Справа № 461/591/24
Провадження № 1-кс/461/3490/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2024 року. м. Львів.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

представника власника майна ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати арешт, який накладений на належні ОСОБА_4 грошові кошти, а саме євро номіналом 100 євро 25 купюр, 50 євро 22 купюри, 20 євро 29 купюр, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч. 3 ст. 368 КК України. В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що у кримінальному провадженні № 0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч. 3 ст. 368 КК України, в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_7 та повідомлено підозру у скоєнні злочину. 17.01.2024 року за місцем проживання ОСОБА_7 проведено обшук, в ході якого вилучено речі, документи та грошові кошти. Серед них були особисті кошти чоловіка ОСОБА_8 . ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти євро номіналом 100 євро 25 купюр, 50 євро 22 купюри, 20 євро 29 купюр. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.01.2024 року на вказані речі, документи та, в тому числі, і на кошти, належні ОСОБА_4 , накладено арешт. При прийнятті рішення про накладення арешту на майно слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова виходив з того, що є підстави вважати, що кошти ОСОБА_4 є речовими доказами і арешт необхідно накласти з метою їх збереження. Заявник зазначає, що такий арешт в частині коштів ОСОБА_4 накладено необгрунтовано, без передбачених законом підстав. Грошові кошти не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди. Пояснив, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю та потребує кошти на підтримання стану здоров`я, на його утриманні перебуває двоє дітей. Вказує, що на даний час відпала потреба в арешті коштів, які належать ОСОБА_4 . Тому просить задовольнити клопотання.

Заявник та власник майна в судовому засіданні клопотанні підтримали, з мотивів наведених у них. Зазначили, що грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку, належать ОСОБА_4 , відпала потреба в арешті на грошові кошти.

Слідчий у судовому засіданні клопотання заперечили. Вказали, що арешт накладено обґрунтовано, відсутні підстави для скасування такого. Тому просили відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.01.2024 року клопотання, погоджене прокурором, слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000013 від 11.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України, про арешт майна задоволено.

Накладено арешт, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права відчужувати, користуватись та розпоряджатись, на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуків від 17.01.2024 за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , та у службовому кабінеті №15, який знаходиться на першому поверсі КНП «Яворівська ЦРЛ», що за адресою АДРЕСА_2 , яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 11.01.2024 з метою забезпечення збереження речових доказів та подальшого їх дослідження у встановлено в КПК України порядку, зокрема на грошові кошти, а саме євро номіналом 100 євро 25 купюр, 50 євро 22 купюри, 20 євро 29 купюр.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.01.2024 року, з метою збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно п.13 Листа Вищого Спеціалізованого суду України №223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», розгляд питання щодо скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, здійснюється у порядку, передбаченому статтею 174 КПК. Слідчий суддя скасовує цей захід забезпечення лише у випадку надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи : 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2)доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3)доведуть, що арешт накладено необґрунтовано. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п. 9 ч.1 ст.309 КПК), оскарженню не підлягає.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що 17.01.2024 в період часу з 12:59 по 19:59 год. на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення обшуку виявлено та вилучено, зокрема грошові кошти, а саме євро номіналом 100 євро 25 купюр, 50 євро 22 купюри, 20 євро 29 купюр.

Як вбачається з протоколу обшуку від 17.01.2024 року, ОСОБА_4 зазначив зауваження, що грошові кошти у сумі 3930 доларів США та 4180 євро є його власністю, а не дружини.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив дану обставину, вказавши, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_7 та грошові кошти в сумі 4180 євро належать йому.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, арешт накладається на грошові кошти, а саме на 4180 євро, оскільки походження грошових коштів, ще повинно перевіритися слідчим під час досудового розслідування.

Встановлено, що арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді 19.01.2024 року. Досудове розслідування триває 4 місяці. Слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчий мав можливість та достатній час для проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій з переліченим вище майном.

Однак, органом досудового розслідування не надано доказів щодо здійснення у даному кримінальному провадженні слідчих дій з даним майном, не долучено жодного доказу, який б підтверджував доцільність подальшого перебування майна під арештом, не спростовано належність грошових коштів ОСОБА_4 .

Стороною обвинувачення не надано суду доказів щодо необхідності у продовженні накладеного арешту.

Арешт майна згідно з ст. 131 КПК України є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У ч.ч. 4-5 ст. 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя прийшов до переконання, що з врахуванням вищеперелічених обставин потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт майна. Завдання арешту цього майна не може бути виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна,інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відтак на даний момент відпали обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно. Заявник довів слідчому судді, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба. Слідчий суддя вбачає наявність правових підстав для скасування арешту майна, зокрема грошових коштів, а саме євро номіналом 100 євро 25 купюр, 50 євро 22 купюри, 20 євро 29 купюр, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.01.2024 року, на даному етапі досудового розслідування, адже накладення арешту на майно суперечить загальним засадам кримінального провадження та застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно є недоцільним. Тому клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим, законним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 369, 376, 131, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна- задовольнити.

Скасувати арешт у виді тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вилученими під час проведення обшуків 17.01.2024 р. за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , грошовими коштами, які належать ОСОБА_4 , а саме:

євро номіналом 100 євро 25 купюр, 50 євро 22 купюри, 20 євро 29 купюр,

накладений на них ухвалою слідчого судді Галицького районного суду від 19.01.2024 р. у кримінальному провадженні №0000013 від 11.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1