співмешканки ОСОБА_10 , яка постійно повинна здійснювати догляд за матір`ю пенсійного віку та донькою інвалідом, він як єдина працездатна особа може допомагати їм фінансово, а тому просить замінити покарання з позбавлення волі на його обмеження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили змінити вирок суду, міркування прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості першого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч.2 ст.65 КК України).

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п.2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального кодексу належним чином були враховані.

Так, з вироку вбачається, що місцевим судом дана належна оцінка ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого ОСОБА_7 ..

При прийнятті судового рішення судом було враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Також судом було враховано і особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину в інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, раніше неодноразово був судимий.

В даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.186 КК України, яке слід відбувати реально.

Посилання обвинуваченого на скрутне життєве становище його співмешканки не впливає на правильність висновків суду щодо призначеної міри покарання.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.4 ст.186 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим покарання у виді обмеження волі, про яке клопоче обвинувачений, апріорі не може бути застосоване до останнього.

Також, місцевим судом не встановлено кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, таких обставин не наведено і обвинуваченим у своїй апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, що би давало можливість застосувати до ОСОБА_7 положення ст.69 КК України і перейти до більш м`якого виду покарання, а саме обмеження волі, яке не передбачене санкцією ч.4 ст.186 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2024 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий

Судд і