Справа № 307/3335/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/379/20 за апеляційною скаргою та доповненням до неї прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2019 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лази, Тячівського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, сезонного робітника, раніше не судимого, та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, сезонного робітника, раніше не судимого,

- обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2019 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на три роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного йому покарання, якщо він протягом 1 (одного) року і 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покладено на засудженого ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України та виправдано.

Речовий доказ три частини кузова від мотоцикла «Viper Pard», які передані на зберігання до кімнати речових доказів в Тячівський ВП ГУНП в Закарпатській області ухвалено знищено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у сумі 1001 (одна тисяча одна) гривня за проведення експертизи.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повторно не обирався.

Згідно з вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

18.08.2018 року біля 23-ї год., проходячи по вул. Армійській, у м. Тячів, біля магазину «Колос», ОСОБА_6 побачив транспортний засіб марки «Viper Pard», з об`ємом двигуна 0.49 см. куб., без н/з, вартістю 7598.3 грн., який належить ОСОБА_11 , і був припаркований на тротуарі та з метою незаконного заволодіння цим засобом, умисно, таємно, всупереч волі власника, поштовхав його до міського стадіону, де з допомогою ОСОБА_5 , який ішов слідом за ним, запустили двигун мотоцикла та їздили на ньому.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ст. 289 ч. 1 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що оскаржуваний вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що єдиною підставою для виправдання ОСОБА_5 у вироку зазначено про те, що попередньої домовленості на заволодіння транспортним засобом у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було. Вказує, що зазначені судом у мотивувальній часині вироку обставини не відповідають дійсності та повністю спростовуються відео та звукозаписом судового засідання. Зазначив, що при встановленні порядку дослідження доказів, прокурором було запропоновано спрощений порядок у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, сторона захисту крім допиту обвинувачених запропонувала переглянути відеозапис, а суд вирішив дослідити всі письмові докази, що не зробив і протоколи слідчих експериментів не дослідив і ухвалу про обсяг доказів, які будуть досліджуватись не виніс. Сторона обвинувачення вважає, що згідно ч.2 ст.411 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню, якщо невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а у даному випадку вказана невідповідність суттєво вплинула на висновки суду, так як суд незаконно перекваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 на ч.1 ст.289 КК України, а ОСОБА_5 незаконно визнав невинуватим та виправдав. Крім того зазначив, що судом не було досліджено всіх письмових доказів, а тому відповідно до вимог ст.410 КПК України, судовий розгляд проведений не у повному обсязі. Просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:

- ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, застосувавши до нього ст.75 КК України та звільнити останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ст.76 КК України.

- ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, застосувавши до нього ст.104 КК України та звільнити останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком, терміном на 2 роки та покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ст.76 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив, що у резолютивній частині апеляційної скарги №101-4173 вих.19 від 13.08.2019 вказано, що оскаржуваний вирок суду скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, застосувавши до нього ст.104 КК України та звільнити останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком, терміном на 2 роки та покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ст.76 КК України. Однак, апелянтом не зазначено крім ст.104 КК України застосувати до ОСОБА_5 також ст.75 КК України. Тому просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:

- ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, застосувавши до нього ст.75 КК України та звільнити останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ст.76 КК України.

- ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, застосувавши до нього ст.ст.75, 104 КК України та звільнити останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком, терміном на 2 роки та покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ст.76 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 на апеляційну скаргу прокурора подав заперечення, в якому вказав, що вважає вирок суду законним та обґрунтованим, оскільки в процесі розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, а висновки суду відповідають дійсним обставинам справи. Вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а доводи, викладені в ній не відповідають дійсним обставинам справи, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Вказує, що в процесі здійснення державного обвинувачення та доказування, прокурор не надав суду жодного доказу незаконного заволодіння обвинуваченим ОСОБА_6 транспортним засобом, за попередньою змовою з ОСОБА_12 . На думку сторони захисту, судом першої інстанції надано правильну оцінку доказам, наданим сторонами по справі та винесено законне й обґрунтоване рішення, а висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи. Просить суд апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізувавши їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також слід звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції у вироку від 31.07.2019 року, єдиною підставою для виправдання ОСОБА_13 зазначено про те, що попередньої домовленості на заволодіння транспортним засобом у ОСОБА_13 та ОСОБА_6 не було.

У підтвердження цього, суд у вироку зазначає про те, що допитані під час судового розгляду ОСОБА_14 та ОСОБА_6 показали, що між ними не було попередньої домовленості на заволодіння транспортним засобом.

Однак переглядом -відео- та -звуко- запису судового засідання від 29.05.2019 року встановлено, що захисником обвинуваченого ОСОБА_9 дійсно ставилось таке запитання як до обвинуваченого ОСОБА_6 так і до обвинуваченого ОСОБА_13 і вони обоє на запитання чи була між ними попередня домовленість відповіли про те, що вони не пам`ятають про попередню домовленість, так як перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Більше таке питання ніким із учасників судового процесу не ставилось та не з`ясовувався час виникнення попередньої змови під час їх допиту, а на запитання прокурора до виправданого ОСОБА_13 останній відповів, що він розумів, що ОСОБА_6 здійснює незаконне заволодіння транспортним засобом, не перешкоджав цьому, розумів, що ОСОБА_6 вказаний транспортний засіб не належить, у подальшому, після того як ОСОБА_6 відбуксирував скутер, особисто шляхом з`єднання проводів завів його та разом з ОСОБА_6 вони поїхали у смт. Буштино, а після закінчення пального вони обоє скинули його з містка у річку.

Під час допиту обвинувачених, останні свою визнали у повному обсязі, детально розповіли про те, хто саме із них що робив, тобто ОСОБА_6 відбуксирував скутер, а ОСОБА_14 завів його. Їх покази були послідовними, логічними та чітко вказували на те, що вони обоє розуміли, що вчиняють незаконне заволодіння транспортним засобом, питання про їх попередню домовленість з`ясовувалось тільки адвокатом ОСОБА_9 , який і поставив конкретне запитання, про яке вказано вище, на що останні відповіли, що не пам`ятають, так як були у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Таким чином, після їх допиту та перегляду відповідного відеозапису з місця вчинення злочину, прокурор під час дослідження письмових доказів не вважав за необхідне надавати два протоколи проведення слідчого експерименту від 24.10.2018, так як вважав, що повне визнання вини обвинувачених, послідовні та логічні покази, а також запис з камер відео спостереження з місця вчинення злочину є належними та достатніми доказами.

Крім того, у відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005, на яку посилається суд, при винесенні вироку, зазначено, що спроба запустити двигун транспортного засобу з метою заволодіння ним необхідно розглядати як замах на вчинення злочину, а ОСОБА_14 вказав на те, що не тільки намагався запустити двигун, шляхом з`єднання проводів, а після декількох спроб завів скутер.

Крім того, що суд зазначив у вироку дані, які не відповідають дійсності щодо відсутності попередньої домовленості на заволодіння транспортним засобом, вказав, що ОСОБА_14 та ОСОБА_6 обвинувачуються за ч.2 ст. 286, а не 289 КК України та вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю, хоча інкриміновано йому ч.2 ст. 289 КК України, а суд засуджує його за ч.1 ст. 289 КК України.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що із камер відео спостереження біля місця вчинення злочину, видно як ОСОБА_14 під час буксирування скутера ОСОБА_6 , намагається прикурити сигарету, та ні за ОСОБА_15 , ні за тим що відбувається не спостерігає, хоча ОСОБА_14 під час допиту під відео та звуко запис вказав, що він бачив, як ОСОБА_6 заволодіває скутером, розумів, що відбувається, не перешкоджав цьому, а навпаки в подальшому особисто завів його.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеній у апеляційній скарзі доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненням до неї, яку подав прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2019 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді