Справа № 755/5162/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000555 від 16.02.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

16.02.2024 року приблизно о 19 годині, під час дії воєнного стану, ОСОБА_4 перебував в салоні маршрутного автобусу № 416, рухався проїжджлю частиною дороги та навпроти будинку АДРЕСА_2 помітив ОСОБА_8 , яка також їхала у вказаному автобусі, та у якої у зовнішній кишені шуби знаходився мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro» з сім-картою мобільного оператора «Lifecell» з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 . У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, наблизився до ОСОБА_8 та викрав з її лівої зовнішньої кишені верхнього одягу мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro» з сім-картою мобільного оператора «Lifecell» з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , вартістю 3810 гривень 10 копійок, після чого, утримуючи його при собі, зрозумівши, що потерпіла виявила зникнення мобільного телефону та почала просити інших пасажирів автобусу здійснити дзвінок на її мобільний телефон з метою встановлення його місцезнаходження, швидко вийшов із салону автобусу на зупинці громадського транспорту, що знаходиться поряд із будинком АДРЕСА_2 та почав рух у сторону вулиці, намагаючись втекти з місця вчинення кримінального правопорушення, однак поблизу зупинки громадського транспорту ОСОБА_4 був затриманий іншими пасажирами вказаного автобусу, внаслідок чого ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав та показав, що 16.02.2024 року приблизно о 19 годині він їхав у маршрутному автобусі № 416 та знаходився ближче до задніх дверей, водночас потерпіла ОСОБА_8 знаходилась неподалік передніх дверей. Вказаний автобус був заповнений людьми, а тому зорового контакту з потерпілою у нього не було, лише міг її чути. По салону автобуса він не переміщувався. Біля передніх дверей автобусу почалась якась сутичка, а саме потерпіла почала кричати, що у неї викрали мобільний телефон і люди, які знаходились поруч з нею, намагались їй допомогти, у цей час його ( ОСОБА_4 ) схопив за капюшон невідомий чоловік, який стояв позаду, та після зупинення автобусу, виштовхнув його на вулицю, де почав бити, поваливши при цьому на землю. Причини такої поведінки молодого чоловіка йому ( ОСОБА_4 ) не відомі, оскільки жодних протиправних дій він не вчиняв. Після цього, його ( ОСОБА_4 ) тримали на землі до приїзду поліції, водночас жодного мобільного телефону, зокрема і телефону потерпілої, при ньому не було.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 , суду показала, що в день події, точну дату та час не пам`ятає, вона сіла в автобус на вул. Тампере та направлялась у ньому до місця проживання. Проїхавши приблизно дві зупинки, її почав штовхати невідомий чоловік, як їй стало відомо пізніше, ОСОБА_4 , незважаючи на те, що людей в автобусу було небагато і місця всім вистачало. ЇЇ мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro» в цей час знаходився у лівій кишені її шуби та був підключений до бездротових навушників, які знаходились у її вухах. Приблизно через хвилину після поштовху від ОСОБА_4 , вона ( ОСОБА_8 ) вирішила дістати свій телефон із кишені, однак виявила його відсутність, після чого вирішила перевірити свою сумочку, але і там мобільного телефона не було. Зрозумівши, що її мобільний телефон, ймовірно, викрали, попросила чоловіка, який стояв поруч, зателефонувати на її мобільний телефон, у цей момент автобус зупинився, а ОСОБА_4 , який її штовхав, швидко вибіг із маршрутки, проте біля зупинки громадського транспорту його наздогнали декілька небайдужих чоловіків та повалили його на землю, після чого потерпіла помітила у кишені ОСОБА_4 , який вже опинився на землі, власний мобільний телефон. У подальшому, чоловік, який затримав ОСОБА_4 , допоміг забрати у нього викрадений мобільний телефон та повернути його потерпілій, при цьому ОСОБА_4 указаний телефон міцно тримав та не хотів віддавати, після цього були викликані працівники поліції. Крім того, в судовому засіданні потерпіла підтвердила, що працівники поліції вилучили вказаний мобільний телефон на місці події, який потім був повернутий їй для відповідального зберігання та надала його суду для огляду. Також потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_4 , який знаходиться в залі судових засідань, саме той чоловік, який її штовхнув у автобусі, після чого вона виявила відсутність свого мобільного телефону, та який пізніше був затриманий з її мобільним телефоном у кишені.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , суду показав, що 16.02.2024 року він перебував у складі екіпажу Управління поліції охорони разом з напарником ОСОБА_10 та здійснював патрулювання вулиць, під час якого вони отримали виклик по лінії «102» щодо здійснення крадіжки. Приїхавши за вказаним викликом, на місці події свідок побачив двох хлопців, які затримали обвинуваченого ОСОБА_4 і тримали його на землі, водночас біля нього на землі знаходився мобільний телефон, марку якого свідок не пам`ятає. Неподалік від указаних осіб перебувала потерпіла, яка повідомила свідку, що в автобусі у неї викрали мобільний телефон, який опинився у обвинуваченого ОСОБА_4 , якого затримали двоє небайдужих хлопців. Після чого, свідок з напарником встановили особу ОСОБА_4 , перевірили його на наявність заборонених предметів, опитали свідків та викликали слідчо-оперативну групу. Щодо обставин вчинення вказаної крадіжки свідку відомо зі слів чоловіків, які затримали ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , суду показав, що 16.02.2024 року він перебував в автобусі № 416, на зупинці до нього зайшов обвинувачений ОСОБА_4 , який одразу викликав у нього підозру, оскільки, на його ( свідка) думку, ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. У цей час він ( ОСОБА_11 ) знаходився у передній частині автобуса, а ОСОБА_4 знаходився у задній його частині, при цьому в автобусі було не багато людей. Потім ОСОБА_4 близько підійшов до потерпілої ОСОБА_8 та притиснувся до неї, після чого через невеликий проміжок часу потерпіла почала говорити оточуючим, що виявила відсутність свого мобільного телефону, після цього автобус зупинився, а ОСОБА_4 швидкою ходою першим вийшов із авто та почав тікати, проте за ним побіг інший чоловік та, наздогнавши його через 10-15 метрів, повалив його на землю та почав тримати на землі. У той момент він ( ОСОБА_11 ) підійшов до них з метою допомогти затримати ОСОБА_4 , при цьому він ( ОСОБА_11 ) бачив, як цей чоловік витягнув у ОСОБА_4 з кишені викрадений мобільний телефон і передав його потерпілій, після цього, на думку свідка, вказаний чоловік викликав працівників поліції, після приїзду якої, він ( ОСОБА_11 ) надав їм свої анкетні дані.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , суду показав, що в день події, точну дату та час не пам`ятає, він їхав в автобусі № 416, знаходячись ближче до задніх дверей, при цьому пасажирів було не багато. Пізніше він помітив, що невідомий чоловік, як йому стало відомо пізніше ОСОБА_4 , притулився до потерпілої, що його ( ОСОБА_12 ) насторожило, оскільки вільного місця було достатньо, після чого свідок почув те, як потерпіла просить сторонніх людей зателефонувати на її телефон, оскільки він зник, у той час автобус зупинився і ОСОБА_4 почав швидко вибігати. У цей момент, він ( ОСОБА_12 ) зрозумів, що саме ОСОБА_4 викрав мобільний телефон потерпілої, тому він побіг за ОСОБА_4 та, наздогнавши його на вулиці, повалив його на землю. Коли до них підійшла потерпіла, вона повідомила, що вказаний мобільний телефон, який ОСОБА_4 тримав рукою у кишені, належить їй, після чого він ( ОСОБА_12 ) допоміг забрати вказаний мобільний телефон у обвинуваченого та повернув його потерпілій, після чого викликав працівників поліції.

Також, відповідно до ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Даний обов`язок закону стороною обвинувачення не був виконаний повністю, зокрема, свідок ОСОБА_10 неодноразово викликався в судове засідання, однак до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому з метою дотримання розумних строків розгляду вказаного кримінального провадження, сторона обвинувачення відмовилась від його допиту.

Крім того, в судовому засіданні були дослідженні наступні докази.

З протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.02.2024 року, зокрема, вбачається, що 16.02.2024 року близько 19 години за адресою: АДРЕСА_2 , на зупинці громадського транспорту «Володимира Сосюри» потерпіла ОСОБА_8 виявила відсутність мобільного телефону марки «Ксяомі» в фіолетовому чохлі з номером телефону НОМЕР_1 .

Також, з протоколу огляду місця події від 16.02.2024 року та ілюстративної таблиці до нього, зокрема, вбачається, що об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості біля буд. АДРЕСА_2 , де біля зупинки перебуває ОСОБА_8 , яка добровільно надала для вилучення та огляду власний мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro» з сім-картою мобільного оператора «Lifecell» з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , без пошкоджень, пояснивши, що в неї цього дня приблизно о 19 годині невідома особа викрала вказаний мобільний телефон, перебуваючи в автобусі № 416 біля адреси, де вона зараз перебуває, вказана особа вибігла на вулицю та біля будинку на тротуарі її затримали двоє невідомих чоловіків з указаного автобусі, у цей час потерпіла побачила, як з кишені особи, яка перебувала на землі, випав мобільний телефон потерпілої, після чого вона його підняла та поклала до своєї кишені.

З протоколу огляду речей від 17.02.2024 року, зокрема, вбачається, що слідчим проведено огляд мобільного телефону марки «Redmi Note 9 Pro».

Відповідно до висновку експерта № 1117/24 від 27.02.2024 року, ринкова вартість мобільного телефону марки «Redmi Note 9 Pro», бувшого у використанні, з урахуванням зносу, станом на 16.02.2024 року становить 3810 грн. 10 коп. (три тисячі вісімсот десять гривень десять копійок), за умови, що станом на досліджувану дату об`єкт дослідження мав якісні товарні характеристики.

З протоколу перегляду цифрового запису від 16.02.2024 року, зокрема, вбачається, що слідчим було переглянуто відеозапис, який знаходиться на оптичному диску CD-R, а саме відеозапис з камери відео нагляду системи «Безпечне місто», яка встановлена біля зупинки громадського транспорту «вул. Сосюри» що розташована у м. Київ, біля проїжджої частини навпроти будинку АДРЕСА_2 , з якого вбачаються обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Також, з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2024 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 впізнала особу, зображену на фото № 2, як особу, яка 16.02.2024 року, перебуваючи поряд з потерпілою у маршрутному таксі, поводила себе підозріло та притулялась до потерпілої, після чого вона виявила відсутність свого мобільного телефону. Указану особу потерпіла впізнала за формою обличчя, очей та носу. Згідно додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2024 року, на фото № 2 зображений ОСОБА_4 .

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2024 року вбачається, що свідок ОСОБА_11 впізнав особу, зображену на фото № 3, як особу, яка 16.02.2024 року була затримана ним та іншим чоловіком за викрадення мобільного телефону на зупинці громадського транспорту. Указану особу свідок впізнав за формою обличчя, губ, носу та зачіскою. Згідно додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2024 року, на фото № 3 зображений ОСОБА_4 .

Крім того, з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2024 року вбачається, що свідок ОСОБА_12 впізнав особу, зображену на фото № 4, як особу, яка 16.02.2024 року перебувала у маршрутному таксі № 416, знаходилась поруч із потерпілою ОСОБА_8 , поводила себе підозріло, та у якої в подальшому під час затримання свідком було виявлено викрадений у потерпілої мобільний телефон. Указану особу свідок впізнав за формою обличчя, скул, очей, губ та зачіскою. Згідно додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2024 року, на фото № 4 зображений ОСОБА_4 .

Також у судовому засіданні було досліджено речовий доказ, а саме мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro», який було надано для огляду потерпілою в судовому засіданні.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, допитавши потерпілу та свідків, дослідивши докази сторони обвинувачення, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Разом із тим, суд критично ставиться до показань обвинуваченого про його непричетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення, вважає їх такими, що направлені на ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються іншими доказам у кримінальному провадженні, не логічні та не послідовні.

Зокрема, показання обвинуваченого про те, що, перебуваючи в автобусі, він не підходив близько до потерпілої, жодних протиправних дій не вчиняв, у той же час жодного мобільного телефону на момент затримання при ньому не було, суперечать та спростовуються показаннями потерпілої та свідків, які зазначають, що саме обвинувачений ОСОБА_4 поводив себе підозріло, знаходився поруч з потерпілою та штовхнув її до того, коли вона виявила відсутність свого мобільного телефону, водночас інших осіб поблизу потерпілої не було, крім того саме ОСОБА_4 після зупинки маршрутного таксі швидко вибіг з автобусу та намагався покинути місце події, однак був затриманий свідком ОСОБА_12 , який виявив викрадений мобільний телефон у кишені ОСОБА_4 , що підтвердила й сама потерпіла. Вказані показання потерпілої та свідків, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, що були досліджені в судовому засіданні в їх сукупності.

Оцінивши доводи захисника про те, що стороні захисту та потерпілій в порядку ст. 290 КПК України не були відкриті докази, а тому усі зібрані докази є недопустимими, то суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У той же час, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 9-10), 20.03.2024 року прокурором було доручено слідчому в порядку ст. 290 КПК України відкриття матеріалів, здійснено запит прокурора в порядку ст. 290 КПК України до підозрюваного, надано доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваному, захиснику та потерпілому, повідомлено сторін про завершення досудового розслідування.

Між тим, про порушення прокурором вимог ст. 290 КПК України про невідкриття стороні захисту та потерпілій матеріалів кримінального провадження, ані захисник, ані обвинувачений до закінчення судового розгляду під час дослідження матеріалів кримінального провадження, а також під час вирішення питання про доповнення судового розгляду не зазначали, позбавивши можливість прокурора спростувати такі доводи сторони захисту, однак прокурор, скориставшись правом репліки, заперечила доводи захисту, вказавши про наявність таких протоколів про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження, про що свідчать їх підписи у протоколах.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність порушень стороною обвинувачення вимог с. 290 КПК України під час відкриття матеріалів кримінального провадження та відсутність підстав для визнання усіх доказів недопустимими.

Інших підстав для визнання доказів недопустимими стороною захисту не зазначено і судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше був засуджений за корисливий злочин, вчинений за аналогічних обставин, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив кримінальне правопорушення, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, суд не знаходить підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_4 положень ст. ст. 69, 75 КК України та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2023 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, в період іспитового строку, то остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначати на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши ОСОБА_4 невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2023 року, за правилами ст. 72 КК України.

Також необхідно вирішити питання, що стосується майна, на яке накладено арешт. У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2023 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у виді 5 /п`яти / років 1 /одного/ місяцю позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання, а саме з 16.02.2024 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року, а саме мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro» ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора «Lifecell» з номером телефону НОМЕР_1 та мобільного оператора «Київстар» з номером телефону НОМЕР_4 , скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro» з сім-картою мобільного оператора «Lifecell» з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , який було передано під відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , залишити потерпілій ОСОБА_8 ;

- відео носій CD-R із відеозаписами з камери відео нагляду системи «Безпечне місто», зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 260 гривень за проведення судової експертизи № 1117/24 від 27.02.2024 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: