ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року

м. Київ

справа № 274/2267/22

провадження № 51-1132км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області ухвалою від 08 липня 2022 року звільнив ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 309 КК від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 цього Кодексу у зв`язку з добровільним зверненням до лікувального закладу та проходженням курсу лікування від наркоманії та закрив кримінальне провадження щодо нього.

Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 в тому, що він у невстановлені час, місці та невстановленим способом придбавособливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - 4-ММС (4-метилметкатинон) масою 0,441 г та зберігав її при собі до моменту вилучення працівниками поліції 22 квітня 2022 року в період з 21:38 до 22:04 у ході огляду місця події біля будинку АДРЕСА_2 .

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 20 листопада 2023 року залишив ухвалу місцевого суду стосовно ОСОБА_6 без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На переконання сторони обвинувачення, суди попередніх інстанцій, звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, не врахували положення ст. 12 Закону України від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (далі - Закон № 62/95-ВР) і не з`ясували того, чи був установлений ОСОБА_6 діагноз «наркоманія» лікарсько-консультативною комісією за результатами медичного обстеження, про необхідність якого зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі № 357/11205/19.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, підтримала подану касаційну скаргу в повному обсязі.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, Суд дійшов висновку, що цю скаргу необхідно задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, окрім іншого, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Доводи прокурора про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, а саме звільнення ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 309 КК від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 цього Кодексу, колегія суддів вважає слушними, зважаючи на таке.

Положеннями ч. 4 ст. 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: 1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; 2) особою розпочато лікування від наркоманії.

Водночас для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону № 62/95-ВР, що містять дефініції таких понять:

добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»;

медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, на підставі ч. 4 ст. 309 КК та надав довідку КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 19 травня 2022 року№ 1396, відповідно до якої він у період з 09 до 19 травня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в цьому закладі з діагнозом: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, синдром залежності».

Місцевий суд, допитавши лікаря-нарколога ОСОБА_7 , який підтвердив, що ОСОБА_6 добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов повний курс лікування від наркотичної залежності, установив, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК, добровільно звернувся до лікувального закладу з метою лікування від психічних і поведінкових розладів унаслідок вживання психостимуляторів, синдром залежності, тобто наркоманії, пройшов курс лікування, та на підставі ч. 4 ст. 309 КК звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 цього Кодексу.

Прокурор не погодився з рішенням місцевого суду й подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої доводи обґрунтовував, зокрема тим, що суд, звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, не з`ясував, чи встановлено останньому діагноз «наркоманія» за результатом медичного обстеження.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора та погодився з висновком місцевого суду.

Зокрема, відхиляючи апеляційну скаргу прокурора, суд указав, що викладені в ній доводи не містять аргументів про неправильне застосування місцевим судом закону про кримінальну відповідальність.

Однак Верховний Суд вважає ці висновки судів попередніх інстанцій помилковими з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 12 Закону № 62/95-ВР діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією. Аналогічна норма є і в п. 7 Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами, затвердженого на виконання ст. 13 Закону № 62/95-ВР спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України від 16 червня 1998 року № 158/417.

Відповідно до висновку про застосування норми права, а саме ч. 4 ст. 309 КК, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року в справі № 357/11205/19, для правильного застосування положень ч. 4 ст. 309 КК (щодо встановлення наявності передбачених у цій нормі умов для звільнення від кримінальної відповідальності) суду належить визначити, зокрема, те, чи було встановлено обвинуваченій особі діагноз «наркоманія» за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону № 62/95-ВР.

Отже, суди належним чином не з`ясували, чи був встановлений ОСОБА_6 діагноз «наркоманія» за результатами проходження медичного обстеження згідно з наведеним вище Законом і Порядком проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, а тому необхідно задовольнити касаційну скаргу прокурора, скасувати ухвали судів та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду місцевому суду необхідно врахувати викладене, провести розгляд відповідно до вимог КПК, з`ясувати обставини, які впливають на правильність вирішення питання про можливе застосування положень ч. 4 ст. 309 КК, і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись статтями433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргупрокурора задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2022 року й ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2023 рокущодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3