Справа № 953/7956/23
н/п 1-кс/953/3534/24
"29" травня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі заявника ОСОБА_3 ,
З урахуванням викладеного, вважає, що є достатні підстави для скасування арешту передачі вказаного майна власнику.
Заявник в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив задовольнити, посилаючись на необґрунтованість арешту, а також що протягом тривалого часу порушуються права власника необґрунтовано та наразі у слідства відпала потреба у даному арешті.
Слідчий в судовому засіданні не заперечував проти скасування арешту на вказаний автомобіль, документ та ключі від нього, вказав що стосовно вилучених у ОСОБА_3 документів направлено відповідні запити та вони підлягають дослідженню, тому частково заперечує проти скасування арешту майна вказаного в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2023. Зазначив, що підозри у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не пред`явлено, даних про причетність даного автомобіля не встановлено та даний автомобіль не має відношення до злочину, що розслідується.
Слідчий суддя, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
06.12.2023 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 по справі №953/7956/23 накладено арешт на вилучене 16.11.2023 майно, в тому числі згідно п.4 автомобіль ГАЗ 3307 р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 серія НОМЕР_3 ; ключ запалення двигун, ключ від кабіни, ключ від ящика металевого авто ГАЗ д.н. НОМЕР_1 3 шт., шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, відповідно до порядку визначеного Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012. Частково арешт на вказане в п.4 резолютивної частини ухвали від 06.12.2023 слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 майно - скасовано ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2024, що підтвердив слідчий в судовому засіданні.
Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу).
Накладаючи арешт та вказане вище майно, слідчий суддя виходив з того, що слідчий довів необхідність арешту тимчасового вилученого майна, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Із змісту вищезазначених норм убачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994, в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28.10.1999, п.78).
Також, слідчим суддею враховано, що арешт накладений на майно суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 у кримінальному провадженні в період воєнного стану та чинне Рішення РНБО «Про невідкладні заходи із забезпечення економічної безпеки на період дії правового режиму воєнного стану» від 23 січня 2024 року, затверджене Указом Президента N 21/2024.
В ході розгляду клопотання встановлено, що необхідні слідчі дії щодо дослідження вилученого у ОСОБА_3 майна, а саме: автомобіль ГАЗ 3307 р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 серія НОМЕР_3 ; ключ запалення двигун, ключ від кабіни, ключ від ящика металевого авто ГАЗ д.н. НОМЕР_1 3 шт. проведені, а також позицію слідчого щодо можливості скасування арешту даного майна та повернення його власникові.
Об`єктивних даних, що вищевказаний автомобіль з ключами та документами до нього на теперішній час необхідно для проведення слідчих дій, до суду не надано.
Також на теперішній час органом досудового розслідування не доведено, що в подальшому застосуванні арешту на вказане майно ОСОБА_3 є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт автомобіля ГАЗ 3307 р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 серія НОМЕР_3 ; ключ запалення двигун, ключ від кабіни, ключ від ящика металевого авто ГАЗ д.н. НОМЕР_1 3 шт.
За таких обставин, клопотання представника власника майна про скасування арешту вищевказаного майна підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання ОСОБА_3 задовольнити частково.
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 в іншій частині про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя -