Справа № 344/8788/24
Провадження № 1-кс/344/3724/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 травня 2024 року скаржник ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаргу скаржник обґрунтовує тим, що 24 червня 2020 року ОСОБА_6 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, звернувся до чергової частини Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з усним повідомленням про відкрите заволодіння із на нанесенням тілесних ушкоджень його особистим майном: золотим ланцюжком, курткою та мобільним телефоном НОМЕР_1 .

За вказаною заявою відкрито кримінальне провадження № 0001637 із остаточною кваліфікацією ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України.

Викрадення золотого ланцюжка, куртки та мобільного телефону НОМЕР_1 ОСОБА_6 підтвердив під час допиту в якості потерпілого від 25 червня 2020 року, також будучи повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Допитаний в якості потерпілого 04 серпня 2020 року та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, ОСОБА_6 показав, що його телефон внаслідок побиття був розбитий нападниками, у послідуючому відремонтований і він просить долучити до провадження акт виконаних робіт по його ремонту.

У додатковому протоколі допиту в якості потерпілого від 20 жовтня 2020 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, ОСОБА_6 показав, що мобільний телефон ним залишений у його ж куртці в кафе, в якому він перебував ще до події.

У судовому засіданні, що відбулось 29 лютого 2024 року за участю прокурора ОСОБА_4 допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 , будучи попереджений про дачу завідомо неправдивих показів, знову дав покази, що суперечать попередньо даним показам.

Скаржник вважає, що вказані умисні дії ОСОБА_6 містять всі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 Кримінального кодексу України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про вчинення тяжкого злочину, а також ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України, тобто завідомо неправдиві показання.

23 квітня 2024 року представниками Окружної прокуратури м. Івано-Франківська отримана заява ОСОБА_5 про порушення стосовно ОСОБА_6 кримінального провадження, однак жодної відповіді з того часу не надійшло

Скаржник вважає, що невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань суперечить нормам чинного кримінального процесуального законодавства, а тому є незаконним. Скаржник вважає, що належного реагування щодо його заяви про злочин не відбулось, оскільки до Єдиного реєстру досудових розслідувань не було внесено відомостей за заявою скаржника.

За таких обставин скаржник просить визнати протиправну бездіяльність керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська, що виразилася у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання 23 квітня 2024 року заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 ; зобов`язати керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 від 22 квітня 2024 року про вчинення ОСОБА_6 дій, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України, та розглянути її в порядку ст.ст. 214-217 Кримінального процесуального кодексу України (а.с. 1-2).

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 07 травня 2024 року, дану справу передано слідчому судді ОСОБА_1 для розгляду (а.с. 7).

У судовому засіданні представник скаржника просив задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні просив суд у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Як встановлено слідчим суддею, 22 квітня 2024 року ОСОБА_5 звертався з заявою про кримінальне правопорушення до Керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська щодо умисних дій потерпілого ОСОБА_6 про завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та завідомо неправдиве показання, яке надане під час судового засідання у кримінальному провадження № 0001637 від 25 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 4).

09 травня 2024 року ОСОБА_9 була дана відповідь на його заяву від 23 квітня 2024 року, якою відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 16).

24 червня 2020 року складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 17).

25 червня 2020 року проведений допит потерпілого ОСОБА_6 , про що складено протокол (а.с.18).

26 червня 2020 року складено протокол допиту потерпілого ОСОБА_6 (а.с.19-20).

За змістом частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені частиною п`ятою статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, заява про кримінальне правопорушення повинна містити зазначені відомості.

Згідно з частиною першою статті 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 22 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України та статті 2 Кримінального кодексу України, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

При цьому чинне кримінальне процесуальне законодавство, в тому числі і стаття 214 Кримінального процесуального кодексу України, не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до Єдиного реєстру досудових розслідувань всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Не передбачено такого обов`язку і Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокурора 30 червня 2020 року № 298).

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналіз наведених норм права вказує на необґрунтованість доводів скаржника, що орган, який уповноважений вносити відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язаний вносити виключно всі заяви про вчинення кримінального правопорушення без попередньої оцінки викладених в них відомостей.

При цьому, виходячи зі змісту статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно бездіяльність, передбачена пунктом 1 часини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.

Скаржник у заяві від 22 квітня 2024 року зазначає про вчинення ОСОБА_6 дій, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України.

Стаття 383 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення

Так, згідно частини першої статті 383 Кримінального процесуального кодексу України, завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення - карається виправними роботами на строк до двох років або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.

Частина друга статті 383 Кримінального кодексу України зазначає, що ті самі дії, поєднані з обвинуваченням особи в тяжкому чи особливо тяжкому злочині або із штучним створенням доказів обвинувачення, а також вчинені з корисливих мотивів, - караються обмеженням волі на строк від двох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Статтею 384 Кримінального кодексу України передбачена кримінальна відповідальність за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу.

Відповідно до частини першої статті 384 Кримінального кодексу України, завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках, - караються виправними роботами на строк до двох років або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно частини другої статті 384 Кримінального кодексу України, ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, - караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Скаржник вважає, що ОСОБА_6 вчинив вказані кримінальні правопорушення, оскільки повідомив, що було відкрите заволодіння із нанесенням тілесних ушкоджень його особистим майном: золотим ланцюжком, курткою та мобільним телефоном НОМЕР_1 .

А згодом у додатковому протоколі допиту в якості потерпілого від 20 жовтня 2020 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, ОСОБА_6 показав, що мобільний телефон ним залишений у його ж куртці в кафе, в якому він перебував ще до події.

Частина друга статті 187 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 30 вересня 2021 року по справі № 428/7748/14-к, провадження № 51-2222 км 21 висловив правову позицію, за якою розбій як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. У разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність, а також життя і здоров`я потерпілої особи. Розбій характеризується як злочин, що має усічений склад, тобто вважається закінченим з моменту нападу, незалежно від того, чи вдалося обвинуваченим заволодіти майном, чи ні.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що зазначення потерпілим про те, що у нього було відкрите заволодіння золотим ланцюжком, курткою та мобільним телефоном НОМЕР_1 , а згодом встановлено, що мобільний телефон та куртка були залишені ним у кафе, не впливає на склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України.

При цьому суд зазначає, що потерпілий, надаючи показання як слідчому, так і суду, пояснив, що щодо нього був здійснений напад з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Саме дані ознаки об`єктивного сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України, і лягли в основу обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України

Статтею 8 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо конкретної за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Слідчим суддею встановлено, що з матеріалів перевірки заяви ОСОБА_5 вбачається, що прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська були ретельно перевірені обставини, зазначені у заяві ОСОБА_5 , проведені перевірки можливих версій та встановлені обставини, які відповідно до статті 91 Кримінального процесуального кодексу України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їм надано належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності, детально проаналізовано усі докази, виконано необхідні дії та зроблено обґрунтований висновок, що підстави для внесення відомостей за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

У зв`язку із зазначеним, виходячи з того, що при зверненні із заявою про кримінальне правопорушення до повноважного органу досудового розслідування заявником усіх вимог кримінального процесуального закону дотримано не було при посиланні на факти, які викладені у заяві (повідомленні) та за відсутності об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень і підтверджували викладені у повідомленні (заяві) факти, в їх сукупності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність оскаржуваної бездіяльності та про відсутність достатніх підстав для задоволення скарги.

Виходячи із вищевикладеного, слідчий суддя, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309, 376, 392 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1