УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року

м. Київ

справа № 755/8444/22

провадження № 51-3664ска24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6, на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року, постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

встановив:

Дніпровський районний суд м. Києва постановою від 17 листопада 2022 року визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою від 11 жовтня 2023 року цей же районний суд відмовив у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у справі № 755/8444/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанову судді місцевого суду від 11 жовтня 2023 року захисник оскаржила до апеляційного суду.

Київський апеляційний суд постановою від 04 грудня 2023 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року - без змін.

Не погоджуючись з постановами судів першої та апеляційної інстанції, захисник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на вищезазначені рішення, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року, переглянути справу № 755/8444/22 з урахуванням нововиявлених обставин й закрити провадження в цій справі.

Вивчивши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

У КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 ст. 294 КУпАП).

Рішенням Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року у справі № 5-р(II)/2021 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис частини десятої статті 294 КУпАП.

Крім того, Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи в ст. 294 КУпАП питання інстанційного перегляду/оскарження постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, керуючись приписами п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та свободою розсуду в рамках «широкого простору обдумування», забезпечив право на апеляційний перегляд справ про адміністративні правопорушення, проте не встановив права на касаційне оскарження судового рішення в цих справах.

До того ж, Конституційний Суд України констатував, що застосування припису частини десятої статті 294 КУпАП не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже, цей припис узгоджується з принципом «верховенства права» (правовладдя).

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення судів у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 КУпАП відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Ураховуючи вищевикладене, судові рішення, постановлені у справі про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому КУпАП, не можуть бути предметом перегляду в суді касаційної інстанції.

Оскільки ОСОБА_2 у касаційній скарзі ставить питання про скасування судових рішень, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6, на постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року й 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5