Справа №639/5171/24
Провадження № 1-в/639/384/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), представника ДУ «ХВК (№18)» - ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові провадження за клопотанням ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» про звільнення від покарання на підставі ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» (далі за текстом - ДУ «ХВК (№18)») звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про приведення вироків Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.10.2023, Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 відносно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

В обґрунтування клопотання ДУ «ХВК (№18)» посилалась на те, що Законом № 3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Вироками Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.10.2023, Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 ОСОБА_4 засуджено за вчинення крадіжок майна та шахрайства на суму, яка менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідні діяння не є кримінально караними на теперішній час.

У судовому засіданні представник ДУ «ХВК (№18)» підтримав вимоги клопотання, просив його задовольнити, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироками Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.10.2023 та Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023, в частині засудження за діяння, які наразі не є кримінально караними.

Засуджений ОСОБА_4 також підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за діяння, які наразі не є кримінально караними.

Вислухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що у «ХВК (№18)» стосовно останнього виконуються вироки, що надає Жовтневому районному суду м. Харкова право розглянути подане установою виконання покарань клопотання.

Судом встановлено, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.02.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, за заволодіння 07.08.2020 шляхом зловживання довірою майном (шахрайство), вартістю 2578 грн.

Крім того вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України (за сукупністю вироків із вироком цього ж суду від 01.02.2023), до 5 років 1 місяця позбавлення волі, за вчинення 06.05.2023 крадіжки майна загальною вартістю 1266,67 грн..

Також вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.10.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, а також ч. 4 ст. 70 цього Кодексу (за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення покарання менш суворого покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023), до 5 років 4 місяців позбавлення волі.

При цьому вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.10.2023ОСОБА_4 було призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_4 вчинив:

-грабіж (ч. 2 ст. 186 КК України);

-крадіжки майна: наприкінці квітня 2022 - на суму 950,00 грн. та 2213,67 грн.; 27.06.2022 на суму 7741 грн.; 07.10.2022 4250 грн.; 29.10.2022 на 935 грн. (ч. 4 ст. 185 КК України);

-шахрайство 19.12.2022 на суму 1895 грн. (ч. 2 ст. 190 КК України)

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1240,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX, з урахуванням положень ст. 5 КК України, на теперішній час кримінально караним є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2022 році, якщо вартість майна - предмету кримінальних правопорушень становить більше 2481 (1240,50?2=2481).

Водночас, як зазначалось вище, вартість майна, яким ОСОБА_4 заволодів 19.12.2022 шахрайським шляхом (ч. 2 ст. 190 КК України), за що засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023, становить 1895 грн.

Щодо крадіжок, за які ОСОБА_4 засуджений вказаним вироком, то частина епізодів перевищує відповідний розмір (епізоди від 27.06.2022 та 07.10.2022), а частина ні.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1342,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX, з урахуванням положень ст. 5 КК України, на теперішній час кримінально караним є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2023 році, якщо вартість майна - предмету кримінальних правопорушень становить більше 2684 грн. (1342,00?2=2684).

Водночас, як зазначалось вище, вартість викраденого майна, що встановлена за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023, становила 1266,67 грн.

Таким чином діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023, а також частина діянь, за які його засуджено вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023, наразі не може вважатись кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність, 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діянь, кримінальна караність яких усунута, останній підлягає звільненню від призначеного покарання, а саме:

-за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України;

-за вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України.

При цьому, враховуючи, що вартість майна по частині крадіжок, за які ОСОБА_4 засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також, що покарання призначається судом за статтею (частиною статті) КК України, а не за окремі епізоди, підстави звільнення ОСОБА_4 від покарання за вказаним вироком за ч. 4 ст. 185 КК України відсутні.

З огляду на те, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України, то відсутні підстави призначення покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023 за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

Разом з тим строк відбутого покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 за період з 20.06.2023 по 05.10.2023 має бути зараховано до строку покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023, оскільки в іншому випадку це призведе до погіршення становища засудженого.

Також суд відзначає, що немає підстав звільнення ОСОБА_4 від покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.02.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України, адже станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн, а, як зазначалось вище, вказаним вироком його було засуджено за заволодіння 07.08.2020 шляхом зловживання довірою майном (шахрайство), вартістю 2578 грн.

При цьому, з огляду на те, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.02.2023 ОСОБА_4 засуджено до покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, а вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023 до покарання, яке належить відбувати реально та за кримінальні правопорушення, які вчиненні до вироку від 01.02.2023, то вказані вироки підлягають самостійному виконанню (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «про практику призначення судами кримінального покарання»).

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання «Холодногірська виправна колонія (№18)» задовольнити.

На підставі ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2023 за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України та за вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 06.10.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань (без застосування ч. 4 ст. 70 КК України), до 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.02.2023, яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді 2 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1