Провадження №1-кп/523/660/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

29.07.2024р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001319 від 08.12.2022р., за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, не одруженого, дітей на утримані не маючого, не працюючого, не маючого місця реєстрації та проживання, до Суворовського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000252 від 03.03.2021р. за ч.1 ст.309 КК України та 12.03.2024р. ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси кримінальне провадження №0000252 відповідно до ст.49 КК України закрито,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 достовірно знаючи про військову агресію збройних сил російської федерації та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

07.12.2022р., приблизно о 18год. 30хв., ОСОБА_6 перебуваючи на перехресті вул. Орловської та 32-га Лінія в м. Одесі, неподалік від будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_7 , 1991 року народження, майно якої визначив об`єктом свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, прослідував за ОСОБА_7 та наздогнавши її, з метою подолання опору, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, яке виразилося в тому, що він штовхнув декілька разів у спину та у ліве плече потерпілу, від чого, вона втратила рівновагу та впала на землю обличчям вниз, а ОСОБА_6 в свою чергу однією рукою стиснув верхню частину правої руки потерпілої, а другою рукою шляхом ривку, відкрито викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А8», чорного кольору, вартістю 6000грн., в чохлі та із сім-картою «Лайф», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють. Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 6000гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_6 не визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду, що вказаний мобільний телефон взяв у незнайомої людини для продажу своїм друзям.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, суд вважає, що його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_7 в судовому засідання, згідно яких, вона пояснила, що впізнала по одягу ОСОБА_6 як особу, яка вчинила відносно неї злочин;

- показами свідка ОСОБА_8 , який пояснив суду, що при поверхневій перевірці, у одягу ОСОБА_6 був знайдений чохол від мобільного телефону. Крім того, свідок пояснив суду, що при проведенні пред`явлення особи для впізнання, потерпіла серед наданих фотознімків впізнала ОСОБА_6 як особу, яка вчинила злочин;

- показами свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що мобільний телефон придбав у ОСОБА_6 , при цьому, останній пояснив, що цей мобільний телефон знайшов;

- показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що знає ОСОБА_6 з дитинства, який приніс їм для продажу мобільний телефон та який відповідно придбав Смоляр;

- показами свідка ОСОБА_11 , який надав покази суду, аналогічні показам свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;

- показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив суду, що приймав участь в якості понятого у райвідділу, де за його присутності, потерпіла серед наданих фотознімків та серед трьох осіб впізнала ОСОБА_6 ;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.12.2022р., відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_7 просить прийняти заходи щодо особи, яка вчинила відносно неї кримінальне правопорушення (на 1арк.);

- протоколом огляду місця події від 07.12.2022р., відповідно до якого, об`єктом огляду є ділянка місцевості, на якої відносно ОСОБА_7 було скоєно кримінальне правопорушення (на 7арк.);

- заявою ОСОБА_9 , відповідно до якої, останній надав працівникам поліції мобільний телефон та при цьому зазначив, що вказаний телефон придбав у ОСОБА_13 (на1арк.);

- протоколом огляду речових доказів і постановою про визнання та прилучення до провадження речових доказів від 19.12.2022р., відповідно до яких, об`єктом огляду є мобільний телефон марки «Самсунг», який раніше був наданий працівникам поліції ОСОБА_9 та який відповідно був визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів провадження (на 3арк.);

- зберігальною розпискою, відповідно до якої, ОСОБА_7 отримала під відповідальне зберігання належний їй мобільний телефон (на 1арк.);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 19.12.2022р., відповідно до яких, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 впізнали серед наданих фотознімків ОСОБА_6 як особу, яка продала мобільний телефон ОСОБА_9 та яка відповідно відкрито викрала мобільний телефон (на 12арк.);

- заявою ОСОБА_5 , відповідно до якої, останній зазначив, що залишив собі чохол від мобільного телефону, для подальшого його продажу (на 1арк.);

- протоколом огляду речових доказів і постановою про визнання та прилучення до провадження речових доказів від 16.12.2022р., відповідно до яких, об`єктом огляду є силіконовий чохол для мобільного телефону, який раніше був наданий працівникам поліції обвинуваченим (на 2арк.);

- зберігальною розпискою, відповідно до якої, ОСОБА_7 отримала під відповідальне зберігання належний їй силіконовий чохол для мобільного телефону (на 1арк.).

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що показання допитаних судом свідків та потерпілої, підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Тому, невизнання обвинуваченим своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, розцінюється судом як лінія захисту обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності, та яке спростовується вищезазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою, яка раніше притягалась до кримінальної відповідальності, вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, маючого середню освіту, не одруженого, дітей на утримані не маючого, не працюючого, не маючого місця реєстрації та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої до обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_5 , який є особою, яка раніше притягалась до кримінальної відповідальності, вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, маючого середню освіту, не одруженого, дітей на утримані не маючого, не працюючого, не маючого місця реєстрації та проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої до обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, а також приймаючи до уваги думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просить призначити покарання обвинуваченому не пов`язане із позбавленням волі, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.4 ст.186 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_5 залишити тримання під вартою, строк відбування покарання рахувати з 22.12.2022р.

Речові докази: мобільний телефон та чохол - вважати повернутими за належністю ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1