ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/257/24 Справа № 707/2836/23 Категорія: ч. 3 ст. 436-2 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси Черкаської обл., в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 9.01.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 , яка народилася

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мелітополі Запорі-

зької обл., громадянина України, яка

має вищу юридичну освіту, не судима,

розлучена, має двох неповнолітніх ді-

тей 2009 і 2013 р. н., проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 9.03.2024 р. включно з можливістю внесення застави у раніше визначеному розмірі, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої та її захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та у зменшенні розміру застави, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Черкаського райсуду Черкаської обл. перебувають матеріали кримінального провадження № 0000747 від 4.05.2023 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436? КК України.

Зазначеною ухвалою суду відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 9.03.2024 р. включно. Одночасно, з продовженням запобіжного заходу, визначено можливість внесення застави у раніше визначеному розмірі 745,15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2000000 грн. Порядок та наслідки внесення застави були визначені судом у попередніх ухвалах, під час обрання даного запобіжного заходу. Відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої та її захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та у зменшенні розміру застави.

При прийнятті такого рішення суд врахував обставини, передбачені ст. ст.177, 178 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, врахував наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватись від суду, зазначений ризик, який був наявний при застосуванні даного виду запобіжного заходу обвинуваченій не зменшився. Ризик переховування обвинуваченої від суду, можливість виїзду на тимчасово окуповану територію оцінено судом як реальний, що зумовлено, зокрема, обставинами інкримінованого кримінального правопорушення, місцем народження обвинуваченої м. Мелітополь Запорізької обл., яке на даний час є тимчасово окупованою рф територією, тяжкістю можливого покарання. Також, суд врахував соціальні зв`язки обвинуваченої, а саме, що ОСОБА_8 не судима, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які на даний час перебувають в окупованій АР Крим; до взяття під варту працювала на посаді судді Якимівського райсуду Запорізької обл., була відряджена до Звенигородського райсуду Черкаської обл. Вказані обставини судом оцінено разом та в сукупності з наявними по справі ризиками. З урахуванням зазначеного, суд вважав запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої на даний час доцільним та необхідним, та те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 був обраний з можливістю внесення застави, тому, при продовженні даного запобіжного заходу, судом також визначено можливість внесення застави у раніше визначеному розмірі 745,15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2000000 грн., відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої та її захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та у зменшенні розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити, змінити запобіжний захід з тримання вартою на домашній арешт із забороною залишити житло у певний період доби. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на його думку, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ризики, які були наявні при застосуванні даного виду запобіжного заходу, на даний час не існують.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що судом безпідставно зроблено посилання на, нібито, заявлення прокурором у клопотанні про ризики, передбачені п. п. 2, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак про такі ризики прокурором не заявлялося. Суд послався на ч. 1 ст. 177 КПК України, однак дана стаття передбачає усі можливі ризики у кримінальному провадженні, фактично суд констатує їх наявність у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , що очевидно не відповідає дійсності. Вважає що суд порушив декілька засад кримінального провадження диспозитивність, змагальність, а також принципи об`єктивності та неупередженості, вийшов за межі наданих повноважень та фактично перейняв на себе функції обвинувачення. Зазначає, що вказаний судом ризик про переховування від суду є безпідставним. В зазначеному кримінальному провадженні обвинувачена не затримувалася, а самостійно прибула до суду для розгляду клопотання і своєю поведінкою фактично спростувала заявлений стороною обвинувачення ризик щодо можливості її переховування від органу досудового розслідування і суду.

Крім того, вважає що судом порушено абз. 4 ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки відсутні посилання на будь які виключні обставини що давали б суду право застосувати дану норму.

Звертає увагу суду на те, що розмір застави для обвинуваченої ОСОБА_8 є непомірним, просить прийняти до уваги, що на утриманні останньої є двоє неповнолітніх дітей, які потребують, в тому числі, матеріальної підтримки, а також відсутність у неї іншого доходу окрім заробітної плати. Крім того, обвинувачена позитивно характеризується, не судима та раніше ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, а тому вважає, що з урахуванням всіх обставин справи застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний час доби буде достатнім для забезпечення її належної процесуальної поведінки та виконання обов`язків, передбачених КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_8 також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити, змінити запобіжний захід з тримання вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на її думку, зазначення в оскаржуваній ухвалі ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 та 5 ст. 177 КПК України не відповідають дійсності, оскільки про такі ризики прокурором не заявлялося. Прокурором було заявлено про один можливий ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, однак суд проявив необ`єктивність та упередженість, вийшов за межі свої повноважень та фактично перейняв на себе функції сторони обвинувачення. Наголошує, що в даному кримінальному провадженні вона не затримувалася, а навпаки, отримавши клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, самостійно прибула до Печерського райсуду м. Києва для розгляду клопотання. Вважає, що своєю поведінкою вона довела, що фактично мала можливість уникнути з`явлення до суду, проте не виявила ніякого бажання це робити. Зазначає, що непомірною для неї є і визначений розмір застави в сумі 2000000 грн., який значно перевищує максимальний розмір, визначений для даної категорії злочинів, а тому суд порушив вимоги абз. 4 ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки відсутні посилання на будь-які виключні обставини, що давали б суду право застосувати дану норму закону та давали б суду право вийти за межі розміру, визначеного для злочину, у якому її обвинувачують. Просить прийняти до уваги, що в неї на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, які потребують, в тому числі, матеріальної підтримки, а також те, що вона позитивно характеризується, не судима, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, а тому застосування відносно неї більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту чи застави у розмірі, визначеному відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, буде відповідати вимогам закону та в достатній мірі забезпечить її належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги з доповненнями сторони захисту, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг з доповненнями та просив ухвалу суду залишити без змін, повідомив, що 13.02.2024 р. суд першої інстанції вчергове продовжив строк тримання під вартою стосовно обвинуваченої, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Частиною 3 ст. 313 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , в порядку ст. 331 КПК України, врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченій, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують її тримання під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування процесуального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився й виправдовують тримання під вартою обвинуваченої.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої. Судом враховано, що обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, розлучена, має двох неповнолітніх дітей 2009 і 2013 року народження, які перебувають на тимчасово окупованій території АР Крим. До взяття під варту вона працювала на посаді судді Якимівського райсуду Запорізької обл., рішенням Голови Верховного Суду від 6.06.2022 р. відряджена до Звенигородського райсуду Черкаської обл. У 2022 р. офіційно виїжджала за межі України до Республіки Білорусь. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який суд першої інстанції не встановив, а тому продовжив відносно обвинуваченої строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів та дійшов до правильного висновку про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_8 від суду, у тому числі шляхом залишення території України, можливість виїзду на тимчасово окуповану територію, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує в разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину, був наявний при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився, продовжує існувати і обґрунтовано розцінений судом як реальний.

На переконання апеляційного суду, обрання обвинуваченій ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, є необґрунтованим, невиправданим та недостатнім. Для забезпечення належної процесуальної поведінки останньої захисник та обвинувачена, щодо застосування до неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби, пояснили, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою обвинувачена зможе перебувати в орендованій квартирі та захисник уклав договір оренди квартири в м. Черкаси, є недостатнім, оскільки наявність позитивних характеристик, той факт що обвинувачена не судима та ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей, які перебувають на тимчасово окупованій рф території, не свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченої і недостатні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

В оскаржуваній ухвалі дійсно є посилання суду на вимоги ст. 177 КПК України, разом з тим, мотивуючи свою ухвалу щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та наявності ризиків, передбачених зазначеною нормою закону, суд вказав про ризик можливого переховування від суду, який не зменшився, реальний, триваючий, а тому доводи апеляційних скарг сторони захисту в цій частині є неприйнятними.

Неспроможними є доводи захисника і про те, що без зазначення судом додаткових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , які мають бути підтвердженні належними доказами, подальше її утримання під вартою є незаконним, оскільки на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченої в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Не заслуговують на увагу доводи захисника щодо безпідставності, на його думку, посилання суду на існування ризику переховування обвинуваченої від суду.

Місцевий суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, обґрунтовано залишив без змін визначений раніше розмір застави, тому що внесення застави саме в цьому розмірі може гарантувати виконання покладених на неї обов`язків, в зв`язку з чим доводи апелянтів з приводу розміру застави є неприйнятними та не підлягають задоволенню.

Визначений судом розмір застави узгоджується із вимогами абз. 4 ч. 5 ст. 182 КПК України, згідно якого, у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, а тому безпідставними є доводи сторони захисту щодо визначеного судом розміру застави, розмір якої, на його думку, значно перевищує максимальний розмір, визначений для даної категорії злочинів. Таким чином, доводи захисника про те, що розмір застави для обвинуваченої є непомірним не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачена ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційних скарг сторони захисту з мотивів, наведених в них, та скасування чи зміни ухвали суду із застосуванням до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, на переконання апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 404, 405, 407, 418, 419 та 422 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 9.01.2024 р., якою відносно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436? КК України, ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 9.03.2024 включно, з можливістю внесення застави у раніше визначеному розмірі - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 з доповненнями та обвинуваченої ОСОБА_8 залишити - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді