Справа № 278/2556/23
Провадження №1-кп/278/295/24
В И Р О К

іменем України

16 липня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

представника потерпілого : ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029 від 29.03.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, працюючого в АТ «Укрзалізниця», з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2023 року близько 21 години 45 хвилин водій ОСОБА_4 в задовільних умовах дорожнього руху керував технічно справним автомобілем марки Opel моделі Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався ним по автомобільній дорозі М-06 сполученням Київ - Чоп зі сторони м. Рівне в напрямку до м. Київ.

Рухаючись у вказаний день, час та місці вказаним транспортним засобом на ділянці 146 км. + 300 м. автодороги М-06 Київ-Чоп, проїзна частина якої має по одній смузі руху в кожному напрямку, поблизу с. Кам`янка, Житомирського району, водій ОСОБА_4 в порушення вимог пунктів 2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР України), проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив лобове зіткнення з автомобілем марки Mercedes Benz моделі GLE д.н.з. НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки Mercedes Benz моделі GLE д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, садна лівого ліктьового суглобу та правого передпліччя, забою грудної клітини, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки Opel моделі Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву брижі тонкої та товстої кишок, що ускладнилися внутрішньо-черевною кровотечею, заочеревинної гематоми справа, якій відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки Opel моделі Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кульшової западини зліва; закритого вивиху лівого ліктьового суглобу; багатоуламкового перелому лівої променевої кістки, рваних ран лівого передпліччя, закритих переломів 2,3,4 плюсневих кісток правої стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3.б, 12.1 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, а також потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню, цивільний позов визнав частково.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками судового процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу, судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчинені вказаного правопорушення доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як необережні дії, які виразились порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, а також потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи наведене, безальтернативний характер санкції ч. 2 ст. 286 КК України, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин, відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, критично оцінює свої протиправні дії, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим, офіційно працює, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, враховуючи поведінку після події, те, що потерпілі жодних претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають, суд погоджується з позицією прокурора про те, що обвинувачений не є суспільно небезпечним, і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення щодо факультативного додаткового покарання, суд зазначає, що санкція ч.2 ст.286 КК надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків, тощо.

Враховуючи конкретні обставини даного провадження, відомості про особу обвинуваченого, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд вважає недоцільним призначення додаткового покарання ОСОБА_4 . Судом не вбачається підстав для застосування до нього покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він офіційно працює, користується автомобілем для роботи, має міцні соціальні зв`язки, отже позбавлення цього права призведе до втрати ним засобів до існування.

При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та запобігання нових кримінальних правопорушень, а також враховується позиція прокурора, висловлена в судових дебатах, про недоцільність призначення додаткового покарання.

Разом з тим, суд враховує думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь 80 586 грн. 60 коп. матеріальної шкоди, які полягають у витратах на лікування, а також 500 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги вмотивовані тим, що діянням ОСОБА_4 тяжко травмовано потерпілого та пошкоджено його транспортний засіб, який необхідно було транспортувати на евакуаторі, що змусило його понести витрати на лікування та евакуацію транспортного засобу у вказаному розмірі. Крім того, з моменту ДТП ОСОБА_7 тривалий час відчував душевний біль та сильні переживання, пов`язані із тим, що в наслідок кримінального правопорушення він отримав травми та що ніколи не зможе почуватися, як до ДТП, тому він просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у вказаному розмірі.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов в частині витрат на правову допомогу визнав повністю, а щодо відшкодування моральної шкоди, просив врахувати його матеріальне становище та задовольнити позов частково в сумі 50000 грн.

Представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позов ОСОБА_7 не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та просив у їх задоволенні відмовити.

Вирішуючи це питання, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ст. 62 КПК цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Разом із цим, відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 року у справі № 310/7407/19 відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, оскільки позивач не звертався із відповідною заявою до страхової компанії про відшкодування шкоди здоров`ю завданої в результаті ДТП, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки суду не надані докази відмови страхової компанії у відшкодуванні зазначених сум, а тому між сторонами відсутній предмет спору, з огляду на наведене суд залишає без розгляду цивільний позов в частині позовних вимог ОСОБА_7 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди. Крім того, суд роз`яснює потерпілому його право на пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла таку шкоду за наявності вини. Вина ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки руху, які призвели до тілесних пошкоджень середньої тяжкості ОСОБА_7 , а отже і заподіяння моральної шкоди потерпілому доведена повністю, однак суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з підстав викладених нижче.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у фізичному болю та душевних стражданнях, які заподіяні фізичній особі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини моральних страждань та інших обставин, що мають значення у справі. Так, суд враховує, що потерпілий ОСОБА_7 знаходився на тривалому лікуванні, переніс моральні страждання, які виразились в переживаннях з приводу пошкодження здоров`я, фізичного болю, який він переніс у зв`язку із спричиненою травмою, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Виходячи з характеру правопорушення, з матеріального стану обвинуваченого, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 100 000 грн., саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілого.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати пов`язані із проведенням експертиз у сумі 9396,94 грн.

Згідно ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до актів №0104/0423 прийому передачі наданих послуг від 23.05.2023 року (а.с. 67) та 14.06.2023 року (а.с. 70), платіжних інструкцій №@2PL884053 від 30.05.2023 року (а.с. 69) та №0.0..1. від 21.06.2023 року (а.с.72) ОСОБА_7 сплатив за послуги адвоката 33300 грн та 33150 грн.

Відтак, враховуючи те, що потерпілий (він же цивільний позивач) ОСОБА_7 поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 66450 грн. то вони підлягають стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.

Арешт, накладений на речові докази по справі, на підставі ст. 174 КПК, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 9396 (дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) гривень 94 копійки витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 66450 (шістдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов в частині позовних вимог ОСОБА_7 до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду та роз`яснити потерпілому його право на звернення із позовом в порядку цивільного судочинства.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира по справах №295/3908/23 та 295/3911/23 від 04.04.2023 року на речові докази, а саме на автомобіль марки «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 350D», державний номерний знак НОМЕР_2 , які зберігаються на майданчику тимчасового тримання автомобілів ГУНП а Житомирській області.

Речові докази, а саме автомобіль марки «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 350D», державний номерний знак НОМЕР_2 , які зберігаються на майданчику тимчасового тримання автомобілів ГУНП а Житомирській області - повернути власникам.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Потерпілим, які не були присутні у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_11