Справа № 134/236/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.12.2023 року за № 0000387, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шельпахівка Христинівського району Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.02.2023 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 220 годин громадських робіт;

- 15.08.2023 року Черкаським апеляційним судом за ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 26 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України,

встановив:

Починаючи з 08.10.2023 року обвинувачений ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Крижопільський виправний центр (№ 113)» (далі ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)», що знаходиться за адресою: с. Городківка, вул. Благовіщенська, 106, Тульчинського району Вінницької області, згідно вироку Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023 року, яким останньому призначено покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки 26 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи 08.10.2023 року ознайомленим з правами та обов`язками засудженого до обмеження волі, а також попередженим, що у разі ухилення від відбування покарання його буде притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 390 КК України, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 15.12.2023 року обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до начальника ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» із заявою про надання дозволу на короткочасний виїзд за межі виправного центру для проходження стаціонарного лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування».

Відповідно до наказу в.о. начальника ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» № 445/ОД-23 від 15.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було надано дозвіл на короткочасний виїзд за межі виправного центру для проходження стаціонарного лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування», що знаходиться за адресою: вул. Данила Нечая, 10, смт. Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, починаючи з 15.12.2023 року на термін необхідний для лікування.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи ознайомленим з правилами поведінки під час короткочасного виїзду та попередженим про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення виїзду, 17.12.2023 року після закінчення відповідного лікування, усвідомлюючи, що строк короткочасного виїзду закінчився та йому необхідно прибути до ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)», однак цього не зробив, натомість в нього виник злочинний умисел на ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі.

З метою ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі обвинувачений ОСОБА_4 17.12.2023 року близько 17 год. 00 хв., знайшовши оголошення в додатку «Блаблакар», не повідомивши при цьому працівників установи виконання покарань, попутним транспортом поїхав до м. Умань Черкаської області, тим самим не повернувся до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду.

19.12.2023 року обвинуваченого ОСОБА_4 було затримано працівниками ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» в м. Умань Черкаської області.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 390 КК України, тобто неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.

31 січня 2024 року між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на таких умовах: ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення за ч. 2 ст. 390 КК України у судовому провадженні, щиро розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочинів; сторони погодили призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 390 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_4 до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, визначивши остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України. Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_4 підтримала його захисник ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та просить затвердити угоду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинуваченого повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов до висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди про визнання винуватості, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України, підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 цього Кодексу, для відмови в затверджені угоди не встановлено. Прокурором при вирішенні питання про укладення угоди враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, інтересам суспільства не суперечить, визначена згідно із законом, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше неодноразово судимий, протягом досудового слідства надавав послідовні та зізнавальні покази, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому - рецидив злочинів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що укладену між прокурором і обвинуваченим угоду про визнання винуватості слід затвердити та призначити останньому узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення тривалістю три дні, а саме з 19 грудня 2023 року по 21 грудня 2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Підстав для застосування запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374-376, 475 КПК України, суд -

ухвалив:

Укладену 31 січня 2024 року між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення тривалістю три дні, а саме з 19 грудня 2023 року по 21 грудня 2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Речові докази - копії документів із особової справи засудженого ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)», а саме: вироку Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023 на 6 арк., розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, на 1 арк., розписки засудженого ОСОБА_4 на 2 арк., розписки про ознайомлення засудженого із розпорядком дня на 1 арк., паспорта ОСОБА_4 на 1 арк., картки платника податків ОСОБА_4 на 1 арк., заяви ОСОБА_4 про дозвіл на виїзд до лікарні на 1 арк., електронне направлення на 1 арк., розписка ОСОБА_4 щодо порядку короткочасного виїзду на 1 арк., висновок про надання дозволу на короткостроковий виїзд засудженому ОСОБА_4 на 1 арк., наказ про надання дозволу на короткостроковий виїзд на 1 арк., - зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0000387.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України. Апеляційна скарга подається через Крижопільський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя