УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 його захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погоджене з заступником керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, без дітей, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, в провадженні СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області перебуває кримінальне провадження за № 0000467 відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Одеської області постійно мешкає громадянин ОСОБА_7 , який мав неприязні стосунки з іншим мешканцем Одеської області ОСОБА_8 .

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин та не встановлений час, однак не пізніше 04.07.2024 ОСОБА_7 дізнався про те, що ОСОБА_8 мешкає у приміщенні квартири АДРЕСА_2 та вирішив зустрітися з останнім за місцем його мешкання запросивши із собою своїх знайомих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .

В подальшому, 05.07.2024 приблизно о 00 год. 10 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , які попередньою увійшли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , на ґрунті неприязних відносин виник умисел направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , 05.07.2024 приблизно о 00 год. 10 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 діючи групою осіб, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , керуючись своїм неприязним відношенням до потерпілого ОСОБА_8 , діючи за групою осіб з раніше знайомими йому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , умисно хаотично наніс потерпілому ОСОБА_8 чисельні удари руками та ногами в область голови та тулубу.

В результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми: садина в лобній області справа на 6, 5 см вправо на 3,5 у верх розміром 4,5 см на 3,5 см на її фоні забійна рана 1 см на 0,5 та 0,3 см до дна м`яких тканин; полоса садин 5 см на 1 см на 1 сантиметр вище садна; крововилив в області правого ока з переходом в область вулиць 2 см на 5 см; садна в області кута ока 2 см на 0,8 см; крововилив на спинці та краях носу по всій довжині 5 см на 3.5 см, садна на його фоні 2 см на 1 см; крововилив в лобній області зліва на 6 см вліво і безпосередньо у дуги підборіддя 4.5 на 4 см; крововилив в області лівого ока з переходом на область вулиць 8 см на 4.5 см; крововилив в області ушної раковини 5 см на 4 см; наскрізна рана невизначеної форми в області підносового трикутника по центру з переходом на верхню губу 2 см на 1.5 см; крововилив під слизистою оболонкою нижньою губи 4.5 см. на 1 см; садна в області підборіддя по центру 2 см. на 1 см. на лівому боці поверхні шиї 4.5 см на 1.5 см; садна на правому боці поверхні шиї в середині третині і 12 см на 4 см; садна в проекції верхньої середньої третини ключиці 4.5 см на 2.5 см; садна на задній поверхні в області правого передпічного суглобу 3.5 см на 2.5 см; переломом ребр грудної клітини.

Від спричинених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, а саме: черепно-лицеовї травми та перелому кісток ребр грудної клітини, потерпілий ОСОБА_8 помер на місці події. .

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 підозрюється у причетності до скоєння тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше п`яти років.

Слідчий звертається з клопотанням обґрунтовуючи його тим, що існують ризики передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив суд задовольнити його, посилаючись на викладені доводи.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували, у зв`язку з чим просили застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2024, стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 02.09.2024.

Двомісячний строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчується 06.09.2024.

Керівником Київської окружної прокуратури міста Одеси 27.08.2024 строк досудового розслідування продовжено до 06.10.2024.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні прокурором наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Враховуючи обґрунтованість підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з огляду на тяжкість можливого покарання, у випадку подальшого визнання підозрюваного винним у його вчиненні, слідчий суддя приходить до переконання що ризики, які існували на момент застосування, продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а саме: ризик у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки у разі визнання винним до підозрюваного може бути застосовано покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, крім того підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків; ризик незаконно впливати на свідків або потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; ризик вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

Таким чином, викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з врахуванням строків застосування підлягає частковому задоволенню, в рамках ст.197 КПК України.

Таким чином, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погоджене з заступником керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосованого ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2024 року, до 05.10.2024 року, включно.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1