В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000468 від 13.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанська Республіка, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в :

1. ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у вересні 2016 року, він перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , отримав від останнього для виконання ремонтних робіт легковий автомобіль марки «Ауді» моделі «А8», синього кольору, шасі № НОМЕР_1 , номерні знаки НОМЕР_2 (далі автомобіль Ауді А8), та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

У подальшому 03.12.2016 року, після виконання ремонтних робіт по відновленню автомобіля марки «Ауді» моделі «А8», у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, що належить ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 , 03.12.2016 року, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_8 , запевнивши останнього у необхідності завершення ремонтних робіт та повернути автомобіль, при цьому не маючи наміру цього робити, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Ауді» моделі «А8», який у подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, завдавши значної майнової шкоди останньому. Таким чином своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 значну матеріальну шкоду в сумі 381496 гривень 42 копійки.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Вищевказане формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , суд визнає недоведеними, його слід виправдати, тому що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

ОСОБА_4 під час судового розгляду свою вину не визнав, обставини зазначені в обвинувальному акті заперечив та показав, що одного разу у вересні 2016 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_8 (колись купував у нього авто) та попросив відремонтувати його частково згоріле авто. Далі потерпілий ОСОБА_8 за допомогою евакуатора привіз транспортний засіб «Ауді А8» за місцем проживання обвинуваченого в АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_4 зробив велику частину робіт з відновлення вказаного авто (замінив капот, крила, двигун, торпеду в салоні) окрім електрики. Потім потерпілий самостійно викликав свій евакуатор та повіз автомобіль «Ауді А8» у м. Київ на іншу станцію до авто електриків. Наступного дня ОСОБА_8 телефонував обвинуваченому та повідомив про певні недоліки, які виявив в салоні авто, однак ОСОБА_9 повідомив, що жодного відношення до цього немає. Повідомив, що після ремонту він авто більше не бачив, однак багато разів спілкувався та переписувався з потерпілим, навіть купував у нього інше авто. Між ними була усна домовленість та ОСОБА_8 повинен був розрахуватися за ремонт авто (приблизно 400-500 доларів США) після її продажі. Вказав, що після того як транспортний засіб «Ауді А8» зник зі станції у м. Києві, він повідомив потерпілого, що буде шукати і розбиратися або поверне кошти за автомобіль, та написав розписку про зобов`язання повернути кошти в розмірі 6300 доларів США. Зазначив, що йому не відомо чому потерпілий ОСОБА_8 написав на нього заяву щодо незаконного заволодіння транспортним засобом.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України (епізод щодо незаконного заволодіння транспортного засобу «Ауді А8»), прокурор посилається на показання потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_4 з 2015 року, познайомився через свого товариша. Одного разу потерпілий віддав ОСОБА_10 у ремонт свій власний автомобіль «Ауді А8», так як останній займався ремонтом транспортних засобів та у нього був свій сервіс. Під час передачі зазначеного автомобіля потерпілий віддав ключі, техпаспорт та вони домовилися, що після виконання всіх ремонтних робіт ОСОБА_4 отримає кошти безпосередньо від потерпілого або забере свою частину у разі її продажу. Обвинувачений відремонтував пошкоджене авто (частково згоріле), однак залишилося одне питання по коробці передач, яка переходила у аварійний режим. ОСОБА_4 повідомив, що проблему з коробкою можуть вирішити в сервісному центрі у м. Києві. Тому обвинувачений зі згоди потерпілого відігнав на іншу станцію автомобіль «Ауді А8» для ремонту коробки передач. Потерпілий один раз особисто їздив в м. Київ на станцію, яка територіально знаходиться в Голосіївському районі та бачив свій автомобіль, однак надалі коли туди їздив транспортного засобу « Ауді А8 » більше не бачив. В подальшому зателефонував ОСОБА_10 , який йому повідомив, що авто свідка в нього забрали за його борги і вони домовилися про повернення в подальшому ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 6300 доларів США. З цього приводу обвинувачений написав потерпілому розписку про повернення зазначеної суми коштів. Заяву про незаконне заволодіння транспортним засобом він написав через півтора роки, оскільки кошти обвинувачений йому не повернув та потерпілий продовжує бути власником авто. До цього намагався увійти в положення ОСОБА_4 так як знав його сім`ю та в нього тільки народилася дитина. Потерпілий вважає, що ОСОБА_4 не розпоряджався його автомобілем «Ауді А8» на власний розсуд та не здійснював незаконне заволодіння транспортним засобом. Підтвердив цивільно-правові зобов`язання між ними та не бачить підстав для притягнення обвинуваченого до відповідальності.

Крім показань потерпілого прокурор посилається на документи, які досліджені в судовому засіданні.

Постановою від 06.12.2019, слідчий оголосив в розшук автомобіль «AUDI» з реєстраційним номером НОМЕР_2 та номером кузова НОМЕР_1 .

Постанова від 31.03.2020 про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 ; постанова від 01.04.2020 про зупинення досудового розслідування; постанова від 24.02.2021 про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Протоколом обшуку від 12.03.2020 та долученим відеозаписом, відповідно до якого слідчий на підставі ухвали слідчого судді, у присутності понятих провів обшук домоволодіння та її території, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 . В ході обшуку було вилучено автомобіль «Honda Accord» 2003 року випуску, р.н. НОМЕР_5 , номер рами НОМЕР_6 та брелок чорного кольору з ключами від авто. Суд звертає увагу, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 було вилучено автомобіль та речі, які жодним чином не стосуються кримінального провадження.

Протоколом обшуку від 09.02.2021, відповідно до якого слідчий на підставі ухвали слідчого судді від 03.02.2021, у присутності понятих провів обшук будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обшуку нікого не виявлено та ніякі речі не вилучалися.

Даними висновку експерта судової авто товарознавчої експертизи № 927 від 12.03.2021, встановлено що середня ринкова ціна транспортного засобу - автомобіля «Ауді А8», синього кольору, шасі НОМЕР_1 , 2001 року випуску, без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), без огляду, станом на 03.12.2016 становить 381496,42 гривень.

Даними копії розписки від 03.12.2016, згідно якої ОСОБА_4 купує автомобіль «Ауді А8», 2001, номерний знак НОМЕР_2 у власника ОСОБА_8 за долари США в розмірі 8300; кошти за автомобіль зобов`язувався віддати протягом восьми місяців, а після виплати автомобіль ставав власністю ОСОБА_4 . Зазначену розписку також підписав ОСОБА_8 та зазначив, що перебуває в адекватному стані та згідний з даною розпискою.

Свідок ОСОБА_11 (матір обвинуваченого), свідок ОСОБА_12 (дружина обвинуваченого), свідок ОСОБА_9 (батько обвинуваченого), свідок ОСОБА_13 (сестра обвинуваченого) на підставі ст. 63 Конституції України, 66 КПК України відмовилися давати показання щодо обвинуваченого, який являється близьким родичем та членом їх сім`ї, тому їх допит в суді не проводився.

Суд наголошує на тому, що судовий розгляд проведений на основі принципів змагальності та диспозитивності. За клопотанням прокурора, яке було підтримано стороною захисту, виключені зі списку свідків сторони обвинувачення та не допитувалися свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Відповідно до ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приміткою до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона незаконного заволодіння транспортним засобом полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується умисною формою вини, мотив і мета можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

Оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Так, потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що дійсно передав свій пошкоджений автомобіль «Ауді А8» обвинуваченому для виконання ремонтних робіт. ОСОБА_4 відремонтував пошкоджене авто (частково згоріле), однак залишилося питання по коробці передач, яка переходила у аварійний режим. Зі згоди потерпілого обвинувачений відігнав на іншу станцію в м. Київ автомобіль «Ауді А8» для ремонту коробки передач. В подальшому ОСОБА_8 один раз їздив особисто в м. Київ на станцію, яка територіально знаходиться в Голосіївському районі та бачив свій автомобіль, однак надалі його вже не було. Підтвердив, що у разі не можливості віднайти авто, ОСОБА_4 пообіцяв повернути кошти та написав потерпілому розписку про повернення коштів у розмірі 6300 доларів США. Вважає, що ОСОБА_4 не здійснював незаконне заволодіння його транспортним засобом. Підтвердив цивільно-правові зобов`язання між ними та не бачить підстав для притягнення обвинуваченого до відповідальності.

