Справа № 638/3323/24
Провадження № 1-кс/638/1333/24
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 19 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України,

в с т а н о в и в:

Сектором дізнання Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000143 від 19 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною першою статті 296 КК України, за фактом того, що 18 лютого 2024 року приблизно о 19 год. 58 хв. на майдані Свободи у м. Харкові водій на автомобілі марки "ВАЗ" моделі "211540" державний номерний знак НОМЕР_1 за кермом якого перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював керований занос автомобіля (дрифт), чим порушував громадський порядок.

18 лютого 2024 у період часу з 20:20 год. до 20:30 год. дізнавачем СД ХРУП №?3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 , проведено огляд місця події на майдані Свободи у м. Харкові, під час якого виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211540», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , ключ від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Вилучений автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211540», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_1 поміщено на штрафний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затвердженого Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 «Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.»

Постановою дізнавача СД Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 визнано вилучене майно речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000143

22 лютого 2024 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000143 від 19 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, першою статті 296 КК України

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2024 року клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000143 від 19 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною першою статті 296 КК України - повернуто прокурору для усунення недоліків, що зазначені у цій ухвалі, та приведення у відповідність з вимогами КПК України, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Копію ухвали прокурором отримано 19 березня 2024 року.

21 березня 2024 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просила слідчого суддю накласти арешт у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування на тимчасове вилучене в ході проведення огляду місця події від 18 лютого 2024 року на майдані Свободи у м. Харкові автомобіль «ВАЗ» моделі «211540», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , ключ від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

В обґрунтування клопотання зазначила, що враховуючи наявність достатніх доказів та враховуючи, що ненакладення арешту на вилучений автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211540», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , може призвести до його втрати і зникнення чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у справі.

В судове засідання прокурор та дізнавача не з`явилися, дізнавач надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.

В судове засідання власник майна та її представник не з`явилися, представник власника майна надала заяву про розгляд клопотання за їх відсутністю. Проти задоволення клопотання заперечували, про що надали письмові заперечення на клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Всупереч принципу змагальності та положень ст. 173 КПК України, прокурор не довів, що зазначений у клопотанні автомобіль відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Саме по собі визнання майна речовим доказом, без доведення інших обставин, передбачених ст. 170-173 КПК України, не є безумовною підставою для накладення арешту на майно третьої особи, оскільки процесуальний закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження не з формальною підставою (визнання майна речовим доказом), а саме з реальною необхідністю такого арешту з метою запобігання ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, ч. 2 ст. 173 КПК України покладає на слідчого суддю обов`язок врахування при вирішенні питання про арешт майна, зокрема можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, слідчий суддя враховує, що прокурором в клопотанні жодним чином не доведено можливість використання зазначеного автомобіля як доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Прокурор також не зазначив, які саме обставини можуть бути доведені зазначеним автомобілем, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Клопотання прокурора містить лише посилання на норми КПК України, які регулюють питання щодо тимчасового вилучення майна та накладення арешту на тимчасово вилучене майно, однак зазначено, яка саме з обставин, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України, була підставою для тимчасового вилучення автомобіля.

Прокурором у клопотанні не зазначено ані про те, які саме обставини, будуть встановлюватися за допомогою зазначеного автомобіля, ані про те, які негативні наслідки для кримінального провадження можуть настати у разі пошкодження, знищення чи відчуження автомобіля.

На переконання слідчого судді, обмеження власника автомобіля, правомочностей правомірного володіння, користування та розпорядження майном, враховуючи зазначені вище обставини справи, є надмірним втручанням у її права та не виправдовує потреб досудового розслідування.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов до висновку, прокурором не доведено, що вилучений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що наявні ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, та не доведено необхідність такого арешту, що свідчить про те, що застосування арешту майна вочевидь буде неспівмірним з втручанням в права титульного власника майна на мирне володіння, користування та розпорядження майном. За таких обставин, не може бути застосовано даний захід забезпечення кримінального провадження, оскільки прокурором не доведено, що завдання кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, і арешт майна у даному випадку не відповідатиме критеріям розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 64-2, 170 - 173 КПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 19 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України, - відмовити.

Вилучений 18 лютого 2024 у період часу з 20:20 год до 20:30 год під час огляду місця події на майдані Свободи у м. Харкові, автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211540», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , ключ від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , - повернути особі, у якої його було вилучено, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1