Провадження №1-кс/523/3675/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року

Суворовський районний суд м. Одеси в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна за ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.12.2021 року, в рамках кримінального провадження №0001666 від 25.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001666 від 25 Л 2.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та оперативному управлінні Суворовської районної адміністрації. ОСОБА_6 була відповідальним квартиронаймачем вказаної квартири, мешкала в даній квартирі без реєстрації, та на її ім`я був відкритий особовий рахунок. З жовтня 2017 року ОСОБА_5 мешкав та винаймав одну кімнату у вищезазначеній квартирі.

21.05.2019 ОСОБА_6 померла та після її смерті ОСОБА_5 постійно мешкав за вказаною адресою та сплачував всі комунальні послуги

Квартира АДРЕСА_1 не приватизована, складається з трьох кімнат житловою площею 37, 60 кв.м, загальною площею 59, 11 кв.м.

З 14.12.2017 ОСОБА_5 перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 1 чоловік.

26.03.2020 між ОСОБА_5 та Суворовською районною адміністрацією було укладено договір найму житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/19793/19, провадження №2/523/1637/20 від 03.02.2020.

23.12.2021 ОСОБА_5 звернувся до КП «Міське агентство з приватизації житла» з усним запитом щодо приватизації вищевказаної квартири, на що отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого 21.07.2021 державним реєстратором Виконавчого комітету Білгород- Дністровської міської ради Одеської області ОСОБА_7 до Державного реестру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 .

Вказане нерухоме майно, яке згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ) та належить ОСОБА_8 , є предметом вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, є підстави вважати, що використовуючи підроблені документи, невстановлена особа здійснила протиправну реєстрацію прав власності по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , яке вибуло з комунальної власності поза волею власника територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, слідство вважає, що зазначений злочин міг бути вчинений з корисливих мотивів.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Адвокат ОСОБА_4 діюча в інтересах ОСОБА_5 подала до суду заяву, відповідно до якої підтримала вимоги клопотання та просила проводити розгляд без її участі.

З клопотання та додатків до нього встановлено, що Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 31.12.2021 року (справа № 523/24010/21, провадження №1-кс/523/5254/21) було накладено арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 , а саме на квартиру АДРЕСА_4 ) із забороною права на її відчуження будь- якими способами.

Арешт було накладено з метою збереження майна та запобігання його незаконного відчуження, копія Інформаційної довідки з державного реєстру прав власності про накладення арешту додається.

Однак на час подання клопотання відпала потреба у подальшому застосуванні арешту квартири, оскільки в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала на розгляді цивільна справа № 523/17917/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, треті особи ОСОБА_9 та Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про скасування рішення про державну реєстр рацію прав, припинення прав власності, а також справа за позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_8 , Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про скасування рішення про державну реєстрацію прав, припинення прав власності.

Рішенням суду від 21 серпня 2024 року, яке набрало чинності 17.10.2024 року позови задоволені частково, судом скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області ОСОБА_7 від 21.07.2021 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 (НІН НОМЕР_1 ) на трикімнатну квартиру загальною площею 70,7 кв. м., житловою площею 38,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 43069807 від 16.07.2021, індексний номер рішення 59375355 від 21.07.2021 та припинено право власності ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_1 ) на кватиру № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 70,7 кв. м., житловою площею 38,6 кв. м. шляхом скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Копія рішення суду, яке набрало чинності додається.

Для необхідності виконати судове рішення, прийняте по цивільній справі № 523/17917/23 за позовом ОСОБА_5 і скасувати незаконну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 , є необхідність клопотати перед судом про скасування арешту накладеного в рамках кримінального провадження, оскільки Наймач квартири ОСОБА_5 не може реалізувати своє право на приватизацію кватири, так як на неї накладено арешт в рамках кримінального провадження, порушеного за його заявою.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України під арештом майна слід розуміти тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час накладений арешт майна продовжує відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано продовжує обмежувати право власності.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна за ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.12.2021 року, в рамках кримінального провадження №0001666 від 25.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 31.12.2021 року в рамках кримінального провадження № 0001666 від 25.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України (справа №523/24010/21, провадження №1-кс/523/5254/21) на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 , а саме на квартиру АДРЕСА_4 ) із забороною права на її відчуження будь-якими способами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1