Справа № 143/278/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи щодо якої розглядається клопотання

про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора Погребищенського відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000014, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2021 року, щодо застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , примусових заходів медичного характеру у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

Встановив:

Прокурор Погребищенського відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0000014, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2021 року, звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 15.02.2021 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме в тому, що з 11 год. 00 хв. 06.02.2021 року по 01 год. 45 хв. 07.02.2021 року ОСОБА_4 перебував у житловому будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з якою, починаючи з вечора 06.02.2021 року, спільно вживали алкогольні напої. Близько 01 год. 45 хв. 07.02.2021 року ОСОБА_7 вийшла з будинку та пішла до своєї сестри, яка проживає в суміжній половині будинку. Скориставшись відсутністю власниці будинку та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_7 , які знаходилися в кармані куртки потерпілої та про наявність яких ОСОБА_4 було достовірно відомо, оскільки останній бачив як вона їх туди поклала.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у вітальні будинку, таємно, шляхом вільного доступу, з правого карману куртки чорного кольору, належної ОСОБА_7 , викрав грошові кошти в сумі 2000 грн. 00 коп., заподіявши таким чином потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Проте, згідно висновку стаціонарної судово психіатричної експертизи №22 від 12.03.2021 року останній страждає на психічний розлад у вигляді шизотипового розладу (F 21.00), в період часу, до якого відноситься вчинене ним діяння, не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в теперішній час він також страждає на психічний розлад, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування за місцем його подальшого перебування.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.18, 19 КК України, ст.ст.291, 292, 503 КПК України, просить прийняти рішення про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування за місцем його подальшого перебування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та просить його задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в лютому 2021 року, точної дати не пам`ятає, він гостював у будинку ОСОБА_7 , яка проживає по АДРЕСА_2 , з якою вони спільно вживали алкогольні напої. Коли остання вийшла з будинку, то він викрав у неї 2000 грн. 00 коп. Де знаходилися ці кошти, він вже не пам`ятає. Викрадені кошти він в подальшому віддав працівникам поліції.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечує проти задоволення клопотання.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила наведені в клопотанні прокурора фактичні обставини викрадення ОСОБА_4 належних їй грошових коштів.

Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку наступного висновку.

Частиною 2 ст.503 КПК України унормовано, що якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо винесення дізнавачем чи прокурором такої постанови.

Відповідно до пунктів 1-3 ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності.

Згідно висновку стаціонарної судово психіатричної експертизи №22 від 12.03.2021 року ОСОБА_4 страждає на психічний розлад у вигляді шизотипового розладу (F 21.00), в період часу, до якого відноситься вчинене ним діяння, не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в теперішній час він також страждає на психічний розлад, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування за місцем його подальшого перебування. Підпадає під дію ст.20 КК України (а.с.146-153).

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

За ч.1 ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

У постанові Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі №755/5059/19 сформульовано правовий висновок, за змістом якого системне тлумачення вищевказаних норм свідчить про те, що законодавець чітко відокремлює поняття неосудної особи від особи з обмеженою осудністю, посилаючись на те, що встановлення такої обставини в подальшому тягне за собою різні правові наслідки. Так, неосудною вважається особа, яка в цілому не може усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому не підлягає кримінальній відповідальності, тоді як особа з обмеженою осудністю лише не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому така особа підлягає притягненню до кримінальної відповідальності, а факт визнання її обмежено осудною зобов`язує суд врахувати цю обставину під час призначення покарання. Неосудність або обмежена осудність є юридичними поняттями, тому висновок про можливість застосування до особи положень ст.19 або ст.20 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Із наведеного вище висновку експерта вбачається, що ОСОБА_4 в період часу, до якого відноситься вчинене ним діяння, не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин суд вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.19 КК України, тобто визнання його неосудною особою, та застосування до нього примусових заходів медичного характеру, немає.

Згідно із ч.5 ст.513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Зважаючи на те, що судом не встановлена неосудність ОСОБА_4 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру.

В силу положень абзацу першого ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Ураховуючи, що після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку, то постановлення судом цієї ухвали не може розцінюватися як ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, в розумінні приписів ч.9 ст.100 КПК України, а відтак підстав для вирішення на даний час питання про долю вилучених у ОСОБА_4 під час огляду місця події грошових коштів суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 369, 372, 376, 512, 513 КПК України, суд, -

Ухвалив:

Закрити кримінальне провадження № 0000014, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2021 року, щодо застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя