Номер провадження: 11-кп/813/905/24
Справа № 504/3162/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника: ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.11.2023 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні м/л дитину 2019 р.н., працюючого директором КП «Перспектива» Красносільської ОТГ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 , протягом визначеного іспитового строку, такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;.

Вирішено питання речових доказів, заходів забезпечення та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 22.09.2022 р., приблизно о 21 год. 15 хв. водій ОСОБА_7 керував технічно справним легковим автомобілем марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював рух у крайній лівій смузі по проїзній частині автодороги «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» у напрямку міста Одеси, на якій організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги для руху у протилежних напрямках, які розділені подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки, зі швидкістю, яка складала 70 км/год, порушив пункти 2.3 б), 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України.

Так, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху і свідомо допускаючи факт можливого виникнення і розвитку аварійної ситуації, водій ОСОБА_7 , при відсутності будь-яких перешкод технічного характеру, керуючи автомобілем, невірно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечну швидкість руху, вкрай уважним, не був та не вжив негайно заходи щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, допустив з`їзд за межі проїзної частини дороги з подальшим перекиданням транспортного засобу, яким керував, а саме - легкового автомобіля марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За результатами дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, у формі забою головного мозку, яка супроводжувалась субарахноїдальним крововиливом, забійні рани лобної ділянки та нижньої губи, перелом кісток лицьового черепа - відкритий уламковий перелом кісток носу зі зміщенням уламків, рвана рана спинки носу, перелом латеральної та нижньої стінки лівої очниці без зміщення уламків; закрита тупа травма грудної клітини - забій серця, забій легень, закритий уламковий перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків, закриті переломи ребер з обох сторін (справа 1, 2, 3, 4 ребер; зліва 1,2 ребер), закритий перелом нижнього краю тіла третього грудного хребця, яка ускладнилась лівостороннім гемопневмотораксом (200 мл крові), гемотораксом справа та тромбоемболією субсегментарних гілок легеневої артерії нижньої долі праворуч; закрита тупа травма передньої черевної стінки, розрив правої долі печінки, яка супроводжувалась внутрішньо-черевною кровотечою (500 мл крові) та ускладнилось гіповолемічним шоком ІІІ-го ст., закритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням відламків, закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням відламків, закритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків, які ускладнились двобічним травматичним ураженням велико- і малогомілкових нервів та парезом обох стоп; множинні садна тулуба та кінцівок.

Вказані ушкодження утворились від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що дані ушкодження утворилися від дії частин салону автомобіля (тобто внаслідок ДТП 22.09.2022) та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, водій ОСОБА_7 маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній події, допустив порушення вимог пунктів 2.3.(б), 12.1, 12.2. «Правил дорожнього руху України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження зазначає, що вважає вирок у частині призначеного покарання є вкрай суворим для обвинуваченого з урахуванням усіх обставин справи, його особистості, досліджених доказів, а також наявності пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- обвинувачений ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, сприяв досудовому розслідуванню, щиро розкаявся, приймає активну участь у реабілітації потерпілої, яка претензій до нього немає, а також те, що останній перебуває у шлюбі, у нього на утриманні перебуває малолітня дитина;

- також зазначає, що позбавлення обвинуваченого ОСОБА_7 права керування автотранспортними засобами поставить у скрутне становище обвинуваченого та його родину. При цьому зазначає, що обвинувачений має офіційне місце працевлаштування, яке пов`язане із використанням автомобілю.

Крім того, потерпіла - є сестрою обвинуваченого, яка потребує допомоги в реабілітаційних заходах для відновлення її здоров`я, а тому позбавлення права керування транспортними засобами поставить у скрутне становище не тільки обвинуваченого, а й ще потерпілу.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник просить вирок Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання, а саме пом`якшити призначене покарання, виключивши посилання на позбавлення права керувати транспортними засобами.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , яка є сестрою обвинуваченого, вказує на те, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами поставить у скрутне становище не тільки обвинуваченого, але і її, оскільки вона потребує допомоги в реабілітаційних заходах для відновлення її здоров`я, та обвинувачений здійснює її транспортування до лікарів та допомагає матеріально, а тому просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та не призначати ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник - адвокат ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційних скарг та просили її задовольнити; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуваний вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дійсно, відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не оспорюються захисником, отже не перевіряються під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, його молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні м/л дитину 2019 р.н., на обліку у лікарів: нарколога та психіатра не перебуває, скоїв необережне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії тяжких відповідно до ст.12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до положень ст.66 КК України являється щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині), добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом 1-ої інстанції не встановлено.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 в судових дебатах місцевого суду вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, та просив призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом, на підставі ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням покарання із визначенням іспитового строку.

Призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції у вироку врахував тяжкість кримінального правопорушення та його наслідки, тому вважав необхідним призначити покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Перевіривши доводи апеляційних скарг та висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає доводи захисника та потерпілої в частині застосування додаткового покарання, обґрунтованими, адже суд, встановивши фактичні обставини провадження у сукупності із даними про особу обвинуваченого мав передбачені законом підстави для не застосування додаткового покарання, з огляду на те, що воно є альтернативним.

Так, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання із звільненням від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку, але, не врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, дійшов помилкового висновку про необхідність застосування додаткового покарання.

Отже, колегія суддів, зважаючи на сукупність обставин, що пом`якшують покарання, характеристику особи обвинуваченого, вчинення злочину у тверезому стані, наявність альтернативи у санкції ч. 2 ст. 286 КК України, вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину. При цьому, на протязі всього часу з дня ДТП, ОСОБА_7 добровільно матеріально допомагає потерпілій та приймає безпосередню участь в її реабілітації, в тому числі, шляхом її транспортування до лікарів на власному автомобілі, що підтверджено потерпілою в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, призначення обвинуваченому додаткового покарання негативно вплине на потерпілу, що призведе до порушення однієї з засад призначення покарання - сатисфакцію.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом першим частини першої статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, з мотивів, наведених вище, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника та потерпілої підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, - зміні.

Керуючись ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.11.2023 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - в частині призначення покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_7 , покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3