Кримінальне провадження №629/6947/23
Номер провадження 1-кп/629/46/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого - ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_7 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця см.Красноград, Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, студента Харківського національно-дорожнього університету, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично машкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.4 ст.185 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

15.02.2023, точного часу, як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 разом з потерпілим ОСОБА_4 знаходилися біля магазину «Сільпо», що розташований за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 5, буд. 1, де потерпілий попросив ОСОБА_7 допомогти з розблокуванням мобільного додатку Paysera, який встановлений на його мобільному телефоні для чого передав ОСОБА_8 свій мобільний телефон із встановленим на ньому мобільним додатком Paysera.

Розблокувавши вказаний мобільний додаток, ОСОБА_7 помітив, що на рахунку потерпілого ОСОБА_4 знаходяться грошові кошти в сумі 5607 євро, після чого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на викрадення грошових коштів з банківських рахунків «PAYSERA LT», UAB, які належали ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна у вигляді грошових коштів, ОСОБА_7 змінив пароль та логін для входу у особистий кабінет ОСОБА_4 у додатку Paysera, після чого повернув мобільний телефон потерпілому.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою наживи, достовірно знаючи про те, що на території України Указом Президента України N? 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний таємному викраденні стан, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, яке полягає у таємному викраденні чужого майна, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому та свідомо бажаючи їх настання, встановив на своєму мобільному телефоні додаток Paysera та здійснив вхід до особистого кабінету потерпілого ОСОБА_4 використавши логін та пароль, які раніше встановив для входу у кабінет ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_7 таємно, шляхом вільного доступу із карткових рахунків НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 відкритих у міжнародній платіжній системі «PAYSERA LT», UAB, за допомогою мобільного додатку Paysera, в період з 16.02.2023 по 01.04.2023 здійснив перекази грошових коштів на свою банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , імітовану на ім`я ОСОБА_7 , на рахунок «PAYSERA LT», НОМЕР_3 , імітований на ім`я ОСОБА_9 та на рахунок НОМЕР_4 , імітований на ім`я ОСОБА_10 , а саме: 16.02.2023 на суму 820 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 32080,778 грн.; 17.02.2023 на суму 1050 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 41059,83 грн.; 28.02.2023 на суму 1 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 38,611 грн.; 01.03.2023 на суму 1800 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 69881,58 грн.; 06.03.2023 на суму 100 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 3880,48 грн.; 01.04.2023 на суму 1836 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 75092,4 грн. - на загальну суму 5607 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 222033 гривні 68 копійок.

Після скоєння вказаного злочину ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_4 на загальну суму 5607 євро, що еквівалентно 222033 гривні 68 копійок.

Крім того, 15.02.2023, точного часу, як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, встановити не виявилось можливим, ОСОБА_11 разом з потерпілим ОСОБА_4 знаходилися біля магазину «Сільпо», що розташований за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 5, буд. 1, де потерпілий попросив ОСОБА_7 допомогти з розблокуванням мобільного додатку Paysera, який встановлений на його мобільному телефоні для чого передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон із встановленим на ньому мобільним додатком Paysera.

Розблокувавши вказаний мобільний додаток, ОСОБА_7 помітив, що на рахунку потерпілого ОСОБА_4 знаходяться грошові кошти в сумі 5607 євро, після чого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи Paysera, подолавши систему логічного захисту, з метою подальшого викрадення грошових кошти з банківських рахунків «PAYSERA LT», UAB, які належали ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна у вигляді грошових коштів, ОСОБА_7 , розуміючи, що додаток Paysera захищений системою логічного захисту, а саме: логіном та паролем, змінив пароль та логін для входу у особистий кабінет ОСОБА_4 у додатку Paysera, з метою подолання вказаної системи логічного захисту, після чого повернув мобільний телефон потерпілому.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, встановив на своєму мобільному телефоні додаток Paysera.

Після чого, 16.02.2023, 17.02.2023, 28.02.2023, 01.03.2023, 06.03.2023, 01.04.2023, не маючи на те законних підстав, здійснював несанкціонований вхід до особистого кабінету потерпілого ОСОБА_4 у інформаційній (автоматизованій) системі мобільного додатку Paysera, використавши логін та пароль, які раніше встановив для входу у кабінет ОСОБА_4 тим самим подолавши систему логічного захисту особистого кабінету у додатку Paysera та в подальшому здійснював перекази грошових коштів із карткових рахунків НОМЕР_5 ) та EVP828 (LT14538828) ОСОБА_4 відкритих у міжнародній платіжній системі «PAYSERA LT», UAB, на свою банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , імітовану на ім`я ОСОБА_7 , на рахунок «PAYSERA LT», НОМЕР_3 , імітований на ім`я ОСОБА_7 та на рахунок НОМЕР_4 , імітований на ім`я ОСОБА_10 , тим самим здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи Paysera.

ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушення, викладені в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що познайомився з потерпілим на при кінці січня 2023. Дату не пам`ятає коли, потерпілий, перебуваючи на другому поверху супермаркету «Сільпо», попросив допомогти розблокувати додаток Paysera. Він ( ОСОБА_7 ) розблокував додаток, змінив пароль в додатку та протягом місяця переводив кошти на свою банківську карту в «Приватбанку». Всього перевів 5607 євро. На даний час кошти всі повернув та відшкодував частково моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Раніше притягався до кримінальної відповідальності за ст.. 185 ч. 1 КК України, за якою призначено покарання у виді штрафу, штраф сплатив повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, вивченням особистості обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що до війни він працював далекобійником в Європі. На додатку Paysera були кошти, але коли почалася обстріли додаток заблокувався і він не міг його розблокувати. Раніше був знайомий з ОСОБА_12 , позичав йому кошти, які обвинувачений через 2-3 дня повертав. Взимку 2023 року, перебуваючи на другому поверсі «Сільпо», до нього підійшов ОСОБА_13 і він ( ОСОБА_4 ) попросив його розблокувати додаток. Обвинувачений взяв телефон в руки, щось нажав і начебто додаток відкрився, він ( ОСОБА_4 ) на декілька хвилин відволікся, а коли повернувся, то побачив, що обвинувачений нажав якусь кнопку і система знову заблокувалась. На його питання, обвинувачений сказав, що не вдалось розблокувати. Через деякий час він ( ОСОБА_4 ) звернувся до працівників «Приватбанку» з проханням розблокувати додаток, вони цілий день намагались розблокувати. Після чого він зателефонував на гарячу лінію і йому повідомили, що кошти переведені на картку ОСОБА_7 . Також повідомив, що матеріальну шкоду обвинувачений повністю відшкодував, та частково моральну шкоду в сумі 30000 грн. Тому уточнив позов та просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100000 грн, оскільки він від злочинних дій обвинуваченого отримав стрес, який дорівнює онкології. Крім того, просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі без застосування іспитового строку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена.

Таким чином дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану та за ч.1 ст.361 КК України тобто несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він є громадянином України, з вищою освітою, студент Харківського національно-дорожнього університету, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. Згідно запиту до управління інформаційно-аналітичного забезпечення ОСОБА_7 08.04.2019 був засуджений Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 850 грн. 04.07.2019 знятий з обліку Красноградського центру пробації, у зв`язку зі сплатою штрафу.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 суд враховує те, що він вчинив кримінальний проступок та тяжкий злочин, передбачені ч. 2, ч.5 ст.12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 суд визнає його щире каяття в скоєному, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлені.

При вирішенні питання про призначення міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом враховується наступне.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочин, вчинений обвинуваченими.

Також, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, (в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра), обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття повне відшкодування матеріальної шкоди, та моральної шкоди в сумі 30000 грн.), відсутність обставин, що обтяжує покарання, висновок органу пробації, який закріплений у досудовій доповіді, про можливість його виправлення без позбавлення волі, з урахуванням відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, так як останній не тільки критично оцінив свою злочинну поведінку, а несе кримінальну відповідальність не оспорюючи кваліфікацію дій, який своїми зізнавальними показаннями, сприяв органам досудового слідства у з`ясуванні обставин вчинення злочину, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, також враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, суд вважає, що покарання у виді реального позбавлення волі не відповідатиме особі обвинуваченого ОСОБА_7 та ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, тому суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. На переконання суду, таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, у суду відсутні.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

В силу ч. 1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з того , що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

По кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_4 був заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 126518,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 130000,00 грн. В ході розгляду кримінального провадження, обвинувачений відшкодував повністю матеріальну шкоду та моральну шкоду в розмірі 30000 грн, у зв`язку з чим, потерпілий в судовому засіданні уточнив возовні вимоги та просив стягнути тільки моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Захисник у судовому засіданні зазначила що обвинуваченим було відшкодовано потерпілому моральну шкоду у розмірі 30000 грн., тому просила відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі га гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно правової позиції викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18, суд, при розгляді вимог позову про стягнення моральної шкоди, зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення захисту в обраний спосіб, визначений ст. 15, 16 ЦК України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (Постанова ВС/ККС у справі № 214/9480/14 (провадження № 61-30656св18) від 25.11.2019 року). При визначенні розміру моральної шкоди, суд повинен обґрунтувати своє рішення, а не лише послатись на критерії розумності та справедливості (Постанова ВС/ККС у справі № 372/3192/18 від 25.08.2020).

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 ід 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних. тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

Доводи потерпілого в обґрунтування моральної шкоди про те, що у зв`язку зі злочинними діями обвинуваченого він залишився без грошей і вимушений був на морозі торгувати, щоб заробити на життя, є необґрунтованими, та спростовуються показами самого потерпілого, який в судовому засіданні повідомив, що коли почалися обстріли додаток Paysera заблокувався і він не міг його розблокувати. Тобто додаток Paysera був заблокований на початку війни, а отже потерпілий з лютого 2022 року не міг користуватися грошима, які знаходились на даному додатку.

З огляду на викладене, виходячи із встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що діями обвинуваченого була завдана моральна шкода потерпілому, яка полягала у стресовому стані в якому перебував потерпілий після того, як дізнався, що гроші, які він тривалий час заробляв, були викрадені, потерпілий був вимушений звертатись до органів поліції, адвоката для захисту своїх прав, що вимагало від потерпілого додаткових зусиль, тому виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, суд оцінює спричинену потерпілому моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень, які були сплачені обвинуваченим потерпілому у відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні уточненого позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн, відмовляє, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.361, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

- по ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

- по ч.1 ст.361 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст.70, ст. 72 КК України за сукупністю скоєних кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити до відбуття ОСОБА_7 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні уточненого цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 гривень. відмовити.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Наталія ЦЕНДРА