Справа № 485/123/24
Провадження № 1-кп/485/57/24
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

13 березня 2024 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Снігурівка клопотання прокурора Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , родженця с. Гвізд Надвірнянського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовслужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

В провадженні Снігурівського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0001475 від 21 листопада 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

13 березня 2024 року до суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 16 березня 2024 року, а судове провадження не завершено. Клопотання мотивоване тим, що ризики які були підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, а саме переховування від суду, незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні, чинити інше кримінальне правопорушення, не зменшились та продовжують існувати. Запобігти зазначеним ризикам застосуванням більш м"якого запобіжного заходу неможливо.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд його задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на недоведення прокурором ризиків. Разом з тим просили, у випадку якщо суд прийде до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою, застосувати заставу.

Вирішуючи заявлене клопотання прокурора суд прийшов до наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 листопада 2023 року до обинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" під вартою, який продовжений ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2024 року до 16 березня 2024 року включно.

Підставою для застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало існування ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вжити заходи щодо незаконного впливу на свідків, продовжити або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як встановлено судом, заявлені в клопотанні ризики, такі як переховування від суду та продовжити або вчинити інше кримінальне правопорушення, що існували під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу не зменшилися та продовужують існувати на час розгляду вказаного кримінального провадження.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до десяти років позбавлення волі, тому враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду.

Також враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем, та в разі його переховування від суду та, відповідно, від військової служби, на думку суду, прокурором доведено існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, на час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні підстави вважати продовження існування ризику незаконного впливу обвинуваченим на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Оскільки в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, судом здійснено допит заявлених прокурором свідків, які вже надали свідчення у справі. У зв"язку з чим, ризик впливу на свідків прокурором не доведено.

Отже, з урахуванням викладеного, а також того, що судовий розгляд ще триває та не може бути завершений до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що запобігання доведеним ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливо виключно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити його застосування на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 11 травня 2024 року включно.

Судом не встановлено обставин, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, на думку суду попри прийняте рішення щодо продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у даному випадку можливе застосування й альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з урахуванням положень ч. 4 ст.183 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_4 заставу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем, на момент вчинення правопорушення проходив військову службу на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . З моменту скоєння злочину, 11 листопада 2023 року і до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, обвинувачений ОСОБА_4 продовжував виконувати свої функціональні обов`язки по захисту держави. Виконує всі процесуальні дії за його участю, провину визнає. Раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, проживає з родиною, одружений, має на утриманні малолітню дитину.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає, що застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого, та підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись ст. 178,183, 199, 315, 370-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 11 травня 2024 року (включно).

Визначити розмір застави, після внесення якої обвинувачений ОСОБА_4 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 60 560,00 грн ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят грн 00 к.).

Обвинувачений, інші особи як заставодавці, мають право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_4 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця служби;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити обвинуваченого, що після внесення застави у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава може бути звернута в дохід держави.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Строк дії ухвали - до 11 травня 2024 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику негайно після оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та оголошено 14 березня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1