ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 948/848/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1712/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000194 від 03.04.2022 за частиною 5 статті 185, частиною 3 статті 28 пунктами 1, 9, 12 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 28 частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 28 частиною 1 статті 263 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31.08.2024 включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду від 03.07.2024 скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та застосувати до ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків. У разі встановлення підстав постановити ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора, визначивши заставу як альтернативний запобіжний захід з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що обвинувачений не вбивав ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , навпаки, внаслідок незнання закону став пособником, а отже у кримінальному провадженні наявна неналежна кваліфікація дій. Суд без дослідження матеріалів задовольнив клопотання прокурора, яке не містить посилання на докази, яким воно підтверджується, не дослідив доказів, якими сторона обвинувачення обгрунтовує клопотання, а в самому клопотанні відсутні відомості про те, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 раніше не був судимий, має стійкі сімейні зв`язки, повністю сприяє швидкому розгляду кримінального провадження. 27.04.2022 обвинувачений добровільно надав показання під відеозапис, співпрацює зі слідством, добровільно прийшов на виклик до поліції та не переховувався від правоохоронних органів. Всі підтвердили, що обвинувачений стріляв вгору та не вбивав, не грузив тіла вбитих у автомобіль та не брав участі у спаленні автомобіля. ОСОБА_6 не залишав територію України, добровільно підійшов до органу поліції, ризик впливу на інших учасників провадження не підтверджений.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні рядку кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким. При цьому, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на обсяг пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, наслідки, що настали від інкримінованих йому дій у вигляді вбивства трьох осіб, кількість причетних до злочинів осіб, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені ризики продовжують існувати та запобігти їх настанню можливо шляхом продовження виняткового за своєю суворістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Колегія суддів вважає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, впливати на інших учасників провадження. Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу. Посилання захисника на соціальні зв`язки обвинуваченого не спростовують ймовірності того, що ОСОБА_6 може вдатися до дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи тяжкість можливого покарання, що може загрожувати обвинуваченому у випадку визнання його винуватим. Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що не всі свідки у кримінальному провадженні допитані судом першої інстанції, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі. Суд апеляційної інстанції не погоджується із апеляційними доводами захисника щодо відсутності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з огляду на наведене вище.

Щодо доводів захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 не здійснював пострілів у потерпілих, не брав участі у спаленні автомобіля, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, саме суд першої інстанції перевіряє фактичні обставини справи, досліджує докази, надає оцінку всім зібраним доказам як окремо, так і в їх сукупності та визначає чи є досліджений обсяг доказів достатнім для підтвердження пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу не виключає наявності підстав, що свідчать про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Суд апеляційний інстанції, переглядаючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам, у зв`язку із чим посилання захисника на протоколи слідчих експериментів з підозрюваними, є безпідставними.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки цілодобовий домашній арешт не зможе достатньою мірою гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, відповідно до положень частини 4 статті 183 КПК України, судом першої інстанції небезпідставно не визначено розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу при продовженні тримання під вартою. У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: