ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/295 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1477 /24 Головуючий апеляційної інстанції:
ОСОБА_2 Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самих обвинувачених, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0002551 від 29 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 18 липня 2024 року включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 ,подав апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ухвалу було постановлено за умов недоведеності обвинувачення та ризиків, передбачених п.п 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які суд вважав доведеними за відсутності належного дослідження можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, додаткових доводів в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_7 судом наведено не було.

Вважає, що у поданому клопотанні стороною обвинувачення не було доведено факту вчинення ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, з часу обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на думку захисника, прокурором не було доведено існування на даному етапі кримінального провадження жодного реального ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вважає, що ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даному етапі не існує, оскільки з подій 29.07.2022 року минуло вже майже два роки, протягом яких ОСОБА_7 було достовірно відомо і про наявність кримінального провадження, і про покарання, проте, він не вчинив жодних протиправних дій та не перешкоджав ходу досудового розслідування, а звернувся за правовою допомогою до адвокатів, що свідчить про те, що він не має жодного наміру переховуватися від суду, бажаючи законними та правовими способами захистити себе та очистити своє ім`я від необґрунтованих звинувачень.

Єдиним аргументом щодо необхідності продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку захисника, є тяжкість покарання, яка передбачена у санкції ч. 2 ст. 111 КК України та на яку посилається прокурор.

Вважає припущенням доводи прокурора щодо можливості переховуватися обвинуваченим на тимчасово непідконтрольній території Україні, з огляду на те, що лінія зіткнення з ворогом щодня зазнає змін, жодних відомостей та доказів того, що ризик переховування від суду та органів досудового розслідування не зменшився, з часу обрання першого запобіжного заходу, 01.08.2022 року, прокурором зазначено у клопотанні не було.

Про відсутність цього ризику, на переконання захисника, свідчить наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків за місцем його проживання та хорошої репутації, оскільки він має постійне місце проживання, яке не змінював протягом тривалого часу, де останній постійно проживає зі своєю сім`єю, так як перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. У ОСОБА_7 перебувають на утриманні двоє малолітніх дітей: син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який с особою з інвалідністю, донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується доданими до заперечень копіями свідоцтв про народження, пенсійного посвідчення і довідок про хвороби. Також, на утриманні ОСОБА_7 перебуває його дружина ОСОБА_9 у зв`язку з втратою роботи та його матір ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в силу свого віку потребує допомоги, догляду та піклування.. ОСОБА_7 має повну вищу освіту, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, судимостей не має, на обліку в психологічному чи наркотичному диспансері не перебуває, є пенсіонером МВС України, значну частину свого життя присвятив службі суспільству, яку сумлінно, віддано та мужньо виконував, за що неодноразово був удостоєний відзначення державними нагородами та грамотами. Наведені обставини, на переконання захисника, позитивно характеризують особу ОСОБА_7 та свідчать про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, власної сім`ї на утриманні, що спростовує висновок прокурора про наявність ризику переховування від суду.

Викладені у клопотанні міркування щодо можливості та способу впливу на свідків, вважає нічим іншим, як необґрунтованими припущеннями прокурора, оскільки немає жодних дійсних доказів та фактів, які б стверджували про вчинення ОСОБА_7 хоча б спроби здійснити будь-який вплив. Тим більше, що ОСОБА_7 виявив намір правомірним шляхом довести необґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину та законними способами очистити своє ім`я від необґрунтованих звинувачень. Тобто, ОСОБА_7 бажає діяти в межах правового поля, визначеного КПК України, і необхідності впливати на будь-яких учасників кримінального провадження у нього немає, а тому немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_7 вдасться до протиправних дій.

Також вважає припущенням ризик, щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки вважає, що тяжкість покарання, яке загрожує особі у разі доведеності вини, на яку посилається на підтвердження існування цього ризику прокурор у клопотанні, не може бути єдиним аргументом на користь утримування особи під вартою за відсутності доказів реального існування певного ризику, жодних нових аргументів на підтвердження того, що зі спливом майже двох років зазначений ризик все ще існує, наведено не було.

Ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, вважає недоведеним, оскільки прокурором не було надано суду жодних доказів, які б давали б підстави вважати таке припущення сторони обвинувачення реальним та змістовним, прокурор не посилається на жодну реальну обставину, а лише зазначає про свої припущення та домисли, які не мають нічого спільного із особою ОСОБА_7 , його процесуальною та позапроцесуальною поведінкою, а звертаючись з клопотанням, прокурор не заявляє про з`явлення з 03.08.2022 року будь-яких нових ризиків.

Вважає висновок суду про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 тримання під вартою без визначення розміру застави, безпідставним, необґрунтованим і таким, що не відповідає практиці ЄСПЛ , оскільки жодних конкретних, підтверджених доказами даних, які б в сукупності свідчили про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, судом в оскаржуваній ухвалі наведено не було.

На думку захисника, судом при винесенні оскаржуваної ухвали, не було враховано в повній мірі обставин, які позитивно характеризують особу ОСОБА_7 , та свідчать про можливість застосування до нього на даному етапі кримінального провадження менш тяжкого запобіжного заходу.

А тому, просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 захисник проситьскасувати ухвалу та ухвалити нову, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Вважає, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , стороною обвинувачення не було доведено наявності у діях ОСОБА_8 об`єктивної та суб`єктивної сторін складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК Українита не надано жодних нових доказів на підтвердження обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у інкримінованого йому злочині.

Також вважає недоведеними стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які суд вважав доведеними за відсутності належного дослідження можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, а додаткових доводів в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , судом наведено не було.

Можливість переховуватися обвинуваченим ОСОБА_8 , вважає припущенням, оскільки з подій 29.07.2022 року, минуло вже майже два роки, протягом яких ОСОБА_8 було достовірно відомо і про наявність кримінального провадження, і про покарання. Проте, ОСОБА_8 не вчинив жодних протиправних дій та не перешкоджав ходу досудового розслідування, а звернувся за правовою допомогою до адвокатів, що свідчить про те, що він не має жодного наміру переховуватися від суду, а бажає законними та правовими способами захистити себе та очистити своє ім`я від необґрунтованих звинувачень.

Єдиним аргументом щодо необхідності продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання захисника, є тяжкість покарання, яка передбачена у санкції ч. 2 ст. 111 КК України та на яку посилається прокурор.

Доводи прокурора щодо можливості переховуватися обвинуваченим на тимчасово непідконтрольній території Україні, вважає припущенням, з огляду на те, що лінія зіткнення з ворогом щодня зазнає змін, жодних відомостей та доказів того, що ризик переховування від суду та органів досудового розслідування не зменшився, з часу обрання першого запобіжного заходу, 01.08.2022 року, прокурором зазначено у клопотанні не було.

Викладені у клопотанні міркування щодо можливості та способу впливу на свідків ОСОБА_8 , вважає небунтованими припущеннями прокурора, оскільки немає жодних дійсних доказів та фактів, які б стверджували про вчинення ОСОБА_8 хоча б спроби здійснити будь-який вплив. Тим більше, що він виявив намір правомірним шляхом довести необґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину та законними способами очистити своє ім`я від необґрунтованих звинувачень. Тобто, ОСОБА_8 бажає діяти в межах правового поля, визначеного КПК України, і необхідності впливати на будь-яких учасників кримінального провадження у нього немає, а тому немає жодних підстав вважати, що він вдасться до протиправних дій. Більш того, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суддя зробив висновок про наявність ризику впливу на свідків на підставі лише тієї обставини, що обвинувачений с колишнім працівником міліції, що на думку захисника, не має жодного відношення до ризику впливу на свідків у даній справі, а обґрунтування наявності ризику таким чином та наділення всіх осіб цієї професії навичкам незаконного поводження з особами, вважає некоректним.

Також вважає припущенням ризик, щодо перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадженню іншим чином, оскільки вважає, що тяжкість покарання, яке загрожує особі у разі доведеності вини, на яку посилається на підтвердження існування цього ризику прокурор у клопотанні, не може бути єдиним аргументом на користь утримування особи під вартою за відсутності доказів реального існування певного ризику, жодних нових аргументів на підтвердження того, що зі спливом майже двох років зазначений ризик все ще існує, наведено не було.

Ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, вважає недоведеним, оскільки прокурором не було надано суду жодних доказів, які б давали б підстави вважати таке припущення сторони обвинувачення реальним та змістовним, прокурор не посилається на жодну реальну обставину, а лише зазначає про свої припущення та домисли, які не мають нічого спільного із особою ОСОБА_8 його процесуальною та позапроцесуальною поведінкою, а звертаючись з клопотанням, прокурор не заявляє про з`явлення з 03.08.2022 року будь-яких нових ризиків.

А тому вважає, що судом не було перевірено доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. А також не було враховано відомості, які позитивно характеризують особу ОСОБА_8 та які свідчать про відсутність будь-яких ризиків з його сторони, зокрема те, що ОСОБА_8 має вищу освіту, міцні соціальні зв`язки, є зразковим сім`янином та має хорошу репутацію. Також він. має постійне місце реєстрації, яке не змінював протягом тривалого часу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки, проживає за місцем своєї реєстрації у м. Харкові та має можливість прибувати вчасно на виклики прокуратури та до суду, адже територіально він перебуває поблизу органу досудового розслідування, який розташований у м. Харкові.

Про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 свідчить також його перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 (до одруження ОСОБА_14 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявною в матеріалах справи. Разом із дружиною ОСОБА_8 виховує доньку ОСОБА_15 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження. ОСОБА_8 є пенсіонером МВС України і значну частину свого життя присвятив службі суспільству, яку сумлінно, віддано та мужньо виконував, за що неодноразово був удостоєний відзначення державними нагородами та грамотами.

Наведені вище обставини, на переконання захисника, позитивно характеризують особу ОСОБА_8 , a також додатково свідчать про відсутність з його сторони ризиків переховування від суду, впливу на будь-яких учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вказані обставини, на думку захисника, не були враховані судом при винесенні оскаржуваної ухвали. Крім того, вважає необґрунтованим неможливість застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки, враховуючи відсутність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та інших даних про особу обвинуваченого, на переконання захисника, свідчать про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, яка зможе забезпечити виконання покладених на ОСОБА_8 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, у випадку внесення застави.

При прийнятті рішення щодо продовження застосування поло ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання захисника, суд керувався лише тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_16 , що на його думку, не може бути, згідно практики ЄСПЛ, сама по собі, безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Також, вважає, що судом при винесенні оскаржуваної ухвали, не було враховано в повній мірі обставин, які позитивно характеризують особу ОСОБА_8 , та свідчать про можливість застосування до нього на даному етапі кримінального провадження менш тяжкого запобіжного заходу.

А тому, просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав свої апеляційні скарги і просив їх задовольнити.

Прокурор та обвинувачені в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю обвинувачених та прокурора,, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга захисника обвинувачених не стосується погіршення їх становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002551 від 29.07.2022 відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК Українита ОСОБА_7 ,за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 та ч.2 ст.436-2 КК України..

В судовому засіданні прокурор просив продовжити відносно обвинуваченихОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що наявні ризики, передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуються, не втратили своєї актуальності та продовжують існувати на теперішній час. Вказані ризики, на думку прокурора, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим, прокурор просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , без визначення розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Захисник, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням, яке підтримали обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу відносно останніх з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 25.05.2024 року включно.

Відмовляючи захиснику у задоволенні клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу та задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених, колегія суддів врахувалав сукупності всі обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим: ОСОБА_8 , якийобвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а також ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої.

Також колегією суддів було враховано особу обвинувачених, а також їх вік та стан здоров`я. Було встановлено, що ОСОБА_8 тяжких захворювань чи інвалідності не має, має постійне місце проживання, має вищу освіту, є колишнім співробітником ГУМВС України в Харківській області, одружений, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 , який тяжких захворювань чи інвалідності не має, має постійне місце проживання, вищу освіту, є колишнім співробітником ГУМВС України в Харківській області, одружений, дружина ОСОБА_9 звільнена з 17.06.2022 із займаної посади за угодою сторін, має на утриманні двох дітей: сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою з інвалідністю, та доньку ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Також стороною захисту надані до суду відомості про наявність у обвинуваченого матері ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонеркою за віком.

Колегією суддів було враховано реальне існування раніше встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд вважав, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не утримуючись під вартою, можуть переховуватися від суду. Існування зазначеного ризику підтверджується тим, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їм загрожує, можуть переховуватись від судового розгляду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, допит яких не проведено на даній стадії кримінального провадження. Так, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , будучи колишніми співробітниками ГУ МВС України в Харківській області, обізнаними про форми та методи правоохоронних органів під час досудового розслідування, не утримуючись під вартою, матимуть реальну можливість здійснити незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань чи відмови від раніше наданих показань у кримінальному провадженні;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 достовірно розуміють суть злочину та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, тому вони можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі перешкоджати здійсненню швидкого та об`єктивного судового розгляду;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть продовжити кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуються, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема злочини проти основ національної безпеки України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, на підставі абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення можуть вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

При цьому слід зазначити, що усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою, як зазначено у висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, а тому, існує певна ймовірність того, що обвинувачені, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів, можуть вдатися до відповідних дій, враховуючи те, що вони звинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення інкримінованих обвинуваченим злочинів, а саме те, що вони. обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. під час дії воєнного стану, що, з урахуванням розміру покарання, яке може бути призначене, в разі визнання винуватості, існують достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду. При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо можливості незаконного впливу обвинуваченими на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що на даний час свідки не допитані судом, а тому не виключена можливість впливати на них, беручи до уваги порядок допиту свідків безпосередньо судом під час судового розгляду. Крім того, враховує, що обвинуваченіОСОБА_8 та ОСОБА_7 є колишніми співробітниками ГУМВС України в Харківській області, внаслідок чого, в силу своєї професії та професійних знань, мають реальну можливість впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою їх спонукання до утримання від певних свідчень чи навпаки ж спотворення відомих їм обставин, перешкоджаючи таким чином, кримінальному провадженню.

З урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненому, враховуючи що на даний час вторгнення рф на територію України триває, колегія суддів не виключає можливість продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинення кримінального правопорушення, яке їм інкримінується.

Враховуючи, що наявність та продовження визначених ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а станом на теперішній час достовірних даних на підтвердження того, що ці встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, не встановлено, колегія суддів приходить до висновку, що існують достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченим, а саме того, що вони звинувачуються у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, а саме у державній зраді, вчинене в умовах воєнного стану громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності й недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, родини та утриманців, в даному випадку, самі по собі не мінімізують і не спростовують наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених з приводу недоведеності пред`явленого обвинувачення об`єктивними відомостями не підтверджені. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання їх причетності до вчинення інкримінованих їм дій.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинувачених.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.05.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.2 ст.111 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та щодо обвинуваченого за ч.2 ст.111, ч.2 ст.436-2 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 18.07.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3