Провадження № 1-кп/947/527/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисникві ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000714 від 24.08.2021 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000714 від 24.08.2021 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Прокурор заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дїї запобіжного заходу вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, раніше не судимий, не одружений, не має дітей, тобто відсутні стійки соціальні зв`язки у суспільстві, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та незаконно чинити тиск на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, може скоїти інше кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прокурор заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до восьми років, раніше судимий, не працює, не має постійного джерела доходів, неодружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідні ризики прокурором не доведені і ґрунтуються на припущеннях. Клопотання прокурора за своїм змістом аналогічні попереднім, але зі спливом часу актальність ризиків зменшується, кожен обвинувачений має постійне місце мешкання, наявні міцні соціальні зв`язки, розмір шкоди спричиненний злочином не відповідає дійсності. Враховуючі зазначене, захисник просив зменшити розмір застави до мінімального розміру, як альтернативного виду запобіжного заходу або обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_9 заперечувала проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки клопотання прокурора належним чином не обґрунтовано, ризик впливу на свідків безпідставний, на теперішній час свідки допитані, ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, тверження прокурора про його відсутність, безпідставне. Також, зі спливом часу ризики втрачають свою актуальність, тяжкість злочину та тяжкість майбутнього покарання не може бути підставою для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, тривалий час перебуває під вартою, тому на теперішній час можливо змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави, як альтернативного виду запобіжного заходу, до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі, з підстав, що від під вартою переває чотири роки, тривалий час не бачив своїх дітей, родину, є місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 1статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Для відмови в звільненні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку їх звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останні не мають міцних соціальних зв`язків, не працевлаштовані, обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 раніше не судимий, ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисного злочину, можуть повторити протиправну поведінку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, які має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , санкція тяжкого кримінального правопорушення передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, обвинувачені зможуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, що на думку суд, є підставою для продовження кожному обвинуваченому саме виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

Так, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченими та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, суд має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Розглядаючі зміст доводів на які посилаются захисники та обвинувачені щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застави, суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах,передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, залишити без змін раніше обраний розмір застави обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , який достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178,183,184,194,196,197,331,369-372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з відповідним визначеним судом розміром застави розмірі ста п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 328 350 гривень та покладеними обов`язками, на 60 днів, тобто до 12.01.2025 року включно, з утриманням в ДУ ОСІ.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з відповідним визначеним судом розміром застави розмірі ста п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 328 350 гривень та покладеними обов`язками на 60 днів, тобто до 12.01.2025 року включно, з утриманням в ДУ ОСІ.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1