УХВАЛА

Іменем України

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 191/1542/23

провадження № 51-2214 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року,

встановив:

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно у період воєнного стану.

Відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05-30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.

Як установив місцевий суд, 27 лютого 2023 року приблизно о 14:17 год, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, перебувала в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», на АДРЕСА_1 , де в неї раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. В присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 відкрито викрала з касового апарату грошові кошти в сумі 500,00 грн, після чого з місця скоєння злочину пішла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на зазначену суму.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджена, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності юридичної кваліфікації вчинених засудженим діянь, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити більш м`яке покарання. При цьому засуджена вказує, що обставинами, які пом`якшують їй покарання є те, що в силу ст. 89 КК вона не судима, вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, повернула кошти потерпілій, а також посилається на тяжкі сімейні обставини на що суди попередніх інстанцій не зауважили та не врахували призначаючи їй покарання. На думку засудженої вказані обставини слугували підставою для застосування судами ст. 69 КК при призначенні їй покарання.

Мотиви Суду

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 4 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як убачається з копій судових рішень, суди не порушили наведених законодавчих положень при виборі засудженій заходу примусу та порядку його відбування.

Як убачається з копії судових рішень, які опубліковані на веб-ресурсі Єдиного державного реєстру судових рішень, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 місцевий суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК, не судима, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, незадовільну характеристику за місцем мешкання, урахував суд й визнання обвинуваченою вини, щире каяття, відшкодування завданої шкоди.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування шкоди у повному обсязі. Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК обтяжує покарання обвинуваченої, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, місцевий суд вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 та реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої в даному випадку не можливе без її ізоляції від суспільства та зазначив про відсутність підстав для застосування правил ст. 69, ст. 69-1, ст. 75 КК.

Водночас, суд урахувавши конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, а також те, що ОСОБА_4 була засуджена 18 вересня 2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за частинами 1, 3, 4 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, а злочин вчинила до постановлення попереднього вироку, дійшов висновку про необхідність призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст.186 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року, більш суворим покаранням призначеним цим вироком.

Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту ухвали суду при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи щодо суворості покарання, викладені в апеляційній скарзі засудженої, навів переконливі мотиви, з яких він визнав їх неприйнятними і такими, що не є підставою для зміни вироку. При цьому, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особи обвинуваченої, яка не працює, вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення в період триваючої збройної агресії російської федерації, в умовах воєнного стану, апеляційний суд також не вбачав підстав для застосування до положень ст. 69 КК.

Крім того апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що обставини на які посилалась ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не можуть бути підставами для пом`якшення призначеного їй покарання, враховуючи наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченої - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а її виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.

Обраний ОСОБА_4 захід примусу є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі засудженої, Суд не вбачає.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та не викликають сумнівів у їх правильності, а посилання засудженої на надмірну суворість призначеного їй покарання є безпідставними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженої не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3