УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2024 Справа №1-387/10 Провадження №1-в/607/211/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 дистанційно - в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, українця, громадянина України, засудженого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року за ч.1 ст.366, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.190, ч.1 ст.70 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років, від відбування цього покарання, в порядку передбаченому ст.80 КК України, подане захисником ОСОБА_5 , -

встановив:

Адвокат ОСОБА_5 звернувся з клопотанням, згідно з яким просить звільнити ОСОБА_4 від відбування остаточно призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року за ч.1 ст.366, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.190, ч.1 ст.70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Він посилається на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року, залишеним без зміни Тернопільським апеляційним судом Тернопільської області, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено йому остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі. З 2011 року органами влади не здійснено жодних дій для виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №1-387/2010, з моменту винесення вироку засуджений ОСОБА_4 не ухилявся, не переховувався від виконання покарання, а також не вчиняв жодних нових кримінальних правопорушень. 28 березня 2024 року ОСОБА_4 , доставлений в Чортківське УВП №26 на виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2010 року.

У відповіді на адвокатський запит адвоката ОСОБА_6 , за вихідним №634 від 19.04.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що 21.04.2022 року ОСОБА_7 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 до лав Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_1 (Витяг із наказу №53 від 21.04.2022 додається). Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» призвати до лав Збройних Сил України: нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу призвати та направити до військової частини НОМЕР_1 ; рядового ОСОБА_4 , ВОС-586244П, 1969 р.н., НОМЕР_2 . 17.05.2022 року відповідно до витягу із Наказу №123 командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , солдат резерву 34 резервної роти Оператора ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою у військовій частині НОМЕР_3 . Підстава Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, рапорт про прийняття посади від 17.05.2022 вх. №7520.

Згідно довідки №118 від 08 квітня 2024 року про безпосередню участь ОСОБА_4 оператора-топогеодезиста у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надана службова характеристика на солдата ОСОБА_4 оператора-топогеодезиста 4 артилерійського відділення 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї військової частини НОМЕР_3 . В службовій характеристиці зазначено, що під час проходження військової служби солдат ОСОБА_7 зарекомендував себе як підготовлений та відданий військовій справі військовослужбовець. Грамотний, дисциплінований, працелюбний. Загалом характеризується позитивно.

Також, 25 жовтня 2023 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , розглянувши адміністративну справу, що надійшла з Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 212-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнав, ОСОБА_4 , винним у вчинені адміністративного правопорушення та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 (сто сімдесят) гривень.

До того ж, 24 липня 2023 року громадянину ОСОБА_4 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 .

Крім цього, 27 вересня 2023 року громадянину ОСОБА_4 , видано ID картку громадянина України запис №799 документ №009726785, орган, що видав 8013. 06 жовтня 2023 року, громадянину ОСОБА_4 видано закордонний біометричний паспорт номер НОМЕР_5 , запис №799, орган, що видав 8013.

В сукупності вище наведені відомості підтверджують, що ОСОБА_4 не ухилявся від виконання покарання, не переховувався, оскільки офіційно звертався до державних, в тому числі правоохоронних органів, отримував офіційні документи, сплачував, накладені на нього штрафи та судовий збір.

Оскільки ОСОБА_4 було затримано 28.03.2024 року відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, «Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №95-РС від 28 березня 2024, звільнено з військової служби у запас та направлено у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 у АДРЕСА_1 (Витяг із наказу №91 від 28.03.2024 додається).

Також, відсутні відомості про те, що за період часу з моменту ухвалення вироку до моменту затримання, ОСОБА_4 , притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит адвоката ОСОБА_6 за №1939 від 14.06.2024 року, наданою ГУНП в Тернопільській області.

Окрім того, в 2011 році, в зв`язку з відсутністю в нього в Тернополі офіційної роботи, він змушений був поїхати шукати її в Київ. Про те, що він поїхав в столицю працевлаштуватися знала вся його сім`я. Пізніше з 2012 року і до моменту мобілізації він проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом із своєю цивільною дружиною, де опікувався за нею, та допомагав вести господарство.

З дня набрання чинності, а саме з 09 березня 2011 року, обвинувальним вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року, його не було виконано протягом 5 років, засуджений даним вироком ОСОБА_4 не ухилявся від відбування покарання, призначеного йому за вказаним вироком, нових середньої тяжкості, тяжких або особливо тяжких злочинів не вчиняв. Саме по собі оголошення засудженого ОСОБА_4 в розшук, при тому, що реальних заходів по його фізичному розшуку не проводилися, а останній в цей період часу не переховувався, офіційно був мобілізований в ЗСУ, мав постійне місце проживання, брав участь у бойових діях, отримав ID картку громадянина України, а також закордонний паспорт громадянина України, з`являвся в державні органи, в тому числі брав особисту участь 25 жовтня 2023 року в судовому засіданні Солом`янського районного суду м. Києва, не може свідчити про те, що ОСОБА_4 , ухилявся від відбування покарання.

Враховуючи наведене, просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного обвинувального вироку. Просить ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 заяву підтримав з зазначених у ній підстав, просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Засуджений ОСОБА_4 заяву підтримав та пояснив, що не здійснював жодних дій з метою ухилення від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року.

Прокурор ОСОБА_3 стосовно задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку заперечив, оскільки засуджений ухилявся від відбування покарання змінивши місце проживання та перебував у розшуку, тому вважає, що перебіг строків давності зупинено. Прокурор зазначив, що будь-які докази про те, що ОСОБА_4 будь-яким чином контактував з правоохоронними органами в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року ОСОБА_4 визнано винним в вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.1 ст.366 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 70 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено попередній підписку про невиїзд.

Також судом встановлено, що ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 09 березня 2011 року, залишено без змін вирок Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року.

За ст. 4 КВК України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року набрав законної сили 09 березня 2011 року, що підтверджується розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили.

Стаття 5 цього Кодексу визначає принципи кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань. Зокрема кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Підставами для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України є: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) неухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) невчинення нею нового злочину середньої тяжкості,тяжкого чи особливого тяжкого.

Відповідно до статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Частиною 2 статті 80 КК України передбачено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг строків давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбуття покарання або з дня його затримання.

Відповідно до ст. 152 КВК України однією із підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Судом встановлено, що строк давності виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року щодо ОСОБА_4 не переривався і формально минув.

Так, відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 24.12.2015 року по справі №5-324кс15 правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати сама до себе правообмеження, які виходять з його змісту - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

У зв`язку з наведеним суд критично оцінює доводи прокурора ОСОБА_3 про те, що матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо взаємодії ОСОБА_4 будь-яким чином з правоохоронними органами. Зі змісту вищенаведених норм законодавства вбачається, що реалізація призначеного особі покарання протягом певних строків є одностороннім обов`язком держави через спеціально уповноважені нею органи, що в даному випадку не покладає на засудженого обов`язку будь-яким чином контактувати з правоохоронними органами з метою виконання вироку.

Cтаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України - перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Під ухиленням від відбуття покарання слід розуміти дії засудженого, спрямовані на уникнення приведення обвинувального вироку до виконання.

В ході судового розгляду прокурором не надано жодних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про умисне ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, а також доказів вжиття належних заходів зі сторони держави щодо виконання вироку в цій частині в строки визначені ст. 80 КК України.

При цьому, суд враховує наявність відомостей про те, що копія вироку та розпорядження про виконання вироку стосовно ОСОБА_4 протягом 2001 2018 років неодноразово надсилались судом до Тернопільського МВ УМВС у Тернопільській області, однак вирок суду протягом визначеного законом строку не виконано.

Фактично, під ухиленням від відбування покарання слід розуміти будь-які умисні дії особи, спрямовані на приховування свого місця перебування, вчинені виключно з метою уникнути відбування покарання за вироком суду, що, у свою чергу, змушує правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання засудженого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був оголошений в розшук, однак матеріали кримінально провадження не містять достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим будь-яких дій, спрямованих на ухилення від відбування покарання, а також прийняття правоохоронним органами необхідних заходів для його розшуку.