Судом в судовому засіданні було також досліджено копію розписки від 03.12.2016, згідно якої ОСОБА_4 купує автомобіль «Ауді А8», 2001, номерний знак НОМЕР_2 у власника ОСОБА_8 за долари США в розмірі 8300; кошти за автомобіль зобов`язувався віддати протягом восьми місяців, а після виплати автомобіль ставав власністю ОСОБА_4 . Зазначену розписку також підписав ОСОБА_8 та зазначив, що перебуває в адекватному стані та згідний з даною розпискою.

Показання потерпілого також узгоджуються із показаннями обвинуваченого, який підтвердив, що на прохання ОСОБА_8 зробив велику частину робіт з відновлення автомобіля «Ауді А8» (замінив капот, крила, двигун, торпеду в салоні) окрім електрики. Підтвердив, що після того як транспортний засіб «Ауді А8» зник зі станції у м. Києві, він повідомив потерпілого, що буде шукати і розбиратися або поверне кошти за автомобіль, та написав розписку про зобов`язання повернути кошти в розмірі 6300 доларів США. Зазначив, що йому не відомо чому потерпілий ОСОБА_8 написав на нього заяву щодо незаконного заволодіння транспортним засобом.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_4 , 03.12.2016 року, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_8 , запевнивши останнього у необхідності завершення ремонтних робіт та повернути автомобіль, при цьому не маючи наміру цього робити, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Ауді» моделі «А8».

Суд наголошує на тому, що стороною обвинувачення не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 незаконного заволодіння транспортним засобом марки «Ауді» моделі «А8», шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_8 . Більше того з наданих прокурором доказів, а саме показань потерпілого та розписки вбачається, що після зникнення транспортного засобу «Ауді А8» обвинувачений ОСОБА_4 у разі неможливості віднайти авто добровільно погодився придбати вказаний транспортний засіб та виплатити потерпілому грошові кошти за неї.

Обвинувачений протягом всього судового розгляду заперечував свою причетність до незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого. ОСОБА_8 зазначив, що звернувся в поліцію лише в 2019 році, оскільки він досі являється власником автомобіля «Ауді А8», йому невідоме місцезнаходження належного йому майна та обвинувачений не повертає кошти згідно розписки.

Суд звертає увагу, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення фактично ґрунтується лише на показаннях потерпілого ОСОБА_8 , який не підтвердив обставин вчинення обвинуваченим незаконного заволодіння транспортним засобом.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, судом визнається недоведеним обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. На думку суду, стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_4 є об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

2. Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що на початку червня 2019 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, отримав для проведення ремонтних робіт легковий автомобіль марки «BMW» модель «740», чорного кольору, 1997 року виробництва, з державним номерним знаком НОМЕР_7 , з номером шасі (кузов, рама) НОМЕР_8 (далі автомобіль «BMW 740»), який належав ОСОБА_7 та співмешканцю ОСОБА_6 на підставі довіреності від 27.10.2017, яка зареєстрована в реєстрі № 4937, ключі запалювання до нього, довіреність та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. В свою чергу ОСОБА_4 , отримавши автомобіль з документами, повідомив, що для ремонту автомобіля знадобиться один тиждень. У подальшому, 13.06.2019 після виконання ремонтних робіт по відновленню автомобіля «BMW 740», у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, ОСОБА_4 13.06.2019, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, не маючи реального наміру повертати транспортний засіб потерпілим, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з метою незаконного заволодіння автомобілем «BMW 740» ОСОБА_4 звернувся до свого знайомого ОСОБА_18 , якому не повідомив про свої злочинні наміри, 15.06.2019 здійснили переоформлення автомобіля «BMW 740» за завідомо підробленими документами від імені ОСОБА_7 на іншого власника, таким чином розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 значну матеріальну шкоду в сумі 187560 гривень.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинено повторно, що завдало значної матеріальної шкоди, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , суд визнає недоведеними, його слід виправдати, тому що не доведено, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_4 під час судового розгляду свою вину не визнав, обставини зазначені в обвинувальному акті заперечив та показав, що в червні 2019 року до нього на автомобілі «BMW 740» чорного кольору приїхав знайомий односельчанин НОМЕР_9 (раніше ремонтував йому автомобілі) та попросив провести полірування вказаного авто. Обвинувачений назвав вартість за роботи і він поїхав. Десь через тиждень ОСОБА_19 знову приїжджав на вказаному авто та ОСОБА_4 замінив йому розширювальний бачок (заміна тривала близько 10 хвилин) за що отримав 700 гривень. Вказав, що ОСОБА_19 їздив на автомобілі «BMW 740» приблизно три місяці, а потім за кермом цього транспортного засобу бачив різних осіб, в тому числі місцевих поліцейських та голову сільської ради. На транспортному засобі «BMW 740» їздили до тих пір, поки одного разу не почав стукати двигун. Через деякий час ОСОБА_19 повідомив, що продає це авто, тоді ОСОБА_4 дав йому контакти ОСОБА_18 і ОСОБА_20 , та в подальшому він машину більше не бачив. З невідомих йому причин ОСОБА_19 залишив ОСОБА_6 номер телефону обвинуваченого. Після цього потерпілий телефонував ОСОБА_4 і говорив, що ОСОБА_19 залишив йому автомобіль «BMW 740» на ремонт, однак обвинувачений повідомив, що ніякого авто на ремонт йому не залишали. Далі потерпілий ОСОБА_6 ще декілька разів приїжджав до обвинуваченого з вимогою повернути авто, однак ОСОБА_4 постійно повідомляв, що йому ніхто не передавав автомобіль «BMW 740» та йому невідоме його місцезнаходження. Зазначив, що йому не відомо де зараз проживає ОСОБА_19 та наголосив, що потерпілі чи інші люди не передавали йому автомобіль «BMW 740» та ніяких домовленостей щодо продажу вказаного транспортного засобу у нього не було.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (епізод щодо незаконного заволодіння транспортного засобу «BMW» модель «740»), прокурор посилається на показання потерпілих та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що в жовтні 2017 він разом з цивільною дружиною ОСОБА_21 - ОСОБА_22 купили автомобіль «BMW» модель «740», чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_7 . Даний транспортний засіб придбали у ОСОБА_23 , однак офіційно не змінювали власника (не переоформляли) та управляли і розпоряджалися ним на підставі генеральної довіреності. В квітні 2019 вони вирішили продати даний автомобіль та за порадою друзів ( ОСОБА_19 ) звернулися до ОСОБА_4 з метою підготовки авто до продажу (мийка, чистка, полірування). Дозволу чи згоди на продаж транспортного засобу обвинуваченому не давали, довіреність не видавали. Під час зустрічі за місцем проживання обвинуваченого в с. Немішаєве, потерпілий передав йому автомобіль, ключі, копію довіреності, техпаспорт. Потерпілий також зазначив, що у разі появи покупця на авто, нехай зв`язуються особисто з ним. ОСОБА_4 повідомив, що для виконання робіт йому потрібно приблизно 1 тиждень. Далі після закінчення обумовленого часу відведеного для виконання робіт, обвинувачений повідомив про необхідність проведення додаткових робіт, почав затягувати час, іноді не відповідав на дзвінки. Через 3-4 місяці ОСОБА_6 і ОСОБА_7 намагались зустрітися із ОСОБА_4 , та зрозуміли що авто не має. Обвинувачений їм повідомив, що транспортний засіб він відвіз на іншу станцію в м. Київ на Нивках, однак точної адреси не зазначив. Потерпілий їздив на всі станції в районі масиву Нивки, проте авто не знайшов. Згодом ОСОБА_10 їм зазначив, що авто фактично продав за допомогою знайомих, гроші не повернув та після цього почав переховуватись. Вони звернулися в поліцію, де їм повідомили, що авто продали та зараз перебуває в користуванні іншого власника.

Під час додаткового допиту потерпілий підтвердив, що був знайомий із ОСОБА_24 у якого хотів купити морозильні камери. Крім того ОСОБА_19 надавав послуги по дереву та потерпілий купував у нього деревину та за кожну машину розраховувався. Зазначив, що ОСОБА_19 хотів купити його автомобіль «BMW», однак оплатити готівкою він не міг, а хотів здійснити оплату деревиною (вартість авто в еквіваленті вартості деревини). Через тиждень коли вже були підготовленні всі договори ОСОБА_19 раптово відмовився від угоди купівлі авто. Далі ОСОБА_25 надав контакти ОСОБА_4 , який міг підготувати авто до продажу. Зазначив, що він дійсно надавав дозвіл ОСОБА_19 їздити на автомобілі «BMW» досить тривалий час (декілька тижнів). Всі оригінали документів на автомобіль «BMW» знаходиться у дома в ОСОБА_6 , а Згвозді ОСОБА_19 він надав лише копії. В якийсь момент у потерпілого дійсно склалася думка, що вони (в тому числі ОСОБА_19 ) причетні до заволодіння транспортним засобом.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що в жовтні 2017 вона разом з цивільним чоловіком ОСОБА_6 купили автомобіль «BMW» модель «740», чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_7 . Даний транспортний засіб придбали у ОСОБА_23 , однак офіційно не змінювали власника (не переоформляли) та управляли і розпоряджалися ним на підставі генеральної довіреності. В подальшому вони вирішили продати вказане авто, оскільки у них з`явився інший транспортний засіб за який потрібно було повернути кошти. Спочатку автомобіль хотів придбати їх знайомий ОСОБА_19 (прізвища не пам`ятає) з яким вони познайомилися в с. Немішаєво та на даний момент не підтримує з ним відносини. Потім ОСОБА_19 деякий час користувався автомобілем «BMW», однак згодом відмовився купувати авто та порадив звернутися до ОСОБА_4 , який зможе підготувати транспортний засіб та знайти покупців. Весною 2019 її чоловік ОСОБА_6 без неї зустрічався з обвинуваченим, де вони домовились про підготовку автомобіля «BMW» до продажу. Зазначила, що вона не пам`ятає яким чином їх транспортний засіб було передано ОСОБА_4 , припускає що автомобіль міг відразу передати ОСОБА_19 . ОСОБА_4 повідомив, що для виконання робіт йому потрібно приблизно 1 тиждень. Далі після закінчення обумовленого часу відведеного для виконання робіт, обвинувачений повідомив про необхідність проведення додаткових робіт, почав затягувати час, іноді не відповідав на дзвінки. Через 3-4 місяці ОСОБА_6 і ОСОБА_7 намагались зустрітися із ОСОБА_4 , та зрозуміли що авто не має. Обвинувачений їм повідомив, що транспортний засіб він відвіз на іншу станцію в м. Київ на Нивках, однак точної адреси не зазначив. Потерпілі їздили на всі станції в районі масиву Нивки, проте авто не знайшли. Вони звернулися в поліцію, де їм повідомили, що авто продано. В подальшому ОСОБА_26 пропонував грошові кошти, щоб потерпілі забрали заяву з поліції.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що до війни займався продажем авто та часто ремонтував транспортні засоби в ОСОБА_11 за місцем його проживання в с. Микуличі. Одного разу знайомий обвинуваченого ОСОБА_19 пропонував йому та напарнику ОСОБА_27 купити автомобіль марки «BMW 7» чорного кольору, однак вона була не на ходу, коштувала досить дорого, тому вони відмовилися. Через деякий час ОСОБА_19 знову запропонував йому з ОСОБА_28 вказане авто вже для реалізації, на що вони погодилися. Далі зустріли авто «BMW» на евакуаторі в м. Києві біля метро Нивки по вул. Галаганівська, зробили фото, виставили на сайті «Auto.ria» для продажу та залишили транспортний засіб на стоянці. Всі необхідні документи для продажу (технічний паспорт, довіреність) були у речовому ящику в салоні авто «BMW». Через декілька днів з`явився покупець та його напарник ОСОБА_28 їздив у МРЕО переоформляти авто. У МРЕО була людина «бігунок», яка за винагороду здійснювала всі процеси для продажу авто (підготовка документів, зняття з обліку та постановка на нового власника). За продаж авто свідок і його напарник отримали сто доларів. Всі отримані кошти від продажі «BMW» віддали людині, яка повідомила, що вона від ОСОБА_29 . Свідок також показав, що ремонтуючи авто в обвинуваченого ОСОБА_11 завжди залишав лише ключі без ніяких документів.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим у нього раніше були робочі відносини, оскільки останній здійснював ремонт та фарбування авто. Потерпілих він ніколи не бачив та вони йому не відомі. Одного разу до нього та його напарника ОСОБА_20 (разом займалися купівлею та продажем транспортних засобів) звернувся знайомий ОСОБА_30 (односельчанин обвинуваченого) з пропозицією придбати «BMW 7», проте авто було у неналежному стані (не на ходу), тому вони відмовили. ОСОБА_31 попросив допомогти продати вказаний транспортний засіб та за допомогою послуг евакуатора привіз авто «BMW» з ключами та документами в м. Київ на Нивки , де у ОСОБА_33 знаходилася парковка. Далі вони зробили фото, виставили оголошення на сайті «Auto.ria» для продажу та залишили транспортний засіб на стоянці. Через декілька днів на авто з`явився покупець з яким він поїхав у МРЕО та за допомогою «бігунка» (людина, котра за винагороду швидко вирішує всі питання у МРЕО) вони здійснили перереєстрацію на нового власника. Вказав, що « бігунку » було достатньо тих документів, які знаходилися в салоні автомобіля «BMW». За вказане авто свідок отримав від покупця приблизно 3000 доларів США, які в подальшому передав людині від ОСОБА_19 . За свої послуги з продажу, він разом з напарником отримали 100 доларів США. Повідомив, що ОСОБА_19 під час розмови зі свідком щодо авто не згадував про ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні показав, що за допомогою сайту «Auto.ria» знайшов автомобіль «BMW», продавцем якого був ОСОБА_36 , у якого була генеральнадовіреність на транспортний засіб. Далі вони разом поїхали у МРЕО, де за допомогою документів, які надав ОСОБА_18 було здійснено перереєстрацію автомобіля на нього. В подальшому свідок передав ОСОБА_36 3000 доларів США. Зазначив, що йому не відомо прізвище попереднього власника, оскільки він не оглядав документи. На момент перереєстрації автомобіля «BMW» обвинуваченого ОСОБА_11 не знав та продавець ОСОБА_38 про нього ніколи не згадував.

Крім показань потерпілих, свідків, в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення прокурор посилається на документи, які досліджені в судовому засіданні.

Копія довіреності НМТ 914332 від 27.10.2017, згідно якої ОСОБА_23 уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правом діяти самостійно, управляти та розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_10 автомобілем марки «BMW» модель «740», номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_8 .

Дані протоколу тимчасового доступу від 19.09.2019, відповідно до якого слідчий на підставі ухвали слідчого судді тимчасово вилучив з володіння Територіального сервісного центру № 8046 документи за якими було здійснено переоформлення автомобіля «BMW 740», а саме: договір-купівлі продажу т/з 6200/19/009327 від 15.06.2019; звіт з реєстру основних листів ВМД та додаткової інформації за номером агрегату НОМЕР_8 ; квитанції № 3508, № 3509, № 3510 від 15.06.2019; заява № 237940161 від 15.06.2019 про здійснення перереєстрацію т/з на нового власника; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна; інформація з Єдиного реєстру боржників; акт огляду реалізованого транспортного засобу № 6200/19/009327 від 15.06.2019.

Постановою від 19.09.2019, слідчий оголосив в розшук автомобіль «BMW 740» номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_8 та ухвалою слідчого судді від 27.09.2019 накладено арешт на вищезазначений автомобіль.

Висновок експерта від 14.11.2019 № 17-3/1604, відповідно якого підпис від імені ОСОБА_7 у графі «передав» в Акті приймання-передачі транспортних засобів та її складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером № 6200/19/009327 від 15.06.2019 на 1 арк., виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_7 у графі «комітент (довірена особа)» в акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6200/19/009327 від 15.06.2019 на 1 арк., виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_7 у графі «комітет» в Договорі комісії № 6200/19/009327 від 15.06.2019 на 1 арк. виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Даними висновку експерта від 25.11.2019 № 13-3/622, встановлено що ринкова вартість автомобіля марки «BMW 740», р.н. НОМЕР_7 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_8 станом на 15.06.2019 становила: 187560 гривень.

Протоколом обшуку від 09.02.2021, відповідно до якого слідчий на підставі ухвали слідчого судді від 03.02.2021, у присутності понятих провів обшук будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обшуку нікого не виявлено та ніякі речі не вилучалися.

Суд акцентує увагу на тому, що за версією сторони обвинувачення ОСОБА_4 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом за допомогою свого знайомого ОСОБА_18 , якому не повідомив про свої злочинні наміри, 15.06.2019 здійснили переоформлення автомобіля «BMW 740» за завідомо підробленими документами від імені ОСОБА_7 на іншого власника.

Так, свідок ОСОБА_18 підтвердив, що транспортний засіб «BMW 740» його попросив продати знайомий ОСОБА_39 , який за допомогою послуг евакуатора привіз авто «BMW» з ключами та документами в м. Київ на Нивки, де у його напарника ОСОБА_20 знаходилася парковка. Через декілька днів з`явився покупець з яким він поїхав у МРЕО та за допомогою «бігунка» (людина, котра за винагороду швидко вирішує всі питання у МРЕО) вони здійснили перереєстрацію на нового власника. Вказав, що « бігунку » було достатньо тих документів, які знаходилися в салоні автомобіля «BMW». За вказане авто свідок отримав від покупця приблизно 3000 доларів США, які в подальшому передав людині від ОСОБА_19 . Повідомив, що ОСОБА_19 ( ОСОБА_19 ) під час розмови зі свідком щодо авто жодного разу не згадував про ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_20 також повідомив, що саме знайомий ОСОБА_19 запропонував йому з ОСОБА_18 здійснити реалізацію автомобіля «BMW 740» та за допомогою евакуатора доставив останній в АДРЕСА_2 . Всі необхідні документи для продажу (технічний паспорт, довіреність) були у речовому ящику в салоні авто «BMW». Через декілька днів з`явився покупець та його напарник ОСОБА_18 їздив у МРЕО переоформляти авто. Всі отримані кошти від продажі «BMW» віддали людині, яка повідомила, що вона від ОСОБА_19 ( ОСОБА_29 ).

Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні показав, що за допомогою сайту «Auto.ria» знайшов автомобіль «BMW», продавцем якого був ОСОБА_36 , у якого було генеральнедоручення на транспортний засіб. Далі вони разом поїхали у МРЕО, де за допомогою документів, які надав ОСОБА_18 було здійснено перереєстрацію автомобіля на нього. В подальшому свідок передав ОСОБА_36 3000 доларів США. На момент перереєстрації автомобіля «BMW» обвинуваченого ОСОБА_11 не знав та продавець ОСОБА_38 про нього ніколи не згадував.

Аналізуючи показання свідків, суд вважає, що ані самі по собі, ані в сукупності із іншими доказами, показання свідків не підтверджують обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого діяння. Більше того зазначені свідки спростовують причетність ОСОБА_4 до незаконного заволодіння транспортним засобом та стверджують, що автомобіль «BMW 740» їм для продажу передав ОСОБА_19 та всі кошти від реалізації авто вони віддали людині, яка представилися від ОСОБА_19 .

Потепілий ОСОБА_6 підтвердив, що був знайомий із Згвозди ОСОБА_19 та останній хотів купити його автомобіль «BMW», однак оплатити готівкою він не міг, а хотів здійснити оплату деревиною (вартість авто в еквіваленті вартості деревини). Через тиждень коли вже були підготовленні всі договори, ОСОБА_19 раптово відмовився від угоди купівлі авто. Далі ОСОБА_25 надав контакти ОСОБА_4 , який міг підготувати авто до продажу. Зазначив, що він дійсно надавав дозвіл ОСОБА_19 їздити на автомобілі «BMW» досить тривалий час (декілька тижнів) та надав йому копії документів на транспортний засіб. В якийсь момент у потерпілого дійсно склалася думка, що вони (в тому числі ОСОБА_19 ) причетні до заволодіння транспортним засобом.

Потерпіла ОСОБА_7 підтвердила покази потерпілого ОСОБА_6 та показала, що весною 2019 її чоловік ОСОБА_6 без неї зустрічався з обвинуваченим, де вони домовились про підготовку автомобіля «BMW» до продажу. Зазначила, що вона не пам`ятає яким чином їх транспортний засіб було передано ОСОБА_4 , припускає що автомобіль міг відразу передати ОСОБА_19 .

Обвинувачений ОСОБА_4 протягом всього судового розгляду заперечував свою причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення. Також підтвердив, що до нього на автомобілі «BMW 740» чорного кольору декілька разів приїжджав знайомий односельчанин ОСОБА_19 (раніше ремонтував йому автомобілі). Вказав, що ОСОБА_19 їздив на автомобілі «BMW 740» приблизно три місяці, а потім за кермом цього транспортного засобу бачив різних осіб, в тому числі місцевих поліцейських та голову сільської ради. Через деякий час ОСОБА_19 повідомив, що продає це авто, тоді ОСОБА_4 дав йому контакти ОСОБА_18 і ОСОБА_20 та в подальшому він машину більше не бачив. З невідомих йому причин ОСОБА_19 залишив ОСОБА_6 номер телефону обвинуваченого. Після цього потерпілий телефонував ОСОБА_4 і говорив, що ОСОБА_19 залишив йому автомобіль «BMW 740» на ремонт, однак обвинувачений повідомив, що ніякого авто на ремонт йому не залишали. Обвинувачений наголосив, що потерпілі чи інші люди не передавали йому автомобіль «BMW 740» та ніяких домовленостей щодо продажу вказаного транспортного засобу у нього не було.

З огляду на викладене, судом відхиляються посилання прокурора на показання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому що зазначені особи не підтвердили в суді обставин незаконного заволодіння автомобілем «BMW 740» саме ОСОБА_4 , який за версією сторони обвинувачення за допомогою свого знайомого ОСОБА_18 здійснив переоформлення автомобіля за завідомо підробленими документами від імені ОСОБА_7 на іншого власника.

Суд не може не звернути увагу, що під час досудового розслідування, слідчий та прокурор не прийняли всіх необхідних заходів на встановлення особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення. Складається враження, що орган слідства лише розраховував на покази потерпілих. Зібрання інших доказів та доведення всіх обставин передбачених ст. 91 КПК, залишилось поза увагою слідчого. Суд зазначає, що слідчий та прокурор не мають право обмежитись показами осіб, яким спричинена шкода злочином. Слідчий зобов`язаний перевірити таку інформацію, для чого в його владі перебуває значний кримінально-процесуальний інструментарій та значні криміналістичні і фінансові ресурси держави для з`ясування всіх необхідних обставин будь-якої події правопорушення.

Досліджені під час судового розгляду документи надані прокурором також не підтвердили вчинення ОСОБА_4 якихось дій у будь-якій формі пов`язаних із незаконним заволодінням транспортним засобом, які пред`явленні стороною обвинувачення.

Суд погоджується з твердженнями прокурора та потерпілих, що переоформлення на іншого власника автомобіля «BMW 740», державний номерний знак НОМЕР_7 , номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_8 було фактично здійснено за підробленими документами від імені ОСОБА_7 проте ані показання потерпілих, ані показання свідків, ані долучені документи не містять даних щодо зв`язку обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже, судом визнається недоведеним обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. На думку суду, стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, вчинене обвинуваченим.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою слід керуватися принципом, встановленим частиною третьою статті 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Виходячи з цієї засади, обвинувачення має довести, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Безсумнівно має бути доведений кожен з елементів, важливих для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Висновки мають бути зроблені на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів щодо версії події, яку надало обвинувачення, не спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, тлумачився на користь обвинуваченої особи.

Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст. 17 КПК регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст. 62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто, внутрішнє переконання суду при оцінці доказів повинне ґрунтуватись на об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності. При цьому не повинна мати місце наперед визначена упередженість при оцінці доказів, впевненість у винності особи, діям якої дається оцінка, безпідставне, необґрунтоване відкидання доказів, які свідчать про невинуватість особи.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ сторони обвинувачення та сторони захисту, суд вважає, що стороною обвинувачення не подано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та не доведено, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, вчинене обвинуваченим.

Отже, ОСОБА_4 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289 та ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати.

Відповідно до ч. 3 статті 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. Отже, цивільний позов ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.

Документи, надані учасниками судового провадження, слід залишити в матеріалах кримінального провадження. Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та виправдати.

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз, слід віднести на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишити без розгляду.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1