Справа № 624/377/24
провадження № 1-кп/624/60/24
УХВАЛА

29 травня 2024 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому провадженні в залі суду смт. Кегичівка, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоукраїнка, Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, неодруженого, такого, що проходить військову службу на посаді гранатометника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 на посаді «солдат», неповнолітніх дітей немаючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючого під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в силу ст. 89 КК України, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення заступника керівника Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

- захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

09 травня 2024 року до канцелярії Кегичівського районного суду Харківської області від Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 14 травня 2024 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні проведені всі необхідні дії щодо підготовки до судового розгляду.

Підстав для прийняття рішень по справі, передбачених пп. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а саме: затвердження або відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості чи про примирення, повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, закриття провадження, повернення обвинувального акту, немає.

Кримінальне провадження підсудне Кегичівському районному суду Харківської області.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, не встановлено.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що в даній справі є достатньо підстав для її розгляду в судовому засіданні, вислухавши думку учасників судового розгляду, які також вважали за можливе призначити справу до судового розгляду, суд вважає за необхідне провести підготовче судове засідання.

За клопотанням учасників підготовчого судового засідання з`ясовано питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому засіданні та призначити справу до слухання у відкритому судовому засіданні, який здійснювати за участю прокурора, обвинуваченого, захисника та свідків.

Відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком 60 днів, тобто до 17 червня 2024 року включно.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, обвинувачений може переховуватися від суду. Цей ризик підтверджується, тим що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку з чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання, у тому числі виїхати за межі території України. Крім того, 11.08.2023 ОСОБА_3 вже було доставлено до ТУ ДБР м. Мелітополя та останньому було вручено направлення на ВЛК, однак обвинувачений не пройшов ВЛК та до органу досудового розслідування не з`явився. Також обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Цей ризик підтверджується тим, що обвинувачений перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення. Також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Такий ризик підтверджується, зокрема, тим що ОСОБА_3 перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення розгляду справи. Також обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Такий ризик підтверджується тим, що обвинувачений, в період воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), зокрема, самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Окрім цього, недбале ставлення ОСОБА_3 до військової служби та покладених на нього обов`язків, його противоправні дії підривають бойовий дух військовослужбовців військової частини та демонструють негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України. Крім того обвинувачений, достовірно знаючи про наявне стосовно нього кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, продовжував вчиняти кримінальне правопорушення. Ці ризики були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не перестали існувати на цей час. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_3 є неможливим, оскільки, такі заходи будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам, особливо в умовах воєнного стану. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також прокурор вважає за необхідне не визначати підозрюваному розмір застави.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що він не ухилявся від органів досудового розслідування, завжди сам приїжджав, тому не згодний з клопотанням прокурора щодо наявності ризиків.

Захисник у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ним не було отримано клопотання про продовження строку тримання під вартою його підзахисного, що є порушенням права на захист, та строк попередньої ухвали щодо тримання під вартою ОСОБА_3 , ще не закінчився, а тому дане клопотання є передчасним. Крім цього, зазначив, що ризики, наведені прокурором, ґрунтуються на припущеннях, а тому вважає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Водночас, за приписами ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України, згідно з якою клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, зокрема виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою . Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так судом встановлено, що стосовно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком 60 днів, тобто до 17 червня 2024 року включно.

ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні дезертирства, тобто нез`явлення на службу з метою ухилення від військової служби, з лікувального закладу, в умовах воєнного стану, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, суд погоджується з існуванням ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років, обвинуваченому в разі визнання його винуватим, існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на свідків, обумовлюється тим, що певне коло свідків у даному кримінальному провадженні разом з ОСОБА_3 проходили військову службу, певні свідки є його знайомими або входять до кола його спілкування, що фактично створить для останнього умови для здійснення ним впливу на таких осіб, у тому числі шляхом залякування або вмовлянь, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, обумовлюються тим, що обвинувачений перебуваючи на волі, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду.

На існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує ігнорування ОСОБА_3 встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби та те, що останньому інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер, що вказує на високу суспільну небезпечність обвинуваченого та може свідчити про вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Отже, оцінивши обставини справи, суд вважає встановленим та доведеним наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які з часом тримання обвинуваченого під вартою не втратили свою актуальність і на цей час.

Щодо посилань захисника ОСОБА_5 на те, що не існує будь-якого ризику, у тому числі, переховування ОСОБА_3 від органів досудового розслідування та суду, то вони є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_3 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність даних щодо тривалого неповернення його на військову службу, які в своїй сукупності переконливо доводять існування зазначених вище ризиків, у тому числі втечі. Крім цього, непереконливими є доводи захисника щодо порушення права на захист в зв`язку з неотриманням ним копії клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою, оскільки в матеріалах справи міститься клопотання прокурора з наявним на ньому підписом обвинуваченого ОСОБА_3 , який отримав зазначене клопотання 21.05.2024.

Суд при вирішенні клопотання враховує особу обвинуваченого, який працездатного віку, неодружений, неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, має постійне місце проживання.

Проте, такі обставини, як наявність постійного місця проживання, певних соціальних зв`язків, а саме матері та бабусі похилого віку, яка має 3-ю групу інвалідності, а також те, що він раніше не судимий в силу ст.89 КК України, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відомостей про те, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у т.ч. домашнього арешту, вказують і норми ч.8 ст.176 КПК України, які передбачають застосування під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України, виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд вважає, що характер та ступінь тяжкості діяння, в якому ОСОБА_3 обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з раніше визначеним розміром застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240,00 грн з покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Підстави неможливості застосування до обвинуваченого застави прокурором не доведені та судом не встановлені.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 197, 199, 314, 315, 316, 371, 372 КПК України, суд

у х в а л и в:

Призначити до судового розгляду кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000311 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України в залі Кегичівського районного суду Харківської області на 06 червня 2024 року на 13-30 годину.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово, у відкритому судовому засіданні, з викликом: прокурора, обвинуваченого, захисника та свідків.

Рахувати обвинуваченого ОСОБА_3 до закінчення розгляду цим судом кримінального провадження за Кегичівським районним судом Харківської області.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком до 27 липня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_3 суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії даної ухвали.

Застава підлягає внесенню на рахунок UA0006674, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249, банк отримувача ДКСУ м. Київ, отримувач коштів ТУ ДСА України у Харківській області

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_3 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду, із визначеною ними періодичністю;

2) не відлучатися за межі міста Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію даної ухвали надати учасникам судового провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1