Справа № 463/3028/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/511/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 4 квітня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

старша слідча Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 ,звернулася з клопотанням до слідчого судді про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивувала тим, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального провадження №0001168 від 02 квітня 2024 року за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України.

Вважала, що підставою застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Беручи до уваги наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та оцінюючи особу підозрюваного та вчинений ним злочин, є достатні підстави стверджувати, що існує ризик того, що ОСОБА_6 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи про можливе його притягнення до кримінальної відповідальності у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, оскільки суворість покарання за кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на такий строк може бути визнане підозрюваним більш небезпечним ніж переховування та втеча, а також існування умов для життя підозрюваного в умовах розшуку. Крім цього, в підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він не працює та не має законних джерел заробітку; може незаконно впливати на потерпілого та свідків, так як йому відоме місце проживання потерпілого, свідки та ці особи викривають його злочинну діяльність, оскільки з ними проведені слідчі дії, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_6 зможе незаконно впливати на них, з метою зміни наданих ними показань; вчинити інше кримінальне правопорушення: підозрюваний не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб з інвалідністю не має, постійного місця роботи також не має тобто він не обтяжений міцними соціальними зв`язками за місце проживання.

Окрім того спосіб вчинення злочину, що проявилось у відкритому викраденні чужого майна в умовах воєнного стану, свідчить що підозрюваний є особою, яка не має жодних морально етичних цінностей та схильна на досягнення своїх злочинних цілей, він офіційно не працевлаштований, тобто не має офіційного джерела доходу, що також може спонукати до вчинення правопорушення з метою власного матеріального збагачення, а також обстановка, час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення вказують на свідоме нехтування підозрюваним морально-етичними нормами суспільства.

Вважала, що єдиним дієвим заходом, який попередить настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України і сприятиме виконанню покладених на підозрюваного обов`язків є обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 4 квітня 2024 року задоволено клопотання старшої слідчої Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ухвалено рахувати з часу фактичного затримання о 18:05 год. 02 квітня 2024 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 , розмір застави - тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 грн.

У випадку внесення застави на ОСОБА_6 , покладено такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з м. Львів без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, звільнити підозрюваного із під варти в залі суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді прийнята із порушенням норм КПК України, що знайшло свій вияв у необ`єктивному та упередженому розгляді справи.

Наголошує, що слідчому судді не надано жодних даних, які підтверджують, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Зазначає, що слідчим не надано жодних доказів наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, не надано доказів обґрунтованості підозри, а слідчим суддею порушено вимоги ст. 7, 22, 370 КПК України.

Повідомляє, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, хворіє хронічними захворюваннями та потребує медичного лікування, не має наміру вчиняти кримінальні правопорушення чи вчиняти протиправні дії, не має коштів для сплати застави у визначеному розмірі.

Заслухавши доповідача, доводи адвокатів та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та дані які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, в провадженні Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області, перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001168 від 02 квітня 2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , 02 квітня 2024 року, близько 17.30 год., перебуваючи на вул. К. Левицького у м. Львові підійшов та познайомився із ОСОБА_11 , після чого разом із ним пішов до АДРЕСА_2 . Проходячи по вул. Саксаганського, ОСОБА_6 побачив у ОСОБА_11 , мобільний телефон марки «Apple Iphone 14 Pro», у зв`язку із чим в нього виник умисел на протиправне заволодіння вищевказаним телефоном.

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на протиправне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи дію режиму воєнного стану, веденого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-XI, перебуваючи на АДРЕСА_3 , 02 квітня 2024 року близько 17.30 год., використовуючи обман, як спосіб доступу до майна, попросив потерпілого ОСОБА_11 надати йому телефон для здійснення дзвінка, пообіцявши одразу повернути телефон. Після чого, ОСОБА_11 передав ОСОБА_6 телефон «Apple Iphone 14 Pro» в корпусі чорного кольору, вартістю 53000 грн., в якому знаходилася E-Sim оператора мобільного зв`язку «Водафон» із номером НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для нього не становили. Після чого, ОСОБА_6 імітував розмову по телефону, уповільнив свій темп та відстав від ОСОБА_11 на кілька кроків після чого почав бігти в напрямку пам`ятника М. Грушевського, відразу за ОСОБА_6 побіг ОСОБА_11 проте не наздогнав останнього, втратив з поля зору. Пізніше, цього ж дня ОСОБА_6 було затримано працівниками поліції та вилучено телефон «Apple Iphone 14 Pro».

3 квітня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

4 квітня 2024 року старша слідча СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави щодо ОСОБА_6

4 квітня 2024 року клопотання старшої слідчої було задоволено слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193,194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні старшої слідчої і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними, ОСОБА_6 може переховуватись від досудового слідства і суду, оскільки, злочин, у вчиненні якого він підозрюється належить до тяжких, передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, підозрюваний усвідомлє, що у випадку доведеності винуватості у скоєному, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін. Окрім цього, підозрюваний офіційно не працює, джерел заробітку немає. Також сам факт того, що він після спілкування з поліцейськими перед затриманням втікав вказує на те, що він не є законопослушним громадянином, здатний до ігнорування вимог закону і законних вимог, в тому числі не виключається ігнорування мети запобіжного заходу визначеної ч. 1 ст. 177 КК України, також ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, перебування на волі підозрюваного не виключає можливість впливати на потерпілого та свідків, спонукаючи їх до зміни показів, а також схиляння їх до дачі завідомо неправдивих показань, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У зв`язку із вище зазначеним, не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Наведене в апеляційній скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Також, в контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи дані про самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в цілому та її 3 пункту вбачається, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musucv.Moldova від 06 листопада 2007 року, заява №42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12 квітня 2009 року, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням розміру шкоди, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (90 840 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави для підозрюваного колегія суддів вважає необґрунтованими. Чинне законодавство України не покладає можливість внесення застави виключно на підозрюваного, але вимагає забезпечення дієвості провадження, тобто співмірності застави не лише матеріальному стану особи, а й забезпеченню виконання покладених на особу процесуальних обов`язків.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 4 квітня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4