ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року

м. Київ

справа № 646/272/23

провадження № 51-17км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року та Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року,

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою районного суду задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0001309, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК та закрито кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, потерпіла ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 , а ухвалу районного суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку потерпілої, суд першої інстанції закрив кримінальне провадження не врахувавши суттєве порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування через відсутність належного та повного проведення слідчих дій, а також всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки зібраних доказів слідчим. Крім того вказує, що постанови про закриття кримінального провадження були скасовані з підстав невжиття слідчим усіх заходів щодо об`єктивного та всебічного проведення досудового розслідування, але вказівки прокурорів слідчими не виконувалися, що також залишилось поза увагою судів першої та апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги потерпілої.

Мотиви Суду

За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Оскаржувані судові рішення відповідають даним вимогам кримінального процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження та постановлених у справі судових рішень слідує, що до Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_6 про те, що 25 червня 2018 року невстановлена особа, знаходячись у маршрутному автобусі АДРЕСА_1 , викрала належний їй мобільний телефон НОМЕР_1 , чим спричинила їй матеріальну шкоду.

Відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР 24 липня 2018 року, а досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001309, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК здійснювалось СД відділу поліції № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Разом з тим, проведеними у рамках досудового розслідування слідчими діями встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не представилось за можливе. Таким чином, за відсутності достатніх доказів, жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в цьому провадженні не повідомлено.

З урахуванням вищенаведеного, прокурор звернувся з клопотанням до Червонозаводського районного суду м. Харкова, яке було задоволено та закрито кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Судовий розгляд здійснювався за участю прокурора та потерпілої.

Не погодившись з таким рішенням, потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просила ухвалу районного суду скасувати і відмовити прокурору в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження. Під час апеляційного розгляду потерпіла підтримала вимоги своєї скарги і просила її задовольнити.

Апеляційний суд ухвалою від 26 жовтня 2023 року залишив без задоволення апеляційну скаргу потерпілої, а рішення районного суду - без зміни.

В касаційній скарзі потерпіла порушує питання про скасування вказаних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, Суд дійшов наступного висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судами попередніх інстанцій встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК, за фактом крадіжки належного потерпілій ОСОБА_6 мобільного телефону, скоєно 25 червня 2018 року.

Відповідно до положень ст. 12 КК, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК відноситься до категорії кримінальних проступків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Системне тлумачення ст. 49 КК вказує на імперативність цієї норми кримінального закону, а тому суд, встановивши наявність підстав для застосування положень зазначеної статті, зобов`язаний закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Пунктом 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначеною нормою законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті.

В ч. 4 ст. 284 КПК встановлено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що місцевий суд, дослідивши клопотання прокурора про закриття кримінального провадження дійшов висновку, що воно є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому суд звернув увагу на те, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження було проведено низьку слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій (зокрема, було допитано потерпілу, проводились слідчо-розшукові заходи направлені на встановлення та допит свідків даної події, перевірялась наявність камер відеоспостереження, проводилась судово-товарознавча експертиза), проте встановити особу, причетну до скоєння кримінального правопорушення не вдалось, у зв`язку з чим жодній особі не було повідомлено про підозру.

З наведеного слідує, що у ході досудового розслідування було проведено значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а тому твердження потерпілої про те, що у справі не було здійснено належного та повного досудового розслідування, є необґрунтованими.

У свою чергу апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу місцевого суду без зміни, погодився з висновками суду попередньої інстанції та зазначив, що оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше трьох років, а особу, яка вчинила кримінальний проступок не встановлено, то з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК та наявності відповідного клопотання прокурора кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК підлягає закриттю.

Водночас, суд апеляційної інстанції вказав, що згідно з матеріалів справи досудове розслідування кримінального провадження тривало фактично п`ять років, проте об`єктивних даних щодо наявності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення щодо потерпілої, вони не містять. Разом з тим, твердження потерпілої про те, що на її думку, досудове розслідування проводилося на неналежному рівні, та прокурором неналежно здійснювалося процесуальне керівництво, не спростовують правильність висновків суду, оскільки встановивши підстави, передбачені п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, суд зобов`язаний прийняти рішення про закриття кримінального провадження.

При цьому, предметом перевірки апеляційного суду були твердження потерпілої про те, що вона описала чоловіка, який вчинив крадіжку та зазначила, що може його впізнати, однак ні слідчий, ні прокурор не провели жодної слідчої. Суд визнав їх безпідставними зазначивши, що органом досудового розслідування було проведено низьку слідчих та розшукових дій для встановлення відповідної особи, однак матеріали кримінального провадження не містять жодних об`єктивних даних про наявність осіб, які вчинили, чи могли вчинити, крадіжку майна у потерпілої.

Відносно тверджень потерпілої про порушення строків внесення відомостей до ЄРДР, то суд зазначив, що такі порушення не є істотними, та не впливають на суть прийнятого судом рішення, оскільки відомості за заявою ОСОБА_6 були внесені до реєстру і проводилось досудове розслідування.

Так само, суд визнав необґрунтованим посилання потерпілої на незаконність висновку судово-товарознавчої експертизи, оскільки її проведено без надання предмету (викраденого телефону). При цьому суд звернув увагу, що на вирішення судової експертизи було поставлено питання щодо встановлення ринкової вартості викраденої речі (на момент вчинення правопорушення), а саме мобільного телефону «Nokia 2015». Водночас, експертом була проведена експертиза при дослідженні якої він користувався вихідними даними з ухвали суду від 10 вересня 2019 року, а також методикою визначення вартості майна.

Що стосується інших доводів потерпілої (зокрема, що в ухвалі суду неправильно зазначена дата внесення відомостей в ЄРДР, органом досудового розслідування невірно вказаний номер автобусу та його маршрут, слідчим і судом неправильно зазначено її прізвище), то суд зазначив, що вони не є істотними порушеннями та підставою для скасування прийнятого районним судом рішення, а також не спростовують і не впливають на правильність його висновків.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необхідності закриття кримінального провадження на підставах, передбачених положеннями ст. 49 КК та ст. 284 КПК.

Водночас, Верховний Суд звертає увагу на те, відповідно до ст. 129 КУ основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу в ст. 7 КПК закріплено, що до основних засад кримінального провадження належить, зокрема змагальність, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів та диспозитивність, яка передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах і спосіб передбачених цим Кодексом.

На переконання колегії суддів судовий розгляд у цьому провадженні відбувався з урахуванням вимог кримінального процесуального законодавства, і, як наслідок, колегія суддів констатує дотримання судами загальної справедливості судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі потерпілої, не містять посилань на порушення судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, колегію суддів не встановлено, тому у задоволенні касаційної скарги потерпілої слід відмовити.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року та Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3