У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/4572/24

№ 1-кп/183/1490/24

13 травня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 22.03.2024 року до ЄРДР за № 0000295, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

До суду 07.05.2024 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України.

Під час проведення досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_3 застосовувався у виді тримання під вартою.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта не вбачає.

Представник потерпілої, потерпіла, захисник та обвинувачений, кожен окремо, вважають, що обвинувальний акт можливо призначити до судового розгляду, а також судовий розгляд можливо проводити у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, а тому обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду.

Суд, вислухавши прокурора, представника потерпілої, потерпілу, захисника та обвинуваченого вважає необхідним призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 обґрунтувавши тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18.20 годині водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (етиловий спирт, у концентрації 1,81%о у крові та 2,83%о у сечі), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 21 грудня 2022 року належить ОСОБА_8 , здійснював рух у м. Новомосковську по вул. Декабристів з боку вул. Сучкова у напрямку вул. Київської , перевозячи на передньому пасажирському місці ОСОБА_9 , а на задньому - ОСОБА_10 .

Під час руху водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18.20 годині, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, перед роз`їздом із зустрічним автомобілем «Citroen Picasso», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , різко змінив напрямок руху свого автомобіля праворуч, не переконавшись, що це буде безпечно, виїхав на праве узбіччя та в районі будинку № 49 по вул. Декабристів допустив його перекидання.

Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.5.; 2.3.6); 2.9 а) та 10.1. Правил дорожнього руху України.

Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_3 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру автомобіля ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя та привели до смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18.20 годині на місці дорожньо-транспортної пригоди від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася численними переломами кісток склепіння і основи черепу та кісток обличчя, крововиливами під м`якими мозковими оболонками, у речовину та шлуночки головного мозку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_3 у повному обсязі за критерієм «поза межами розумного сумніву».

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання слідчого та обрано запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до 20.05.2024 року включно без визначення розміру застави.

Слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, а також Дніпровським апеляційним судом визнано підозру, пред`явлену ОСОБА_3 обґрунтованою, а ризики заявлені стороною обвинувачення наявними, а саме те, що знаходячись на волі підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, здійснювати вплив на свідків, вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Вказані висновки суду підтверджено ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду, якою залишено без змін запобіжний захід відносно ОСОБА_3 ..

З моменту обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу ризики, які були підставою для прийняття такого рішення, не зменшилися та продовжують існувати. На даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим є необхідність у продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Про наявність ризику передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду так як розуміє, що вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, він усвідомлює, що в результаті вчиненого ним злочину наступили виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих у кримінальному провадженні свідчить те, що ОСОБА_3 розуміє, що свідки своїми показами фактично доводитимуть його вину, а отже обвинувачений може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування свідків у кримінальному провадженні, що у свою чергу зашкодить вирішенню завдань кримінального судочинства, та перешкоджатиме встановленню істини під час судового розгляду, а також враховуючи те, що свідки є знайомими обвинуваченого.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху свідчить те, що ОСОБА_3 , допускає грубі порушення ПДР України, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння допускає небезпечну та агресивну манеру водіння.

Зазначені обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Окрім того, обвинувальний акт на даний час перебуває на стадії підготовчого судового засідання, тобто судом не допитано безпосередньо свідків та потерпілу, не досліджено докази сторін.

На переконання сторони обвинувачення вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, з метою запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити вплив на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, останньому необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків повною мірою.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам у кримінальному провадженні. На підставі вищевикладеного прокурор просить суд продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою на 60 днів без розміру застави.

Захисник просив відмовити в задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 ..

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Представник потерпілої та потерпіла підтримали клопотання прокурора в повному обсязі.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 суд враховує, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно нього обвинувального вироку за вчинення вищевказаного злочину вбачається ризик того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, на даний час підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання його судом винуватим у вчиненні вказаного злочину в результаті якого наступили виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті людини та за вчинення якого йому загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк до 10 років, тому існує реальна можливість переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 допустив грубе порушення Правил дорожнього руху України, а саме керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та може вчинити інше кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

При цьому, суд вважає наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в судовому засіданні прокурором не доведені.

Суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

Аналізуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, кожного окремо, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В суді захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 вину визнає, зобов`язується з`являтись до суду за першим викликом.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 з вищезазначених підстав.

Представник потерпілої та потерпіла заперечували проти задоволення клопотання захисника.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає, що підстав, визначених законом, немає. Більш того, таке клопотання не узгоджується з вимогами закону та суперечить йому. Тому суд вважає, що в задоволенні клопотання повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 314 - 317 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Призначити обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.30 годину 17 травня 2024 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю прокурора, представника потерпілої, потерпілої, захисника, обвинуваченого, свідків.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянину України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 липня 2024 року включно.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Суддя ОСОБА_1