Єдиний унікальний номер 725/6129/24
Номер провадження 1-кп/725/140/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Першотравневого районного судум. Чернівці кримінальне провадження № 0000004 стосовно :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Розівка, Розівського району, Запорізької області, громадянина України, українця, неодруженого, який має середню освіту, не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, який проходить військову службу на посаді стрільця-зенітника 2 зенітного ракетного відділення 2 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_8 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця-зенітника 2 зенітного ракетного відділення 2 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22.11.2023, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, з метою ухилитись від військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в місті Чернівці (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд у місті Запоріжжі, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав до про своє місцезнаходження до 20.05.2024, а зазначеного дня звернувся до ВП № З ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, у зв`язку з чим незаконно був відсутній на військовій службі та незаконно перебував за межами місця служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирства - тобто самовільного залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Своїми показаннями підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, зробив для себе відповідні висновки, бажає проходити військову службу.

В судовому засіданні у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_8 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метолю ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, доведена у повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 408 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, не перебуває, а також те, що наразі ОСОБА_8 є військовослужбовцем і в подальшому бажає проходити військову службу.

Разом із тим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкцій статей обвинувачення.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Таку міру суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_8 за вчинене протиправні діяння, а й для його виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_1