Номер провадження: 11-сс/813/1461/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника володільця майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000471 від 29.04.2022 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000471 від 29.04.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та накладено арешт із забороною користування, володіння та розпорядження на майно, вилучене 17.05.2024 року в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме на:

-мобільний телефон «Iphone X» в корпусі чорного кольору, заблокований, який перебував у користуванні ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон «Iphone 15 Pro» в корпусі синього кольору, заблокований, imei: НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 ;

-моноблок «Lenovo» S/N:S1GME67 чорного кольору;

-мультифункціональний пристрій «Brother» S/N: MFC-J651cbw в корпусі чорного кольору.

Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання в іншій частині та визначено повернути вилучене майно на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України особі, у якої його було вилучено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, адвокат вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, арешт на майно ОСОБА_6 накладено безпідставно, оскільки воно не має ознак речових доказів у кримінальному провадженні, визначених ст.98 КПК, та такий арешт порушує права власника майна. Крім того, адвокат вказує, що клопотання про арешт майна подано з порушенням встановленого КПК строку.

Володілець майна ОСОБА_6 до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення не подавав, його представник адвокат ОСОБА_7 вказав, що ОСОБА_6 обізнаний про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак не має можливості з`явитися до суду, вважав за можливе здійснювати розгляд за його відсутності.

Прокурор, будучи повідомленим про судове засідання, також не з?явився, причин неявки не повідомив.

За наведених обставин, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та володільця майна, однак в присутності його представника.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

Статтею 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таких обставин, власник чи володілець майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що майно, на яке оскарженою ухвалою накладено арешт, було вилучене органом досудового розслідування під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених у ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, представник володільця майна адвокат ОСОБА_7 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання прокурора, слідчий суддя не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, а висновок про наявність підстав для накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.

Ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки в ньому відсутнє належне обґрунтування підстав та мети арешту майна.

В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як убачається з матеріалів судової справи СУ ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000471 від 29.04.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб протягом 2021-2022 років, використовуючи підроблені документи, здійснили державну реєстрацію права власності на фактично неіснуючі об?єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 , документи на які в подальшому використані для отримання кредитів на придбання нерухомого майна, шляхом оформлення договорів іпотеки в якості гарантування виплати коштів по кредитних договорах у АТ КБ «ПриватБанк», АТ «ТАСКОМБАНК» та АТ «Кредобанк».

Так, 11.11.2020 року державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради, на підставі підроблених документів, нібито виготовлених 15.10.2020 року ТОВ «АО «Грош Цена», а саме: висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна та технічного паспорту, а також довідки з адресного реєстру м. Одеси від 29.10.2020 року №68022/1, за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_8 .

Надалі, 22.09.2021 року з метою отримання кредиту на придбання вищезазначеної квартири до АТ КБ «ПриватБанк» звернувся ОСОБА_10 , з яким, укладені кредитний та іпотечний договори з АТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_11 , а також договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з ОСОБА_9 , за яким на картковий рахунок останньої АТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти у розмірі 744000 грн. Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом ОМПО ОСОБА_12 .

Крім того, 19.05.2021 року державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Одеської області ОСОБА_13 , на підставі підроблених документів, в тому числі акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.05.2014 року до договору про часткову участь у будівництві житла №11 від 17.09.2005 року, за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на фактично неіснуючу квартиру АДРЕСА_9 .

Надалі, 18.10.2021 року з метою отримання кредиту на придбання фактично неіснуючої квартири за адресою: АДРЕСА_4 а до АТ КБ «ПриватБанк» звернувся ОСОБА_14 , з яким 23.10.2021 року укладені кредитний та іпотечний договори з АТ КБ «ПриватБанк» в особі ОСОБА_15 , а також договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_10 , в інтересах якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_16 , за яким на картковий рахунок останнього АТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти у розмірі 1300000 грн. Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_12 .

Крім того, 26.04.2021 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_17 , на підставі підроблених документів, в тому числі договору купівлі-продажу майнових прав МП 2к.2-А.2п.5с/А16 від 27.11.2012 року, акту приймання-передачі майнових прав №2-Акв/МП від 11.04.2014 року, технічного паспорту від 31.03.2021 року на квартиру АДРЕСА_10 , нібито виготовленого ТОВ «БТІ Південь», за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на вищезазначену фактично неіснуючу квартиру.

Надалі, 16.11.2021 року з метою отримання кредиту на придбання фактично неіснуючої квартири за адресою: АДРЕСА_5 до АТ КБ «ПриватБанк» звернувся ОСОБА_18 , яким укладені кредитний та іпотечний договори з АТ КБ «ПриватБанк» в особі ОСОБА_19 , а також договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_10 . Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_20 та після їх укладання, за продаж неіснуючої квартири, на картковий рахунок ОСОБА_10 АТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти у розмірі 1200000 грн.

Крім того, 19.05.2021 року державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Одеської області ОСОБА_13 , на підставі підроблених документів, в тому числі акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.05.2014 року до договору про часткову участь у будівництві житла №12 від 17.09.2005 року, за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на фактично неіснуючу квартиру АДРЕСА_11 .

Надалі, 24.11.2021 року з метою отримання кредиту на придбання фактично неіснуючої квартири за адресою: АДРЕСА_3 , до АТ КБ «ПриватБанк» звернувся ОСОБА_21 , з яким укладені кредитний та іпотечний договори з АТ КБ «ПриватБанк» в особі ОСОБА_19 , а також договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_10 . Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_20 та після їх укладання, за продаж неіснуючої квартири, на картковий рахунок ОСОБА_10 АТ КБ «Приватбанк» перераховано кошти у розмірі 1500000 грн.

Крім того, 04.06.2021 року державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Одеської області ОСОБА_13 , на підставі підроблених документів, в тому числі договору купівлі-продажу майнових прав МП 4к.1-А.2п.5с/А16 від 27.11.2012 року, додаткової угоди №2 від 11.04.2014 року, за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на фактично неіснуючу квартиру АДРЕСА_12 .

Надалі, 22.09.2021 року з метою отримання кредиту під заставу неіснуючої кварти до відділення АТ «КРЕДОБАНК» звернувся ОСОБА_10 , яким укладені кредитний та іпотечний договір, предметом в якому виступала квартира за адресою: АДРЕСА_5 , з АТ «КРЕДОБАНК» в особі ОСОБА_22 . Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_23 та після їх укладання на картковий рахунок ОСОБА_10 АТ «КРЕДОБАНК» перераховано кошти у розмірі 1000000 грн.

Крім того, встановлено, що після державної реєстрації за ОСОБА_9 , на підставі підроблених документів, права власності на квартиру АДРЕСА_13 , 13.12.2021 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_24 посвідчено договір дарування зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_21 .

Надалі, 11.02.2022 року з метою отримання кредиту на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_7 , до АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся ОСОБА_25 , яким укладені кредитний та іпотечний договори з АТ «ТАСКОМБАНК», а також договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з ОСОБА_21 . Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_20 , та після їх укладання на картковий рахунок ОСОБА_21 АТ «КРЕДОБАНК» перераховано кошти у розмірі 597000 грн.

Крім того, встановлено, що 11.11.2020 року державними реєстраторами Юридичного департаменту Одеської міської ради на підставі підроблених документів за ОСОБА_26 та ОСОБА_9 , зареєстровано право власності на об?єкти нерухомого майна за наступними адресами: АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_15 ; АДРЕСА_16 ; АДРЕСА_17 ; АДРЕСА_18 .

Крім того, встановлено, що 11.03.2021 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_20 , на підставі підробленого висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна нібито виготовленого ТОВ «АО «Грош Цена», посвідчено договір поділу об`єкту нерухомого майна, за яким у власність ТОВ «НОФЕШ» перейшли нежитлові будівлі та споруди за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 153-Д/1.

Надалі, 19.03.2021 року державним реєстратором Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області ОСОБА_27 за ТОВ «НОФЕШ» зареєстровано право власності на нежитлові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_19 . Одночасно з цим, за новоутвореним об?єктом нерухомого майна залишилось раніше існуюче обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна та іпотека за кредитним зобов?язанням у розмірі 123000 доларів США. Після чого, 14.09.2021 року державним реєстратором Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_28 на підставі рукописних виправлень виконаних приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_20 у вищезазначеному договорі, внесено зміни до ДРПП щодо адреси об?єкту нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_19 змінено на АДРЕСА_20 .

В подальшому, 06.10.2021 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_29 , нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_20 , укладений між ТОВ «НОФЕШ» в особі директора ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_32 , а 26.04.2023 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_29 , незважаючи, на те, що відносно ОСОБА_33 діяв арешт на все нерухоме майно, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вищезазначених нежитлових будівель та споруд, укладений між ОСОБА_31 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_34 , та ОСОБА_9 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_35 .

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що 31.05.2021 року помер ОСОБА_36 , у власності якого на момент смерті перебувала квартира за адресою: АДРЕСА_21 . Після чого, 06.09.2023 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_24 зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру за нібито донькою померлого ОСОБА_37 . 12.09.2023 року ОСОБА_38 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_22 з ОСОБА_39 , який в подальшому, а саме 19.09.2023 року уклав з ОСОБА_40 договір забезпечення позики та передав квартиру в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_41 , що було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_20 .

Крім того, 19.05.2021 року державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Одеської області ОСОБА_13 , на підставі підроблених документів, в тому числі довідки щодо складу об?єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_23 від 11.05.2021 року, нібито виготовленої ТОВ «АО «ГРОШ ЦІНА» та без інших, передбачених нормативно-правовими актами, обов?язкових документів, за ОСОБА_42 зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру.

Крім того, 24.05.2021 року державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Одеської області ОСОБА_13 , на підставі підроблених документів, в тому числі довідки від 11.05.2021 року щодо складу об?єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_24 , нібито виготовленої ТОВ «АО «ГРОШ ЦІНА» та без інших, передбачених нормативно-правовими актами, обов`язкових документів за ОСОБА_34 , зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру.

Згідно інформації наданої ТОВ «АО «ГРОШ ЦЕНА», товариство не виготовляло документів на замовлення ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , ОСОБА_34 , ОСОБА_43 , ТОВ «НОФЕШ», а також на об?єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_16 ; АДРЕСА_23 ; АДРЕСА_24 ; АДРЕСА_20 ; АДРЕСА_19 ; АДРЕСА_25 .

Згідно відомостей КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР, право власності на об?єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_16 ; АДРЕСА_15 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_17 : АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_20 , АДРЕСА_23 ; АДРЕСА_24 , до 2013 року не зареєстроване.

Згідно відомостей КП «Право» ОМР, адреси нерухомого майни за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_16 ; АДРЕСА_15 : АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_17 ; АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_20 ; АДРЕСА_19 ; АДРЕСА_25 ; АДРЕСА_25 ; АДРЕСА_23 ; АДРЕСА_24 , не резервувались та відсутні в адресному реєстрі м.Одеси.

В подальшому, 17.05.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 року проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено: технічний паспорт квартиру за адресою: АДРЕСА_26 , на 5 арк.; витяг з реєстру будівельної діяльності на квартиру за адресою: АДРЕСА_26 , на 6 арк.; технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_27 , на 5 арк.; витяг з реєстру будівельної діяльності на квартиру за адресою: АДРЕСА_27 . на 6 арк.; копію ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси щодо квартири за адресою: АДРЕСА_28 , на 3 арк.; технічний паспорт на нежитлове приміщення АДРЕСА_28 на 5 арк.; копії документів щодо об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_28 , на 11 арк.; посвідку на постійне проживання на ім`я ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_2 ; копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_29 на 2 арк.; копію довідки на ім?я ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк.; мобільний телефон «Iphone X» в корпусі чорного кольору, заблокований, який перебував у користуванні ОСОБА_6 ; мобільний телефон «Iphone 15 Pro» в корпусі синього кольору, заблокований, imei: НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 ; моноблок «Lenovo» S/N:S1GME67 чорного кольору; та мультифункціональний пристрій «Brother» S/N: MFC-J651cbw в корпусі чорного кольору.

17.05.2024 року постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_46 вилучені в ході вказаного обшуку речі та документи визнані речовими доказами в кримінальному провадженні (а.с.102-108).

Слідчий ОСОБА_46 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене під час обшуку.

11.06.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси клопотання слідчого, погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 , про арешт майна повернуто прокурору, із встановленням строку сімдесят дві години для усунення недоліків (справа №947/15592/24, провадження №1-кс/947/6945/24) (а.с.87-90).

10.07.2024 року та 15.07.2024 року постановами старшого слідчого ОСОБА_47 призначені судова технічна експертиза документів та комп?ютерно-технічна експертиза у кримінальному провадженні (а.с.94-96, 98-101).

11.08.2024 року після усунення недоліків повторно через поштове відділення направлено клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6

13.08.2024 року вказане клопотання надійшло до місцевого суду.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно, яке визнане речовим доказом, оскільки має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення.

Також прокурор в клопотанні вказує, що з метою встановлення всіх обставин та здійснення об`єктивної оцінки належності вилучених в ході обшуку речей і документів, ОСОБА_6 був викликаний на допит в якості свідка, однак від надання будь-яких свідчень на підставі ст.63 Конституції України останній відмовився, що на думку органу досудового розслідування, вказує на ухилення останнього від сприяння досудовому розслідуванню, відсутності фактичних даних, які б підтвердили законність знаходження за місцем мешкання ОСОБА_6 виявлених речей і документів, мети їх використання для законних цілей, відсутність свідчень, які б відвели сумніви щодо протизаконної діяльності ОСОБА_6 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання прокурора про наявність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, володільцем якого є ОСОБА_6 , не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, прокурор в клопотанні посилається на те, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів та має значення для встановлення обставин кримінального провадження.

При цьому, клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, окрім посилання на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

В клопотанні прокурором не зазначено, яке відношення має ОСОБА_6 до кримінального провадження №0000471 від 29.04.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відмова особи, в даному випадку ОСОБА_6 , від надання будь-яких свідчень щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, є його правом, яке закріплене ст.63 Конституції України.

Орган досудового розслідування звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту має довести підстави та мету застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Відповідно недопустимим є формальне посилання прокурора на ухилення ОСОБА_6 сприянню досудового розслідування, та не доведеність ним законності знаходження за місцем його проживання виявлених речей і документів, не відведення ним сумнівів щодо його протизаконної діяльності, з огляду на відмову ОСОБА_6 від надання свідчень на підставі ст.63 Конституції України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до клопотання прокурора та долучених до нього документів вбачається, що ОСОБА_6 не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не доведено його відношення до вказаного кримінального провадження та здійснення ним будь-яких протиправних дій. За таких обставин ОСОБА_6 не зобов`язаний доводити свою непричетність до протизаконної діяльності, що узгоджується із положеннями ч.2 ст.17 КПК.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок доказування відношення ОСОБА_6 та вилученого у нього під час обшуку майна до кримінального провадження, обґрунтованість підстав для накладення арешту на нього, покладається саме на слідчого та прокурора.

Посилання в клопотанні про те, що вилучене під час обшуку майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки матеріали долучені до клопотання не містять відповідних доказів відносно того, що вилучені речі та документи мають відношення до кримінального провадження №0000471 від 29.04.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, або є знаряддями, засобами чи предметами вказаних кримінально караних діянь, та відповідно мають ознаки речових доказів у кримінальному провадженні.

Також колегія суддів звертає увагу, що постанова слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні винесена формально, без будь-якого зазначення яким ознакам відповідно ст.98 КПК відповідають вилучені речі та документи.

Колегією суддів встановлено, що повертаючи прокурору первинне клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в ухвалі від 11.06.2024 року слідчий суддя зазначив про встановлення відсутності об`єктивних підстав вважати, що вилучені під час обшуку документи, зокрема: технічний паспорт квартиру за адресою: АДРЕСА_26 , на 5 арк.; витяг з реєстру будівельної діяльності на квартиру за адресою: АДРЕСА_26 , на 6 арк.; технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_27 , на 5 арк.; витяг з реєстру будівельної діяльності на квартиру за адресою: АДРЕСА_27 . на 6 арк.; копія ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси на квартиру за адресою: АДРЕСА_28 , на 3 арк.; технічний паспорт на нежитлове приміщення АДРЕСА_28 на 5 арк.; копії документів щодо об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_28 , на 11 арк.; копія договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_29 на 2 арк.; відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК.

Також слідчий суддя в ухвалі від 11.06.2024 року вказав, що слідчий при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно обмежився лише наведенням фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речових доказів. Натомість, в клопотанні слідчого належним чином не мотивовано необхідності арешту на вказані вище документи, та не вказано відомості стосовно того, яке відношення вони мають до обставин, які досліджуються в кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, з огляду на те, що органом досудового розслідування перевіряються обставини щодо реєстрації нерухомого майна зовсім за іншими адресами, ніж ті, які зазначені у вилучених документах.

Окрім цього, слідчий суддя в ухвалі від 11.06.2024 року зазначив, що незрозуміло яке доказове значення мають такі вилучені документи як посвідка на постійне проживання на ім`я ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_2 ; копія довідки на ім?я ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк.; та яке відношення до кримінального провадження мають вказані в цих довідках особи.

Також слідчий суддя у вказаній ухвалі звернув увагу, що стороною обвинувачення взагалі не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вилучені мобільні телефони та комп`ютерну техніку, з огляду на те, що в клопотанні не зазначено, що орган досудового розслідування планує робити з цим майном та яке значення воно має для встановлення обставин кримінального провадження.

Встановивши вказані недоліки, слідчий суддя ухвалою від 11.06.2024 року повернув клопотання слідчого прокурору для їх усунення протягом сімдесяти двох годин.

Разом з цим, не зважаючи на зазначення слідчим суддею про недоліки клопотання слідчого та недоведеність підстав та мети накладення арешту на майно, прокурор, фактично без усунення вказаних недоліків, на тих же підставах та з аналогічним обґрунтуванням, повторно подав клопотання про арешт майна.

Вказані обставини не були враховані слідчим суддею при постановленні оскарженої ухвали.

Колегія суддів звертає увагу, що в оскарженій ухвалі слідчий суддя критично оцінив та визнав неспроможними доводи сторони обвинувачення щодо необхідності накладення арешту на вилучені документи, визнав, що прокурором не доведено, яке відношення та значення вони мають в кримінальному провадженні; посилання сторони обвинувачення про те, що вилучені документи є речовими доказами визнав формальним та необґрунтованим. Також слідчий суддя дійшов висновку, що в клопотанні та в доданих до нього матеріалах прокурором не обґрунтовано можливість досягнення завдань застосуванням вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на вилучені документи та визнав необхідним відмовити в ньому в цій частині.

Натомість за тих же обставин, викладених в клопотанні прокурора, тобто без відповідного та належного обґрунтування, по незрозумілим причинам, слідчим суддею прийнято протилежне рішення про накладення арешту на вилучені в ході обшуку мобільні телефони, моноблок та мультифункціональний пристрій, з посиланням на те, що наразі існує необхідність в їх дослідженні, оскільки зафіксована на них інформація може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас слідчий суддя не погодився, що документи є речовими доказами, однак не мотивував свого рішення стосовно того, за якими критеріями мобільні телефони, моноблок та мультифункціональний пристрій слідчий суддя визнав такими, що нібито відповідають ознакам речових доказів.

Також слідчим суддею не перевірено дотримання строків звернення із клопотанням про накладення арешту на майно.

За наведених вище обставин, ініціювання в клопотанні прокурора питання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , право володіння на яке належить фізичній особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності, володіння повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про накладення арешту на майно та апеляційного розгляду, відсутні достатні законні підстави для застосування обмежувальних заходів щодо майна, володільцем якого є ОСОБА_6 .

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскарженої ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року в кримінальному провадженні №0000471 від 29.04.2022 року, якою накладено арешт на майно, вилучене 17.05.2024 року в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000471 від 29.04.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 17.05.2024 року в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме на:

-технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_26 , на 5 арк.;

-витяг з реєстру будівельної діяльності на квартиру за адресою: АДРЕСА_26 , на 6 арк.;

-технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_27 , на 5 арк.;

-витяг з реєстру будівельної діяльності на квартиру за адресою: АДРЕСА_27 , на 6 арк.;

-копію ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси на квартиру за адресою: АДРЕСА_28 , на 3 арк.;

-технічний паспорт на нежитлове приміщення АДРЕСА_28 на 5 арк.;

-копії документів щодо об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_28 , на 11 арк.;

-посвідку на постійне проживання на ім`я ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_2 ;

-копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_29 на 2 арк.;

-копію довідки на ім`я ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1 арк.;

-мобільний телефон «Iphone X» в корпусі чорного кольору, заблокований, який перебував у користуванні ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон «Iphone 15 Pro» в корпусі синього кольору, заблокований, imei: НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 ;

-моноблок «Lenovo» S/N:S1GME67 чорного кольору;

-мультифункціональний пристрій «Brother» S/N: MFC-J651cbw в корпусі чорного кольору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4