Справа № 404/4971/24
Номер провадження 1-кп/404/255/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в залі суду кримінальне провадження № 0001503 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, реєстраційний номер облікової картки платника податків не вказано, громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14 травня 2008 року вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва за ч. 1 ст. 187, ч.2 ст.186, ст.70, КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 06 листопада 2012 року вироком Центрального районного суду міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 29 березня 2017 року вироком Жовтневого районного суду міста Миколаєва за ч. 3 ст. 185, КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 15 листопада 2017 року вироком Жовтневого районного суду міста Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 15 лютого 2022 року вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда за ч. 2 ст. 185, КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

Так, 09 травня 2024 року, в період з 11:00 до 14:00, тобто в період дії воєнного стану в Україні, ОСОБА_3 перебував на восьмому поверсі в під`їзному приміщенні № 1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше знайомого ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи, що у останнього є мобільний телефон в цей момент у ОСОБА_3 , виник умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, цілеспрямовано, повторно, таємно, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він не буде помічений потерпілим, який перебував стані алкогольного сп`яніння та сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу з чоловічої сумки таємно викрав мобільний телефон марки «One Plus Nord N100 Midnight Frost 4/64 Gb», вартістю 3578 гривень 02 копійки.

В подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму складає 3578 гривень 02 копійки.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, показав про обставини вчинення кримінального правопорушення, згідно з яким він 09.05.2024 року перебував в під`їзді по АДРЕСА_2 , де побачив потерпілого ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння та вкрав у нього мобільний телефон. Повністю визнає вину, погоджується з кваліфікацією його дій, зазначає, що розкаюється у вчиненому.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та приймаючи до уваги, що інші учасники, також не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст.337 КПК України, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до ст.ст.50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є умисним закінченим тяжким злочином, особу винного, який не одружений, має утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, не перебуває на обліках в лікарнях, вчинив злочин в період іспитового строку.

До визначених ч.1 ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Визначених ч.1 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання суд враховую практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий, надмірний тягар для особи» (п.38 рішення від 16.10.2008).

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Із врахуванням всіх обставин провадження та особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, вчинив умисний закінчений тяжкий злочин під час іспитового строку, суд вважає за можливе попередження вчинення нових злочинів та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах передбаченої санкції з його реальним відбуванням тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому підстави для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України не встановлені.

Беручи до уваги те, що вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.02.2022 року ОСОБА_3 засуджено до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і він вчинив кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, суд вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.78 КК України призначити йому покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України.

Так як судом призначається покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі з реальним відбуванням, враховуючи встановлені раніше обставини, які визначені ст.178 КПК України та ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на переконання суду запобігання спробам вчинення інших кримінальних правопорушень та переховування від суду неможливе у разі застосування до вказаного обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою. Суд вважає, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід слід залишити тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілими не заявлявся.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинувачених на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.02.2022 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 30 травня 2024 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертиз у розмірі 1514 грн. 56 копійок.

Речові докази: коробка від мобільного телефону «One Plus Nord N100 Midnight Frost 4/64 Gb№ - залишити потерпілому ОСОБА_6 ; диски зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст.532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Згідно зі ст.376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Кіровському районному суді м. Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1