ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1119/24 Справа № 183/6620/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000731, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченково, Кілійського району Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.04.2021 Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України до 3 років іспитового строку,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29.04.2021 у виді п`яти років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України до трьох років іспитового строку, покаранням визначеним за цим вироком - довічним позбавленням волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14 березня 2022 року Указом Президента України № 133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, 17 травня 2022 року Указом Президента України №341/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 90 діб.

На виконання вищевказаного Указу Президента України, громадянина України ОСОБА_8 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 12 березня 2022 року ОСОБА_8 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Поряд з цим, солдата ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу за призовом під час мобілізації та зараховано відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 12 березня 2022 року до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Разом з цим, солдата ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 призвано ІНФОРМАЦІЯ_6 на військову службу за призовом під час мобілізації та зараховано відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 12 березня 2022 року до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду клепальника ремонтної майстерні групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 27, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_8 зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, Законів України, Статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження ним військової служби, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, знати посади, військові звання і прізвища своїх прямих начальників до командира з`єднаннявключно, не допускати вчинення злочинів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки, не вживати алкогольних напоїв.

Відповідно до вимог ст. ст. 20, 21, 22, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим.

Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_8 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив особливо тяжкий злочин проти життя двох осіб.

Так, на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №22 від 01 квітня 2022 року солдати ОСОБА_8 , ОСОБА_10 . ОСОБА_12 перебували на території м. Сєвєродонецька Луганської області, на виконання службових обов`язків, пов`язаних із військовою агресією російської федерації проти України.

17 квітня 2022 року, приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_13 разом з іншими військовослужбовцями групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а саме солдатом ОСОБА_10 , солдатом ОСОБА_11 та солдатом ОСОБА_14 перебували у місці тимчасового розташування військового підрозділу у службовому кабінеті№ НОМЕР_2 приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

У зазначений час того ж дня, солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті солдатам ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зняв із запобіжника закріплену за ним автоматичну зброю АК74 №078606, калібру 5,45 мм, в положення автоматичного пострілу «АВ», дослав патрон у патронник та здійснив дві черги пострілів у напрямку солдатів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а саме не менше трьох пострілів у напрямку перебування солдата ОСОБА_11 та не менше шести пострілів у напрямку перебування солдата ОСОБА_10 , в результаті чого настала смерть останніх.

В свою чергу, ОСОБА_8 продовжив здійснювати постріли у вказаному приміщенні.Після закінчення пострілів, подальшу протиправну діяльність ОСОБА_8 було припинено солдатом ОСОБА_14 , який піднявся з підлоги та із застосуванням фізичної сили відібрав автоматичну зброю НОМЕР_3 , калібру 5,45 мм з рук ОСОБА_8 , після чого повалив останнього на підлогу, утримуючи вагою свого тіла.

У результаті вказаних злочинних дій, солдату ОСОБА_11 заподіяні наступні тілесні ушкодження: вогнепальне наскрізне поранення у вигляді вхідної рани на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча з раньовим каналом знизу-вверх через ліві плечову кістку та ключицю позаду хребтової ділянки на порожнину черепу, через головний мозок на лобно-тім`яну ділянку, де є вихідна рана; вогнепальне наскрізного поранення у вигляді вхідної рани на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині з раньовим каналом ззовні до середини зверху-вниз у ліву плевральну порожнину через реберний каркас на тканину легень, підключичну ділянку грудної клітини праворуч на праве плече з переломом правої плечової кістки та вихідними ранами; вогнепальне наскрізне перерване поранення у вигляді вхідної рани на зовнішній поверхні лівого плеча у нижній третині з раньовим каналом від неї у косому напрямку на внутрішню поверхню лівого плеча у верхній третині, далі на ділянку лівої пахви, далі на реберний каркас ліворуч, з раньовим каналом на верхні частки легень та реберний каркас праворуч на праву плечову ділянку, де є вихідна рана; масивні крововиливи у м`яких тканинах з заходом раньових каналів, велика кількість вільної крові у вигляді згортків та у рідкому стані у плевральних порожнинах, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок наскрізних вогнепальних поранень тіла у вигляді поранення лівого плеча та голови, поранень лівого плеча, грудної клітини та правого плеча, що супроводжувалися ушкодженнями м`яких та кісткових тканин, внутрішніх органів, виливом крові у плевральні порожнини, з послідуючим розвитком крововтрати.

У результаті вказаних злочинних дій, солдату ОСОБА_10 заподіяні наступні тілесні ушкодження: вхідна рана на задній поверхні правого плеча в верхній третині з раньовим каналом у праву плевральну порожнину; вхідна рана на задній поверхні грудної клітини праворуч у надлопатковій ділянці; три вхідні рани у правій лопатковій ділянці тулубу з раньовими каналами вглиб; вхідна рана на задній поверхні грудної клітини посередині у міжлопатковій ділянці з раньовим каналом вглиб; чотири вихідні рани на задній поверхні грудної клітини ліворуч та лівій бічній поверхні грудної клітини з раньовими каналами вглиб; за ходом раньових каналів руйнування реберного каркасу ліворуч та праворуч з розривами плеври і м`язів, переломів правої лопатки, також розриву діафрагми з розмізженням селезінки та малої частки печінки, також руйнування хребців грудного відділу та розривів легень зі стінкою серця; кров у вигляді згортків та рідкої крові у плевральних порожнинах, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючих наскрізних вогнепальних поранень тіла у вигляді поранень правого плеча та задньої поверхні грудної клітини, що супроводжувалися ушкодженнями м`яких та кісткових тканин, внутрішніх органів, виливом крові у плевральні порожнини, з послідуючим розвитком шоку.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок суворості.

Так, на думку захисту, прокурором не доведено наявність умислу обвинуваченого. Захисник зазначає, що обвинувачений оборонявся від дій загиблих, сприймав їх як реальну погрозу для себе та ймовірно перевищив необхідну оборону. Адвокат звертає увагу на те, що у випадку наявності у обвинуваченого наміру вбити всіх без причини, останній вбив би також й свідка ОСОБА_15 з автомата, в якому ще залишились набої. При цьому, адвокат зауважує, що ОСОБА_8 направив автомат на потерпілих лише після попереджувального пострілу під стелю, помилково сприймаючи дії загиблих як такі, що направлені на здійснення на нього нападу з метою спричинення йому смерті із застосуванням зброї. З урахуванням наведених обставин, захисник вважає, що ОСОБА_8 неправильно оцінив дії загиблих, оскільки вважав, що має місце реальне посягання на його життя та здоров`я групою осіб. При цьому, останній не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковості свого припущення, оскільки було темно, потерпілі були озброєні та намагалися заволодіти його зброєю, але перевищив межі захисту, що дозволяються в умовах відповідного реального посягання, тому підлягає притягненню до кримінальної відповідальності за перевищення меж необхідної оборони.

Водночас адвокат зазначає, що у випадку, якщо наведені обставини не знайдуть свого підтвердження, адвокат просить звернути увагу суду на те, що ОСОБА_8 був цивільним і після вторгнення РФ добровільно пішов захищати України, перебував при цьому у стресовій ситуації, постійно виявляв диверсійні групи, в тому числі у лавах ЗСУ, а тому не був впевнений ні в кому. При цьому, обвинувачений переживав за власне життя, оскільки має не погашену судимість. З урахуванням наведених обставин, на переконання захисту, покарання у виді довічного позбавлення волі не буде справедливим по відношенню до нього. Адвокат просить врахувати суд вік обвинуваченого, тяжке сприйняття ним факту позбавлення життя двох осіб, а також вчинення злочину під впливом наслідків дій загиблих.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або призначити покарання, не пов`язане з довічним позбавленням волі.