Тому, саме по собі оголошення особи в розшук, за відсутності реальних заходів по його розшуку та доказів переховування засудженого з метою ухилення від відбування покарання, не може свідчити про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання. Те, що ОСОБА_4 брав участь під час оголошення рішень в судах першої, апеляційної інстанціях, був обізнаний з їх змістом та порядком виконання вироку, також не свідчить про факт ухилення від відбування покарання.

Щодо доводів прокурора про те,що засуджений ОСОБА_4 ухилявся від відбування покарання оскільки перебуває у розшуку, суд зазначає, що оголошення в розшук засудженого ОСОБА_4 з 21 квітня 2011 року було спрямоване на встановлення його місця знаходження і не свідчить про його ухилення від відбування покарання.

Захисник ОСОБА_5 у заяві зазначає, що в 2011 році, в зв`язку з відсутністю в ОСОБА_4 в Тернополі офіційної роботи, він був змушений поїхати шукати її в Київ. Про те, що він поїхав працевлаштуватися в м.Київ знала вся його сім`я. Пізніше з 2012 року і до моменту мобілізації він проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом із своєю цивільною дружиною.

Прокурором не доведено те, що засуджений ОСОБА_4 умисно залишив місце проживання, знав, що перебуває в розшуку та ухилявся від виконання вироку.

Зі змісту відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 №634 від 19 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 21 квітня 2022 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 до лав Збройних сил України у військову частину НОМЕР_1 (витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №53 від 21 квітня 2022 року).

Згідно довідки №118 від 08 квітня 2024 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_4 в період з 29 липня 2022 року по 25 серпня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російськовї Федерації проти України.

З копії службової характеристики на солдата ОСОБА_4 оператора-топогеодезиста 4 артилерійського відділення 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї військової частини НОМЕР_3 вбачається, що під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 зарекомендував себе як підготовлений та відданий військовій справі військовослужбовець. Грамотний, дисциплінований, працелюбний. Загалом характеризується позитивно.

Крім того, суд зазначає, що за більш ніж десять років з дня ухвалення судом вироку, ОСОБА_4 іншого правопорушення, в тому числі і нового злочину не вчинив, що свідчить за загальним правилом про «правове» виправлення засудженого, втрату ним суспільної небезпечності, а отже і застосування покарання є зайвим, оскільки воно не матиме належного карального і попереджувально-виховного впливу.

Таким чином, суду не надано будь-яких належних, достовірних, переконливих доказів на підтвердження факту ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за обвинувальним вироком суду. Формально заведена розшукова справа не свідчить про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання. В матеріалах справи відсутні докази, які б слугували підставою для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку

Враховуючи наведене, зважаючи, що обвинувальний вирок не було виконано у визначені строки, після ухвалення вироку ОСОБА_4 нового злочину не вчинив, що свідчить за загальним правилом про його виправлення, втрату суспільної небезпеки, на теперішній час є недоцільним виконання обвинувального вироку після спливу строків його виконання через втрату належного карального і превентивного впливу, при цьому матеріали справи не містять даних про ухилення засудженого від відбування призначеного йому покарання, тому суд приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року, у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, підлягає до задоволення.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 28 березня 2024 було затримано, відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, «Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №95-РС від 28 березня 2024, звільнено з військової служби у запас та направлено у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 у АДРЕСА_1 (Витяг із наказу №91 від 28.03.2024 додається).

Відповідно до повідомлення про вибуття №9/1288 від 09 квітня 2024 року, ОСОБА_4 вибув 08 квітня 2024 року для відбування покарання з ДУ «Чортківська УВП (№26) до Державної установи Коломийська ВК №41 Івано-Франківської області.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, тому відповідно до положень ст. 377 КПК України останній підлягає негайному звільненню з-під варти.

Керуючись ст.535, п. 13 ч. 1ст. 537 КПК України, п.3 ч.1 ст.80 КК України,-

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від відбування остаточно призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року за ч.1 ст.366, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.190, ч.1 ст.70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років, у зв`язку із закінченням строків давності обвинувального вироку, задовільнити.

ОСОБА_4 звільнити від відбування остаточно призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2010 року за ч.1 ст.366, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.190, ч.1 ст.70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

ОСОБА_4 звільнити з-під варти негайно.

Головуючий суддя ОСОБА_1