Справа № 366/610/24
Провадження № 1-кс/366/72/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_2 , про надання тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному проваджені № 0000018 від 07.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор звернувся до слідчого судді із зазначений клопотанням, у якому просив надати дозвіл тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходяться у володінні державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до такого.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених статтею 129 Конституції України, засадах кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому випадку підлягає скасуванню, якщо порушені правила підсудності. Крім того, порушення слідчим суддею правил територіальної юрисдикції розгляду справи (клопотання) в подальшому може стати підставою для визнання отриманих доказів недопустимими.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають стаття8Загальної декларації прав людини та частина перша 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) "кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом", а відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі "Фельдман проти України").

Згідно з ч.2 ст. 38 КПК України досудове слідство здійснюють:

1.Слідчі підрозділи:

а) органів Національної поліції;

б) органів безпеки;

г) органів Державного бюро розслідувань;

2. Підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

3. Підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

На підставі викладеного, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі N 607/16332/20 (провадження N 51-4916впс20), від 15 вересня 2020 року у справі N 554/5111/20 (провадження N 51-4296впс20), від 03 вересня 2020 року у справі N 554/4830/20 (провадження N 51-4116впс20), від 22 квітня 2020 року у справі N 487/7605/19 (пр. N 51-1901впс20).

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 132 КПК України тимчасовий доступ є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується на підстави ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 131 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Положення п. 2 ч. 2 ст. 131 КПК України у цьому випадку застосуванню не підлягають.

Органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання (ч. 1 ст. 38 КПК України).

Аналіз наведених положень дає підстави стверджувати, що законодавець, визначаючи суд, у якому має розглядатись клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, надає прерогативу саме розташуванню органу досудового розслідування та не містить випадків можливості звернення з відповідним клопотанням до суду за місцем розташування інших органів, у тому числі органів прокуратури.

З матеріалів клопотання вбачається, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні є Вишгородське районне управління поліції ГУНП в Київській області, яке розташоване в м. Вишгород Київської області і територіально не підпадає під юрисдикцію Іванківського районного суду Київської області.

При цьому, матеріали клопотання не містять відомостей про доручення проведення досудового розслідування органу досудового розслідування, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Іванківського районного суду.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання не підсудне Іванківському районному суду Київської області, а тому, підлягає поверненню прокурору, що не позбавляє останнього права на звернення до слідчого судді в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Кримінальним процесуальним законодавством не визначено, яка саме за формою та змістом має бути постановлена ухвала слідчим суддею (судом) у разі, якщо клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів подане до суду, який не може його розглядати.

Разом з цим, постановлення слідчим суддею ухвали про повернення такого клопотання передбачено законом (ч. 3 ст. 151, ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 172, ч. 4 ст. 244, ч. 2 ст. 295-1, ч. 3 ст. 297-3 КПК України).

За змістом ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що постановлення ухвали про повернення клопотання не суперечитиме загальним засадам кримінального провадження та відповідатиме його завданням, закріпленим у ст.2 КПК України.

Керуючись ст.ст.1, 2, 7, 9, 107, 233, 234, 237, 370-372, 412, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_2 , про надання тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному проваджені № 0000018 від 07.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, повернути прокурору.

Роз`яснити прокурору, що повернення клопотання не позбавляє його права на звернення з таким клопотанням до слідчого судді в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1