Справа№ 953/6218/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000835 від 20.05.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

З 18 години 00 хвилин 19 травня 2024 року до 08 години 00 хвилин 20 травня 2024 року інспектор УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до своїх функціональних обов`язків здійснював патрулювання Київського району м. Харкова в складі екіпажу №1202. Приблизно о 21 годині 48 хвилин, інспектор ОСОБА_6 , разом з іншими співробітниками екіпажу 1202, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , отримали на службовий планшет виклик за фактом агресивної поведінки та нецензурної лайки невстановленої жінки за адресою АДРЕСА_3 . Прибувши на виклик за вищевказаною адресою, працівниками поліції було виявлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка достовірно знаючи та усвідомлюючи, що вищезазначені співробітники поліції перебувають при виконанні своїх службових обов`язків визначених Законом У країни «Про Національну поліцію», вдягнені у формений одяг працівників поліції та спеціальні засоби захисту, маючи прямий умисел на протидію здійсненню ними покладених на них обов`язків із забезпечення публічної безпеки та порядку в ході раптово виниклого умислу на нанесення тілесних ушкоджень співробітнику УПП в Харківської області ДПП, нанесла удар лівою рукою в ділянку обличчя ОСОБА_6 та три удари лівою ногою в ділянку лівої гомілки, в результаті чого, відповідно до висновку експерта № 09-718/2024 від 20.05.2024, ОСОБА_6 отримав ушкодження у вигляді садна правого носового ходу, поверхневу забиту рану на слизовій правої щоки (з боку ротової порожнини), травматичну припухлість в даній ділянці (на щоці зовні), синець та садна на лівій гомілці по передній поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця, часу та способу вчинення, локалізацію та кількість нанесених ударів про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого їй обвинувачення пояснила, що шкодує про скоєне кримінальне правопорушення, зазначила, що 19 травня 2024 року приблизно о 21 годині 48 хвилин під час перебування за адресою АДРЕСА_3 , у неї був конфлікт з працівниками бару, в якому вона перебувала, в подальшому було здійснено виклик працівників поліції, після їх прибуття вона нанесла інспектору поліції ОСОБА_6 , який прибув на виклик та перебував під час виконання посадових обов`язків удар лівою рукою в ділянку обличчя та три удари лівою ногою в ділянку лівої гомілки. Розкаюється у вчиненому, просила вибачення у потерпілого, критично ставиться до власних дій. Вважає такі її дії обумовлені зовнішніми обставинами, які вплинули на психоемоційний стан.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просив призначити обвинуваченій мінімальне покарання передбачене санкцією статті.

Враховуючи те, що обвинувачена у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження суд, в силу ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, які характеризують її особу. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченої в межах пред`явленого їй обвинувачення. Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення ( злочину) повністю доведена.

При призначенні покарання, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила злочин, який відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, вперше притягається до кримінальної відповідальності, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, її правдиві та послідовні покази, які сприяли встановленню істини у кримінальному проваджені.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є нетяжким, щире каяття, що ґрунтується на належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, її осуді, правдиві і послідовні показання, які сприяли встановленню обставин у кримінальному провадженні та те, що вона на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк, передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Вивченням даних про особу обвинуваченої судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судима, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченої, вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3 , слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України.

З урахуванням зазначених вище обставин справи та особи обвинуваченої, позиції сторони обвинувачення, яка просила застосувати стосовно обвинуваченої положення ст. 75 КК України і звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також положення диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає, що необхідним і достатнім для обвинуваченої ОСОБА_3 покаранням, яке сприятиме її виправленню і запобігатиме вчиненню нею нових злочинів, є покарання в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі з із застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні нею протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Цивільний позов потерпілим до обвинуваченої не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 , від відбування призначеного судом покарання, якщо вона протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України в продовж іспитового строку на ОСОБА_3 покласти обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СУДДЯ: ОСОБА_1