Справа №766/9837/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку дії запобіжного заходу

27.11.2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області колегіально судом в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_7 ,

під час відкритого судового засідання з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 01.05.2023 за №0000673 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України, -

в с т а н о в и в:

На розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 01.05.2023 за №0000673 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України. Відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останнє продовжено до 29.11.2024 року.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу, у зв`язку з відсутністю підстав для його скасування або заміни, просив суд звернути увагу на обставину, що ризики, які існували на момент його обрання не зменшились, зокрема ОСОБА_6 вчинила особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що може стати причиною для переховування обвинуваченої від суду; її незаконного впливу на свідків.

Від обвинуваченої ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання обґрунтовує тим, що клопотання прокурора містить лише формальне посилання на обставини, наведені у ст.177 КПК України і їх перерахування, обвинувачення за ч.1 ст. 111-2 КК України є необґрунтованим та недоведеним, і не відповідає реальним ризикам, заявленим стороною обвинувачення. За таких обставин та враховуючи, що обвинувачена перебуває під вартою з 29 вересня 2023 року та те, що стороною обвинувачення не доведено виправданості застосування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім формального перерахування ризиків. ОСОБА_6 просить суд обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою підтримав, просив продовжити раніше обраний запобіжний захід, оскільки ризики, які мали місце на момент його обрання не зменшились. Просив відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченої за необґрунтованістю.

Обвинувачена ОСОБА_6 клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт підтримала, просила його задовольнити, у задоволенні клопотання прокурора просила відмовити.

Захисник підтримав клопотання обвинуваченої. Заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав клопотання прокурора необґрунтованим, оскільки ризики зазначені стороною обвинувачення, перерахуванні формально. Прокурором не було надано достатнього обґрунтування існування ризиків ухилення обвинуваченої від суду та впливу на свідків. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора з урахуванням того, що обвинувачена характеризується позитивно, має неповнолітню дитину, з якою проживала разом та утримувала, є матір`ю одиночкою, тривалий час перебуває під вартою, стан здоров`я обвинуваченої унеможливлює її перебування в умовах установи попереднього ув`язнення.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про доцільність продовження щодо ОСОБА_6 терміну раніше обраного запобіжного заходу, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За матеріалами справи ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

З огляду на положення ч. 3 ст. 199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд враховує обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, так як усвідомлює, що санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років; у разі застосування іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні шляхом залякування, оскільки у зв`язку з врученням обвинуваченій копій матеріалів, остання володіє інформацією про місце проживання та іншими контактними даними вказаних осіб. Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи не під вартою, може здійснювати вплив на вказаних осіб з метою зміни їх показів чи відмову від них.

Крім того, при вирішенні зазначеного клопотання суд бере до уваги в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкримінується та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам її можливого впливу на свідків; можливість переховування від суду.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченої ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання нею процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченою ОСОБА_6 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком до 24 січня 2025 року.

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з наступних підстав.

Доводи клопотання обвинуваченої про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховує не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого злочину та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тривалість перебування обвинуваченої під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України , існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відомості, що характеризують обвинувачену, її соціальні зв`язки та її попередня процесуальна поведінка враховані при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Відомостей чи доказів того, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченої сталися істотні зміни, які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків, стороною захисту не надано.

Наявність у обвинуваченої постійного місця проживання у м. Херсоні та членів родини, не може бути визнано достатнім чинником, який нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченої не можуть слугувати достатньою підставою для зміни зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Обґрунтованих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченої унеможливлює її перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Суд наголошує, що на даній стадії суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченій дій та давати оцінку обґрунтованості, доведеності обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності винуватості особи у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, може бути дана лише за наслідками судового розгляду справи за результатами повного дослідження всіх доказів.

Доводи клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 , що зібрані органом досудового розслідування, докази не доводять обвинувачення за ч.1 ст. 111-2 КК України, суд вважає передчасними та неприйнятними, оскільки питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінки доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України.

При цьому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 197, 199, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Продовжити строк «тримання під вартою» ОСОБА_6 до 24 січня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченою, її захисником, прокурором протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повний текст ухвали оголошено у приміщенні суду 27.11.2024 р. о 12:05 годині.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3