ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/31407/23

Провадження № 11-кп/4820/388/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003503 від 04 жовтня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29 серпня 1996 року Харцизьким судом Донецької області за ч.2 ст.141 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

-19 листопада 1998 року Харцизьким районним судом Донецької області за ч.3 ст.81, ст.ст.17, 44, 42 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією частини майна;

-07 вересня 2001 року Амвросіївським судом Донецької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі строком;

-19 травня 2005 року Харцизьким судом Донецької області за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

-02 лютого 2005 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-30 квітня 2010 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-12 серпня 2014 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 28 липня 2017 року звільнений по відбуттю покарання;

-26 квітня 2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

-14 червня 2019 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, 12 квітня 2022 року звільнений по відбуттю покарання,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання судових витрат та речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_7 25 вересня 2023 року близько 01 год 25 хв, перебуваючи з дозволу власника у веранді будинку АДРЕСА_2 , помітив велосипед сріблястого кольору марки «Hattrick» моделі «Energy» та прийняв рішення про його таємне викрадення.

Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що власник велосипеда на той час спав, а також пересвідчившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи і розуміючи, що в країні діє військовий стан, який введений на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX та продовжений Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_7 , перебуваючи у веранді будинку АДРЕСА_2 , умисно, таємно, повторно викрав, викотивши з веранди на вулицю велосипед марки «Hattrick» моделі «Energy», сріблястого кольору, вартістю 4 973 грн, що належить ОСОБА_9 , після чого сів на вказаний велосипед і залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Викраденим ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд і таким чином спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 4 973 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_8 просив вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, прокурор уважав, що судове рішення стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, у своєму рішенні суд першої інстанції не зазначив, яким чином визнання вини, щире каяття обвинуваченого та відшкодування завданої шкоди, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Окрім того, судом не зазначено, які саме відомості про особу ОСОБА_7 дали суду підстави стверджувати про можливість призначення останньому покарання меншого від найменшої межі санкції ч.4 ст.185 КК України і таке покарання буде достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме положення ст.69 КК України, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Посилався прокурор і на те, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню та попередженню вчинення нових злочинів ОСОБА_7 буде покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Саме таке покарання внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень Закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_7 25 вересня 2023 року близько 01 год 25 хв, перебуваючи з дозволу власника у веранді будинку АДРЕСА_2 , помітив велосипед сріблястого кольору марки «Hattrick» моделі «Energy» та вирішив його таємне викрасти.

Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що власник велосипеда на той час спав, а також пересвідчившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи і розуміючи, що в країні діє військовий стан, який введений на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX та продовжений Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_7 , перебуваючи у веранді будинку АДРЕСА_2 , умисно, таємно, повторно викрав, викотивши з веранди на вулицю велосипед марки «Hattrick» моделі «Energy», сріблястого кольору, вартістю 4 973 грн, що належить ОСОБА_9 , після чого сів на вказаного велосипеда й залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Викраденим ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд і таким чином спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 4 973 грн.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, тому вирок у цій частині апеляційним судом не переглядається.

Водночас колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними та обґрунтованими.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, суд повинен виходити з усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

У силу вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги місцевим судом не були дотримані повною мірою.

Водночас доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу в цій частині.

Так, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

За змістом ст.69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

При цьому встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають перебувати одна з одною в такому співвідношенні та взаємодії й у своїй сукупності настільки істотно (суттєво) знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення обвинуваченому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б у даному випадку явно недоцільним і несправедливим.

Однак, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вищевказаних вимог закону не дотримався.

Відповідно до усталеної судової практики особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує обвинуваченому покарання, місцевий суд зазначив рецидив злочинів.

Суд урахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, що він на обліку в лікаря психіатра, нарколога не перебуває, раніше судимий.

При цьому судом першої інстанції зазначено, що за таких обставин та, враховуючи особу обвинуваченого, останньому доцільно призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України.

Водночас, у рішенні судом першої інстанції не зазначено, які саме відомості про особу ОСОБА_7 дали суду підстави стверджувати про можливість призначення останньому покарання меншого від найменшої межі санкції ч.4 ст.185 КК України і що таке покарання буде достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційним судом у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення умисного корисливого злочину, після реального відбуття покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі, будучи звільненим 12 квітня 2022 року по відбуттю покарання, знову вчинив новий тяжкий злочин проти власності.

Колегія суддів наголошує, що вказане свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців через його м`якість, оскільки таке покарання є явно несправедливим і не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 та адаптації як особа, що не має постійного місця проживання, на час вчинення кримінального правопорушення не був працевлаштований, раніше неодноразово (дев`ять разів) судимий за вчинення умисних злочинів, переважно за злочини проти власності, за які кожного разу відбував реально покарання у вигляді позбавлення волі і після звільнення із місць позбавлення волі через незначний проміжок часу вчиняв нові злочини.

Наведене підтверджує небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.

Щодо добровільного відшкодування завданої шкоди, то варто зазначити, що її обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував після дослідження всіх обставин кримінального правопорушення та на етапі завершення судового слідства, тобто, з метою пом`якшення покарання, хоча кримінальне правопорушення було вчинено 25 вересня 2023 року і за понад п`ять місяців жодних заходів на відшкодування шкоди ним ужито не було.

Той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого.

Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Указані відомості про особу обвинуваченого свідчать про неможливість при призначенні останньому покарання застосувати положення ст.69 КК України.

Висновок місцевого суду про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та обрання йому заходу примусу у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання

Отже, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме положення ст.69 КК України, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Відтак, на переконання колегії суддів, обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Саме таке покарання за своїм видом і розміром відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, та повною мірою відповідатиме меті покарання, визначеній у ст.50 КК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст.374, 407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 24 липня 2024 року, зарахувати у цей строк час його тримання під вартою з 17 липня по 23 липня 2024 року включно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з часу вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3