Ухвала

Іменем України

04 квітня 2024 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0000621 відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, працюючого охоронцем у КП «Муніципальна варта», проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

При оголошенні перерви у судовому провадженні, прокурор заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема на рішення у справах «Ілійков проти Болгарії», «Харченко проти України», «Летельє проти Франції» та «Лабіта проти Італії», обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Сторона захисту заперечувала щодо клопотання прокурора, посилаючись на тривале перебування їх підзахисних під вартою, необґрунтованість ризиків і просили суд обрати більш м`який запобіжний захід.

Наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Потерпілий не наполягав на продовженні строку тримання під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 підтримали позицію своїх захисників. Наполягали на зміні їм запобіжного заходу на більш м`який. Посилаючись на необґрунтованість ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які не доведені стороною обвинувачення.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_14 надав письмові заперечення щодо клопотання сторони обвинувачення, які підтримав у судовому засіданні і також просив зменшити розмір застави.

Заслухавши пояснення осіб, обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За приписом частини 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців….

Судом установлено, що під час судового провадження встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, дія обраного ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 на досудовому слідстві запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була двічі продовжена судом.

Суд у своїй попередній ухвалі посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час суд вважає реальною наявність цих ризиків, про які зазначила прокурор у клопотанні, та які до теперішнього часу не зменшилися та є достатніми для продовження усім обвинуваченим дії найсуворішого запобіжного заходу ще на 60 днів.

Доводи захисників щодо позитивних характеризуючих даних обвинувачених не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ними протиправної діяльності.

Твердження сторони захисту щодо довготривалого утримання під вартою, хоча і заслуговують на увагу, втім самі по собі не є достатньою підставою для зміни застосованого запобіжного заходу, оскільки дані про осіб обвинувачених та тяжкість покарання інкримінованого їм кримінального правопорушення, свідчить про те, що альтернативний запобіжний захід, окрім визначеної застави не забезпечить належної поведінки останніх.

Позаяк застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Оцінюючи зазначені ризики, й зокрема передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що ймовірна можливість переховування ОСОБА_17 , ОСОБА_9 і ОСОБА_18 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом вдатися до відповідних дій з метою здійснити спробу протидії кримінальному провадженню.

Водночас суд зауважує, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризику, на які покликається прокурор.

До того ж, що є більш важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на території держави на підставі Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02 травня 2023 року. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Також при ухвалені даного судового рішення, суд керується практикою ЄСПЛ, й зокрема враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява №33977/96 від 26.07.2001 року) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Твердження сторони захисту, що обвинувачені тривало перебувають під вартою не є підставою для застосування до них більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

На переконання суду, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а тому судове рішення цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час розгляду клопотання прокурора про дію запобіжного заходу, суд перевіряє лише наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дає оцінку доказам сторони обвинувачення про доведеність вини. Таку оцінку суд надасть у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Під час розгляду клопотання, обвинувачені та сторона захисту наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов суд у цій ухвалі.

З огляду на викладене, суд залишає поза увагою доводи, викладені у заявах обвинуваченого ОСОБА_18 , які не спростовують і не зменшують ступінь зазначених судом ризиків.

Керуючись ст.ст. 177, 319, 331, 369 КПК України, суд -

постановив:

У судовому провадженні оголосити перерву до 14.00 години 10 квітня 2024 року. Резервним днем визначити 26 квітня 2024 року о 12.00 годині, 08 травня 2024 року о 14.00 годині.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, - продовжити кожному на 60 днів, тобто до 02 червня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали в цій частині покласти на прокурора.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на альтернативний та письмове клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави - залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити захисникам, прокурору і обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1