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що під час судового розгляду не були враховані обставини події, його навантажений психологічний стан, несправедливість показань свідка ОСОБА_15 та недосконалість висновку експертів. Обвинувачений зазначає, що постійно перебував у напруженому стані під час несення військової служби, а вживання алкоголю було обумовлено лине необхідністю зняти цю напругу. На переконання ОСОБА_8 , під час судового розгляду не було взято до уваги некоректну поведінку потерпілих, їх фізичну перевагу над ним, стан сп`яніння та намір останніх його вбити. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_16 неодноразово притягувався до відповідальності за вживання алкогольних напоїв, раніше був в м. Сєвєдонецьк, експертами не надана інформація про наявність відбитків ДНК ОСОБА_15 на його зброї, а у її ріжку нараховано 32 патрони, що не відповідає стандарту.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор з доводами захисту не погоджується та просить вирок залишити без змін. На переконання прокурора, дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом правильно, тоді як доводи захисту в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами. Окрім цього, прокурор вважає призначене судом покарання таким, що відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, а також є справедливим по відношенню до нього.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з вимогами ст. ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушенні, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримався, обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, під час судового розгляду правильно не встановив, однак при цьому дійшов висновку про винуватість обвинуваченого. Водночас, суд керувався суперечливими доказами, версії сторони захисту належним чином не перевірив та докладних мотивів свого рішення у вироку не навів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, які умисне вбивство двох осіб.

Так, ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто таке, коли особа розуміє, що здійснює посягання на життя іншої людини, передбачає, що наслідком її діяння буде смерть потерпілого, і бажає чи свідомо допускає настання таких наслідків.

Об`єктивна сторона вбивства характеризується наявністю трьох обов`язкових ознак: діяння, яке полягає в посяганні на життя іншої людини; наслідку у вигляді біологічної смерті потерпілого; причинного зв`язку між діянням та наслідком.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при викладі фактичних обставин провадження, суд встановив, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті солдатам ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зняв із запобіжника закріплену за ним автоматичну зброю АК74 №078606, калібру 5,45 мм, в положення автоматичного пострілу «АВ», дослав патрон у патронник та здійснив дві черги пострілів у напрямку солдатів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а саме не менше трьох пострілів у напрямку перебування солдата ОСОБА_11 та не менше шести пострілів у напрямку перебування солдата ОСОБА_10 , в результаті чого настала смерть останніх.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, визнаними судом доведеними, колегія суддів звертає увагу на те, що останні не містять викладу суб`єктивної сторони злочину, а саме умислу обвинуваченого, мотивів його дій, цілей, що він переслідував. Не встановлено обставин, що передували зазначеним у вироку подіям за участю вказаних у ньому осіб, що саме стало причиною та спонукало обвинуваченого до застосування зброї. Також, не конкретизовано дії, вчинені обвинуваченим з повним викладом об`єктивної сторони злочину, не зазначено їх послідовність та наслідки, відсутня деталізація отриманих кожним з потерпілих тілесних ушкоджень, що призвели до смерті, їх характер та локалізація на тілі потерпілих з огляду на взаємне розташування учасників конфлікту. Такий виклад фактичних обставин провадження свідчить про те, що причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками залишився невстановленим.

Аналогічної помилки припустився й прокурор при складанні обвинувального акта.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті, наголошуючи на тому, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі ОСОБА_17 та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23 лютого 2023 року (справа № 733/859/21), який констатував, що встановлені досудовим розслідуванням обставини є основою висунення обвинувачення, натомість обставини встановлені судом є основою ухвалення рішення щодо винуватості чи невинуватості особи. Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

На переконання колегії суддів, наведені протиріччя дають підстави вважати, що обставини провадження залишились судом невстановленими, що вимогам ст. 374 КПК України не відповідає. Внаслідок цих обставин, суд допустив суперечності й у мотивах свого рішення.

Так, у мотивувальній частині вироку суд констатував наявність в діях ОСОБА_8 прямого умислу на спричинення смерті потерпілим.

Обґрунтовуючи свої висновки в цій частині, суд обмежився перерахуванням доказів, наданих стороною обвинувачення, та при цьому розцінив як спосіб захисту версію обвинуваченого щодо застосування необхідної оборони.

Між тим, належної оцінки доказам на підтвердження правильності своїх висновків суд не надав та докладних мотивів свого рішення у вироку не навів.

Так, визнаючи винуватість ОСОБА_8 доведеною, суд керувався, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_14 , допитаного в порядку ст. 255 КПК України, який був присутнім на місці події, протоколом слідчого експерименту за його участю від 19.04.2022, показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , протоколом слідчого експерименту за його участю від 06.06.2022, протоколом огляду місця події від 18.04.2022, а також висновками експертів № 1284 від 16.05.2022 та № 1285 від 19.05.2022 щодо причин смерті потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Перевіривши наведені докази, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що останні є суперечливими, не узгоджуються між собою, а тому доводити беззаперечно правильність кваліфікації дій обвинуваченого не можуть.

За версією сторони захисту обвинувачений умислу на спричинення смерті потерпілим не мав, а його дії були обумовлені посяганням на його життя та здоров`я з боку потерпілих та мали на меті лише самооборону.

Під час допиту у суді, обвинувачений пояснив, що прокинувся від того, як почув розмову потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які мали намір забрати в нього автомат та спричинити йому шкоду, а в подальшому відчув як хтось тягне його автомат. Після цього, він зробив попереджувальний постріл у стелю, а коли ОСОБА_11 зробив крок в його сторону з автоматом, він поцілив у нього, а в подальшому у ОСОБА_10 , який стрибнув на нього з кутка. При цьому, ОСОБА_8 зауважив, що на початку подій ОСОБА_14 спав разом із ним.

В ході проведення слідчого експерименту обвинувачений надав аналогічні свідчення та при цьому детально показав місце розташування кожного з потерпілих та їх рух в процесі конфлікту.

Поряд із цим, в ході допиту слідчим суддею в порядку ст. 255 КПК України свідок ОСОБА_14 зазначив, що не спав, бачив події з моменту їх початку та при цьому вказав, що разом з потерпілими сидів та спілкувався, в той час як ОСОБА_8 автоматною чергою здійснив постріли у ОСОБА_11 , а потім у ОСОБА_10 без приводу.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_14 зазначив, що став лише свідком того, як ОСОБА_18 здійснює постріли та зауважив, що прокинувся вже від звуку затвору, а подій, які йому передували не бачив. Разом із цим, свідок показав як саме були розташовані потерпілі та яким чином здійснювались постріли.

Аналізуючи наведені докази, колегія суддів вважає, що вони містять істотні протиріччя, які судом враховані не були.

Суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_14 надав суперечливі пояснення стосовно обставин події з яких неможливо достеменно встановити чи був він взагалі їх очевидцем.

Під час слідчого експерименту, а також під час допиту свідка слідчим суддею, ОСОБА_8 наполягав на тому, що ОСОБА_14 спав та не міг бачити конфлікту між ним та потерпілими. Водночас, в ході слідчого експерименту, останній надав протилежні показання та вказав на раптовість дій обвинуваченого.

На суперечливість показань свідка ОСОБА_14 вказує також й те, що зазначений ним під час слідчого експерименту механізм спричинення тілесних ушкоджень кожному з потерпілих та їх взаєморозташування в момент здійснення пострілів не відповідає висновкам експертів № 1284 від 16.05.2022 та № 1285 від 19.05.2022.

Колегія суддів зауважує, що згідно з висновком експерта № 1284 від 16.05.2022 у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: вхідної рани на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча (№6) з раньовим каналом знизу-вверх через ліві плечову кістку та ключицю позаду хребтової ділянки на порожнину черепу, через головний мозок на лобно-тім`яну ділянку, де є вихідна рана (№1); вогнепальне наскрізне поранення у вигляді вхідної рани на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині (№5) з раньовим каналом ззовні досередини зверху-вниз у ліву плевральну порожнину через реберний каркас на тканину легень, підключичну ділянку грудної клітини праворуч на праве плече з переломом правої плечової кістки та вихідними ранами №№ 2 та 3; вогнепальне наскрізне перерване поранення у вигляді вхідної рани на зовнішній поверхні лівого плеча у нижній третині (№7) з раньовим каналом від неї у косому напрямку на внутрішню поверхню лівого плеча у верхній-третині (де є рана №8), далі на ділянку лівої пахви (де є рана № 9), далі на реберний каркас ліворуч, з раньовим каналом на верхні частки легень та реберний каркас праворуч на праву плечову ділянку, де є деформоване стороннє тіло з жовтого металу у вигляді циліндра та вихідна рана № 4; масивні крововиливи у м`яких тканинах за ходом раньових каналів, велика кількість вільної крові у вигляді згортків та у рідкому стані у плевральних порожнинах; блідість внутрішніх органів.

Водночас, згідно з висновком експерта № 1285 від 19.05.2022 у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: вхідної рани на задній поверхні правого плеча в верхній третині (№1) з раньовим каналом у праву плевральну порожнину; вхідної рани на задній поверхні грудної клітини праворуч у надлопатковій ділянці (№2); вхідних ран у правій лопатковій ділянці тулубу (№№3,4) з раньовими каналами вглиб; вхідна рана у правій лопатковій ділянці тулубу (№5) з раьновим каналом вглиб; вхідної рани на задній поверхні грудної клітини посередині у міжлопатковій ділянці (№6) з рановим каналом вглиб; вихідних ран (№№ 7,8,9,10) на задній поверхні грудної клітини ліворуч та лівій бічній поверхні грудної клітини з рановими каналами вглиб (зі стороннім тілом у вигляді кулі біля рани №7); за ходом раньових каналів руйнування реберного каркасу ліворуч та праворуч з розривами плеври і м`язів, переломи правої лопатки, також розрив діафрагми з розмізженням селезінки та малої частки печінки, також руйнування хребців грудного відділу та розриви легень зі стінкою серця; кров у вигляд згортків та рідкої крові у плевральних порожнинах; блідість внутрішніх органів.

Надаючи оцінку наведеним доказам, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_18 під час слідчого експерименту вказав на те, що ОСОБА_11 сидів спиною по відношенню до ОСОБА_8 , в той час як ОСОБА_10 був звернутий обличчям до нього.

Таким чином, враховуючи той факт, що вхідні рани у ОСОБА_11 розташовані зі сторони обличчя, а у ОСОБА_10 - зі спини, стверджувати про достовірність показань ОСОБА_18 неможливо.

Наведене повністю узгоджується з висновками експертів № 1284/2640-Е та № 1285/2639-Е, якими встановлено, що представлені матеріали слідчого експерименту з ОСОБА_19 , а саме локалізація анатомічних ділянок, на котрих виявлені тілесні ушкодження, суперечать даним проведеної експертизи (розтину) трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , тобто вони не могли бути спричинені при таких умовах.

Зазначені суперечності суд залишив поза своєю увагою та поклав в основу вироку всі докази без виключення, не надавши перевагу лише тим, які на його думку засвідчують винуватість ОСОБА_8 .

Водночас, під час судового розгляду суд не спростував й версії сторони захисту з посиланням на конкретні докази, якими він обґрунтовує свої висновки.

Згідно з показаннями ОСОБА_8 , останній здійснив попереджувальний постріл у стелю, що відповідає протоколу огляду місця події. Водночас, відповідно до висновків експертів № 1284/2640-Е та № 1285/2639-Е зазначена ним анатомічна локалізація спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не суперечать даним проведеної експертизи трупу останнього, в той час як анатомічна локалізація спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 цим даним суперечить.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ці обставини не були предметом дослідження та суд обмежився лише перерахуванням доказів, що їх засвідчують, та при цьому формально розцінив версію захисту виключно як спосіб захисту.

При цьому, суд не з`ясував чи була здійснена органом досудового розслідування перевірка тієї обставини, що потерпілий ОСОБА_10 намагався забрати у обвинуваченого автомат, враховуючи те, що за вказаних умов на ньому мали залишитись відповідні сліди пальців рук.

Отже, засуджуючи ОСОБА_8 до покарання у виді довічного позбавлення волі, яке є найсуворішим видом покарання, передбаченим законом України про кримінальну відповідальність, суд не встановив обставин, які б відповідали наданій правовій кваліфікації, не перевірив всіх доказів у кримінальному провадження та не спростував належним чином версії захисту.

Наведені обставини у сукупності свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є неприпустимим при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи некоректність викладеного органом досудового розслідування обвинувачення, суперечливість покладених в основу обвинувачення доказів, а також те, що апелянти питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні не порушують, чим позбавляють суд апеляційної інстанції можливості ухвалити своє рішення, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді, суду слід усунути допущені порушення кримінального процесуального закону та вказані протиріччя, ретельно перевірити доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах.

Що стосується запобіжного заходу, обраного ОСОБА_8 , то враховуючи той факт, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше судимий, що вказує на такі ризики як продовження обвинуваченим злочинної діяльності чи переховування від суду, апеляційний суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжити до підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2024 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4