№ 336/1499/23
Пр. 1-кп/336/754/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ата, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , командира відділення першого взводу оперативного призначення першої роти оперативного призначення четвертого батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, несудимого,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 скоїв кримінально каране діяння проти встановленого порядку несення військової службі за таких обставин.

Обвинувачений, який на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 301 від 12.10.2023 року призначений на посаду командира відділення першого взводу оперативного призначення першої роти оперативного призначення четвертого батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ і зарахований до списків військової частини, в умовах воєнного стану, що введений Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 з 24 лютого 2022 року та неодноразово продовжувався і діє в Україні на момент ухвалення цього вироку, всупереч вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», статті 65 Конституції України, відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, 11 січня 2024 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, перебуваючи в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ неподалік від АДРЕСА_2 , у відсутність поважних причин відкрито відмовився виконувати наказ, а саме: наказ командира першої роти оперативного призначення четвертого батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, спрямований на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 НГУ полковника ОСОБА_6 № 2269дск щодо висування на позиції та виконання поставлених завдань.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винність у вчиненні кримінально караного посягання проти встановленого порядку несення військової служби і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення описаних дій.

Пояснив, що в день, до якого відноситься подія злочину, він після проголошення наказу командира військової частини дійсно заявив про небажання його виконувати. Відмова була зумовлена тим, що напередодні оголошення вказаного наказу він нещодавно, а саме: 21 грудня 2023 року, повернувся з позиції, де з 13 грудня 2023 року виконував подібне завдання в умовах відсутності будь-якого укриття та під безперервними обстрілами противника, де гинули його товариші по службі, що наповнило його жахом та панікою, тому він виявив малодушність, боягузтво і відмовився виконувати наказ.

Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого та щиро жалкує про скоєні дії.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених міркувань при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий в розумінні статті 12 КК України злочин проти встановленого порядку несення військової служби, тобто військове кримінальне правопорушення.

Означені обставини в силу вимог Закону України про кримінальну відповідальність, які діють в період воєнного стану, виключають можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням або застосування положень закону про призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення, або більш м`якого, ніж передбачено законом, покарання.

Разом з тим у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, а органу досудового розслідування у розкритті злочину.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та не вбачає обставин, які обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, задовільні відомості про особу винуватого, дають суду підстави призначити мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією частини статті обвинувачення, що на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, яке має на меті не лише кару, а й виправлення винної особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речових доказів та процесуальних витрат немає.

Підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 4 ст. 402 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Початок відбування покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого за підозрою у вчиненні злочину, а саме: з 11 січня року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою не змінювати.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же час з моменту отримання ним копії вироку.

Учасникам справи, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення вироку, його копія буде направлена не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1