Справа № 196/417/24
№ провадження 1-кп/196/43/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000055, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Черемощна Верховинського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, одруженого, який не працює, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч.4 ст.197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному будівництві споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні газопроводу середнього тиску, за наступних обставин:

Згідно ст.ст. 13, 14 Конституції України земля являється об`єктом права власності Українського народу та є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття - це будь - які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до п. 4 глави 4 Розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30.09.2015 з метою забезпечення безпечної експлуатації об`єктів газорозподільної системи (ГРМ) встановлюються охоронні зони газорозподільної системи, власники або користувачі земельної ділянки, органи виконавчої влади ,органи місцевого самоврядування, оператори ГРМ вживають заходи щодо охорони земель та дотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон об`єктів ГРМ.

Згідно п.1.12 глави 1 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15.05.2015 з метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 метри з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються: обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово; складування матеріалів і устаткування, ведення земляних та будівельно-монтажних робіт, садіння дерев, улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових.

У травні 2012 року (більш точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_4 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки та здійснення самовільного будівництва будівель, всупереч вимогам статей 116, 125, 126, 211 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також в порушення вимог п.1.12 глави 1 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 285 від 15.05.2015, умисно без встановленого законом дозволу на земельній ділянці площею площею 0,0127 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться напроти земельної ділянки за кадастровим номером :03:013:0001, самовільно здійснив будівництво об`єкта нерухомого майна (гаража), який виконаний з шлакоблоку, частково розмістивши будівлю гаража в охоронній зоні газопроводу середнього тиску площею 0,0123 га.

10 квітня 2024 року у підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ч.4 ст.197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Також пояснив, що йому зрозуміло суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою. Згоден на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Захисник підтримав клопотання підзахисного, просить його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 вважав клопотання таким, що підлягає задоволенню, зазначив, що наявні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, судові витрати віднести на рахунок держави.

Представник потерпілого Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області - ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.197-1 КК України, як самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні газопроводу середнього тиску.

Пункт 2 ч.3 ст. 314 КПК України визначає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадках встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України,якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст. 49 КК України.

У постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року (справа №345/2618/16-к) зазначено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності. Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.197-1 КК України, за вчинення якого передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від одного до трьох років, та яке згідно ч.2 ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення за ч.4 ст.197-1 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 вчинено у травні 2012 року.

Враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.4 ст.197-1 КК України минуло понад п`ять років, до закінчення строку давності нових кримінальних правопорушень ОСОБА_4 не вчинив, від досудового розслідування та суду не ухилявся, перебіг строків давності у справі не переривався та не зупинявся, а тому у відповідності до ст. 49 КК України обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Суд переконався, що ОСОБА_4 правильно розуміє підставу звільнення від кримінальної відповідальності і правові наслідки такого звільнення з вказаної підстави та надав суду згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження з цієї підстави.

При закритті провадження по справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, судом не вирішується. Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

За таких обставин суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов по справі не заявлений.

По справі наявні процесуальні витрати у сумі 13729,60 грн., понесені при проведенні в ході досудового розслідування по справі судової земельно-технічної експертизи.

Відповідно до правового висновку ОП ККС ВС від 12.09.2022 р. у справі №203/241/17 якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскільки ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати на проведення експертизислід віднести на рахунок держави.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Виходячи з вищевикладеного,

керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284, ст.285, ч.4 ст. 286, 314, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.197-1 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.4 ст.197-1 КК України, - закрити у зв`язку із звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати, понесені при проведенні судової земельно-технічної експертизи у сумі 13729,60 грн., віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Царичанський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1