Провадження № 11-кп/4808/504/24
Категорія ч.1 ст. 358 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисник адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000501 за апеляційними скаргами прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_10 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання:

- за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинила пособництво в підробленні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке видається державною установою і надає спеціальне право фізичній особі на керування транспортним засобом, з метою його подальшого особистого використання; використання завідомо підробленого документа.

Кримінальні проступки вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 в 2012 році, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, достовірно знаючи порядок державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів та допуску до керування транспортним засобом, з метою уникнення від сплати митних платежів та реєстрації транспортного засобу у встановленому законом порядку, вирішила придбати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу через невстановлену в ході досудового розслідування особу.

В подальшому, невідома особа повідомила ОСОБА_8 , що за грошову винагороду виготовить фіктивне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_1 із зазначенням її як власника вказаного автомобіля.

При цьому невстановлена особа, повідомила про необхідність подання анкетних даних, а саме копії паспорта громадянина України ОСОБА_8 з метою їх розміщення у фіктивному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Тоді, ОСОБА_8 , в 2012 році більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в м. Ірпінь, Київської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що її особисті дані будуть використані для підроблення офіційного документа - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виступаючи пособником протиправних дій невстановленої особи, надала останньому копії свого паспорта громадянина України, тобто надала засоби та сприяла підробленню свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Через кілька днів, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, підробила свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_1 на державний номерний знак НОМЕР_2 із зазначенням власника автомобіля ОСОБА_8 та передала останній для подальшого використання.

В подальшому, 13.06.2024 року, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген» моделі «Гольф», державний номерний знак НОМЕР_2 здійснила зупинку вище вказаного автомобіля по АДРЕСА_2 із порушенням Правил дорожнього руху України та в подальшому була зупинена працівниками Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області.

Надалі, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що вона використовує для керування транспортного засобу завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, використала цей фіктивний документ, умисно пред`явивши на законну вимогу працівників поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_1 , що було видане на її ім`я.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_12 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року. Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог процесуального права.

Так, судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано виною у вчинені правопорушенні передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Проте судом не враховано, що ОСОБА_8 вказане кримінальне правопорушення вчинила в 2012 році, з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, минули строки визначені пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України, та вона підлягає звільненню від відбування призначеного покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» N? 12 від 23 грудня 2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до положення ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Таким чином, вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.07.2024 щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстави неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

З аналогічних підстав із апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 .

Вважає, що Івано-Франківський міський суд не виконав вимог ч.1 ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України, а саме безпідставно засудив обвинувачену ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення з дня вчинення якого минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник не заперечували проти задоволення вимог апеляційних скарг прокурорів і зазначили, що повністю розуміють правові наслідки закриття кримінального провадження в частині звинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності;

- прокурор підтримав вимоги своїх апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в даному кримінальному провадженні не дотримані вимоги процесуального закону.

Так, ч.1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки.

Приписами ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Частиною 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності в разі встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності під час розгляду справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції розглянув обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 у спрощеному провадженні, відповідно до ст. 381 КПК України, за відсутності учасників провадження. У зв`язку із чим, не перевірив думку обвинуваченої щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності останньої, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченими ст. 49 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 в силу ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за яке передбачене покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_8 в 2012 році, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, тобто з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили минуло понад три роки.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього трирічного строку ОСОБА_8 була засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилялася від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2021 року (справа № 328/1109/19) та правову позицію, викладену у постанові від 29.07.2021 року (справа № 552/5595/18) колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Так, відповідно до змісту викладених правових позицій Верховного Суду, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Крім того, у своїй постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

Колегія суддів вважає, що у зв`язку із закриттям провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, слід виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання за ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню, вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині визнання винною та призначення покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України скасуванню, слід звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити провадження у зв`язку з закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_10 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині визнання винною та призначення покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України скасувати, звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити провадження у зв`язку з закінченням строків давності.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання за ч.1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В решті вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5