Справа № 932/491/23
Провадження № 1-кп/204/709/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції,з приміщення зали судових засідань кримінальне провадження № 0000382 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей та батьків похилого віку, працюючого торгівельним представником ДК Дніпро-Трейд, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подала суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, яке обґрунтовано існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.Про наявність ризику передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду свідчить те, що ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі. Після скоєння тяжкого злочину залишив місце події, залишивши потерпілого на проїзній частині, чим вчинив вже умисний злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК України.Обвинувачений усвідомлює, що в результаті вчинених ним злочинів наступили виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, так, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду.Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні свідчить те, що ОСОБА_7 розуміє, що свідки своїми показами фактично доводитимуть його вину, а отже обвинувачений може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування свідків у кримінальному провадженні, що у свою чергу зашкодить вирішенню завдань кримінального судочинства, та перешкоджатиме встановленню істини під час судового розгляду. Про наявність ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення свідчить те, що ОСОБА_7 допустив грубе порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого настала смерть людини, допускає агресивну манеру водіння транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, він не обмежувався у користуванні спеціальним правом - правом керування транспортними засобами, тому не виключено, що останній може сісти за кермо транспортного засобу та вчинити злочин повторно.Зазначені обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обвинувальний акт на даний час перебуває на стадії підготовчого судового засідання, тобто судом не допитано безпосередньо свідків та потерпілу, не досліджено докази сторін. На переконання сторони обвинувачення вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до ньогобільшм`якогозапобіжного заходу, оскільки вони не забезпечатьйогоналежноїпроцесуальноїповедінки на даномуетапікримінальногопровадження.З метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватись від суду, вчинити вплив на свідків та потерпілуу кримінальному провадженні, вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, останньому необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.Виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків повною мірою.

Представник потерпілої в судовому засіданні клопотання прокурора підтримала в повному обсязі.

Потерпіла в судовому засіданні клопотання прокурора підтримала, просила суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував у повному обсязі, вважаючи, що воно за будь-яких умов не може бути задоволено з огляду на численні грубі порушення КПК України та підлягає поверненню прокурору .

Так, в клопотанні прокурора зазначено невірний номер судової справи 932/491/23. Прокурор при зверненні з клопотанням до суду не дотрималась вимог ст. 199 КПК України, а саме: клопотання подано не за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а за 4 дні. Крім того, відповідно до вимог ст. 199 КПК України таке клопотання повинно бути розглянуто слідчим суддею, однак прокурор грубо порушила вимоги чинного законодавства та безпідставно звернулась з цим клопотанням до судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

На думку захисника, без виконання судом вимог ст. 314 КПК України, суд не має права розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Положення обрання, зміни, продовження чи скасування заходів забезпечення заходів кримінального провадження під час підготовчого провадження закріплені в ч. 3 ст. 315 КПК України, але тільки за умови - якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК. Отже, без виконання вимог ст.314 КПК України, суд не має право розглядати клопотання про продовження запобіжного заходу. Розгляд такого клопотання не повинен відбуватися в порядку ст. 333 КПК України, оскільки стадії судового розгляду не було.

Крім того захисник зазначив, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, якими прокурор обґрунтовує наявність ризиків, до клопотання не додано. Тяжкість покарання не може бути самостійною підставою для продовження строку тримання під вартою. Ризику впливу на свідків не існує, оскільки свідки допитані, досудове розслідування закінчено. Крім того свідки є працівниками поліції, на яких обвинувачений об`єктивно вплинути не може. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є надуманим. Окремо захисник звернув увагу суду, що факт перебування обвинуваченим у стані сп`яніння нічим не підтверджений, а отже кваліфікація дій обвинуваченого є невірною.

Захисник ОСОБА_6 , з урахуванням раніше поданих ним клопотань, просив суд обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений в судовому засіданні думку захисника підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор подане нею клопотання підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та відмовити у задоволенні клопотання захисника про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави. Щодо зазначення у клопотанні можливо невірного номеру судової справи, пояснила це технічною помилкою.

Представник потерпілої, потерпіла, кожна окремо, підтримали думку прокурора щодо недоцільності визначення обвинуваченому розміру застави.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Частиною першою ст. 314 КПК України передбачено, що після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження судом встановлено наступне.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2024 року продовжено застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, до 14 березня 2024 року включно.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні № 00000382, направлено до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14.02.2024 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року призначене підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні на 11.03.2024.

Таким чином судом встановлено, що строк дії попередньої ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого не закінчився до проведення підготовчого судового засідання, а тому підстави для розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого слідчим суддею, на чому акцентував свою увагу захисник, відсутні. За таких обставин прокурор правомірно звернулася з відповідним клопотанням до судді Красногвардійського районного суду с. Дніпропетровська, в провадженні якого перебуває зазначене кримінальне провадження.

Щодо інших заперечень захисника проти розгляду клопотання прокурора на даній стадії судового провадження, суд зазначає наступне.

Згідно з п.9 ч.1 ст.132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.176 КПК тримання під вартою є запобіжним заходом.

Положеннями частини першої ст.333 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Частиною 3 ст. 314 КПК України встановлений перелік рішень, які суд має право прийняти у підготовчому судовому засіданні: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5 - 8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, вимоги якої, в силу ч. 3 ст. 315 КПК України, є обов`язковими й для суду під час проведення підготовчого судового засідання.

Слід зазначити, що розгляд клопотань, пов`язаних з запобіжними заходами, не відноситься до вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, а тому, у будь-якому випадку, такий розгляд має відбуватися з додержанням правил, передбачених розділом II цього Кодексу.Інакше, в свою чергу, й сторона захисту була б позбавлена можливості заявити клопотання про зміну або скасування запобіжного заходу, що, беззаперечно, було б порушенням прав обвинувачених, що є неприпустимим.

Таким чином, з урахуванням наведених норм Закону, суд відхиляє твердження захисника обвинуваченого про неможливість розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддею, у провадження якого надійшов обвинувальний акт, до виконання вимог ст. 314 КПК України.

Крім того, належить зауважити, що відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

А тому відповідно до вищенаведених положенькримінально - процесуального законодавства суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування, за наявності такого клопотання, у тому числі і на стадії підготовчого судового засідання.При цьому не дотримання прокурором строків звернення з таким клопотанням, не позбавляє суд обов`язку розглянути таке клопотання у передбачені Законом строки.

Також слід зауважити, що прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою вірно зазначений номер судової справи 932/491/23, що відповідає відомостям протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Отже суттєвих порушень вимог КПК України при зверненні прокурором до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, які б унеможливили розгляд такого клопотання, судом не встановлено.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При розгляді клопотання прокурора судом враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою гарантоване основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.

Таким чином, тримання під вартою відповідно до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Крім того при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. При цьому практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна розглядати як обставину, що може спонукати його до втечі (рішення у справах «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»)

Також суд враховує, щовідповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи. Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

Суд акцентує увагу, що суд не вправі на стадії підготовчого судового засідання вирішувати питання щодо винуватості особи, належності та допустимості доказів на підтвердження такої винуватості.

Між тим, суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено судом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є необережним тяжким злочином, за яким законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до 10 років. При цьому суд бере до уваги його поведінку з моменту ДТП до часу затримання. Вказане, у взаємозв`язку поведінки обвинуваченого після моменту ДТП та тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватимдає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. При цьому, врахування тяжкості злочинів має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні. Оцінюючи можливість впливу на потерпілу тасвідків, суд виходить з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та свідків та дослідження їх судом.

Також, суд вважає доведеним існування ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, враховуючи, що ОСОБА_7 допустив порушення ПДР, що призвело до смерті людини, перебував у стані алкогольного сп`яніння, у користуванні спеціальним правом - керування транспортними засобами не обмежений, а отже існує ризик скоєння аналогічного кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано, що останній одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та батьків, працевлаштований, має постійне місце проживання, однак вказані обставини не зменшують існування встановлених судом та доведених прокурором існуючих ризиків у даному кримінальному провадженні.

Крім того, суд враховує, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, при цьому має високий суспільний інтерес для територіальної громади м. Дніпра.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Також судом не встановлено будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі судового розгляду.

Таким чином клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 підлягає задоволенню оскільки судом встановлена доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, що є виправданим оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про визначення розміру застави, враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 спричинило загибель людини та стороною захисту не надано належних та достатніх доказів в обґрунтування можливості застосування застави в даному кримінальному провадженні з огляду на приписи ч.3 та ч.4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 315, 331, 369-372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту про визначення розміру застави - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання, учасникам кримінального провадження копію ухвали вручити для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 12 березня 2024.

Суддя ОСОБА_1