КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/3331/22 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2344/2023 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадженняза апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який офіційно не зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 03 лютого 2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців, звільнений по відбуттю покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням - іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, розуміючи, що на території України введено воєнний стан, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин проти власності.

Так, 19 травня 2022 року в обідній час доби (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_7 перебував у АДРЕСА_2 і у нього виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна з проникненням в умовах воєнного стану.

Реалізуючи цей умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, розуміючи, що на території України введено воєнний стан, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 проник на територію домоволодіння і через незачинені двері проник до будинку за вищезазначеною адресою. У одній з кімнат цього домоволодіння побачив коробку, у якій знаходився портативний зарядний пристрій (Power Bank) марки «Licorne» Solar Charger 36800 mAh, карабін та кабель живлення чорного кольору в комплекті. Взяв ці предмети та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 2751 гривень 15 копійок.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просив вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2023 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В змінах до апеляційної скарги заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При цьому прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, яке полягає у тому, що не був проведений належним чином допит обвинуваченого та не здійснено уточнення дій, які інкримінуються ОСОБА_7 .

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 хоча i визнав повністю вину та погодився з кваліфікацією його дій у своїх показаннях фактично заперечував наявність у нього умислу на проникнення у житло з метою таємного викрадення чужого майна, оскільки пояснював, що до потерпілого в будинок він зайшов як до раніше знайомого, з метою попросити меду, i тільки, переконавшись, що у будинку нікого не має, взяв павербанк i карабiн.

З наведеного вбачається, що обвинувачений фактично заперечував наявність умислу на проникнення у житло з метою таємного викрадення чужого майна, тобто обставину, яка впливає на правову кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, не встановив обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України, та при суперечності показань обвинуваченого ОСОБА_7 дійшов до висновку щодо його винуватості у таємному викраденні чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану з проникненням у житло, про що зазначив в правовій кваліфікації обвинувачення, визнаного судом доведеним, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Також прокурор вказує на те, що суд першої інстанції, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку не навів обґрунтованих мотивів для застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням встановленням іспитового строку, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність

Враховуючи тяжкість діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , а саме обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочинів проти власності, вчинених в умовах воєнного стану, i той факт, що обвинувачений будучі особою, яка раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, прокурор вважає, що призначене судом покарання iз застосування ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу із змінами, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги із змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 суд, керуючись вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, при дослідженні доказів суд обмежився допитом обвинуваченого, а інші докази не досліджував.

Частиною третьою статті 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З журналу судового засідання убачається, що прокурор запропонував суду застосувати порядок дослідження доказів, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України, і суд встановив такий порядок.

При цьому суд, в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не з`ясовував у обвинуваченого чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин провадження, встановлених досудовим розслідуванням, чи не має сумнівів у добровільності його позиції, а також не роз`яснив наслідків розгляду справи у такому порядку.

З журналу судового засідання та технічного запису перебігу судового засідання убачається, що обвинувачений давав показання про обставини правопорушення, які не узгоджуються з фактичними обставинами провадження, викладеними в обвинувальному акті, щодо проникнення до житлового будинку потерпілого.

Зокрема, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що прийшов до будинку свого знайомого, щоб попросити меду, та, з`ясувавши, що у будинку нікого немає, взяв павербанк і карабін.

Показання обвинуваченого щодо мети, з якою він зайшов до будинку потерпілого, свідчать або про нерозуміння обвинуваченим фактичних обставин провадження, встановлених досудовим розслідуванням, або про наявність сумнівів у добровільності його позицій. В усякому разі ці питання підлягали з`ясуванню в судовому засіданні перед визначенням обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у обвинуваченого чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин провадження, встановлених досудовим розслідуванням, чи не має сумнівів у добровільності його позиції.

Порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України у провадженні щодо ОСОБА_7 є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки таке порушення перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляції прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, дійшла до висновку про скасування вироку відносно ОСОБА_7 .

Позаяк вирок суду щодо ОСОБА_7 скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то провадження підлягає поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Доводи апеляції прокурора щодо обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, та невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, а також підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

При цьому колегія суддів вважає, що при не змінності об`єму обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , а також даних про його особу застосування вимог ст. 75 КК України не можна вважати обґрунтованим.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 зі змінами задовольнити.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4