Справа № 642/1119/24
Провадження №1-кп/642/313/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000541 від 14.11.2023 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тимошівка, Криловського району, Краснодарського краю Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, з повною середньою освітою, не працевлаштованого, який не має офіційного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не має на утриманні малолітніх осіб або осіб похилого віку, раніше судимого:

20.07.2022 Київським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., штраф сплачено.

13.11.2023 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до відбуття покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт,

обвинувачується за ст. 126-1 КК України, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з особистих неприязних відносин, діючи умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство, що виражається в систематичному заподіянні умисного легкого тілесного входження відносно до своєї співмешканки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку, що призводить до психологічних та фізичних страждань потерпілої, спричинення їй тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_4 будучи неодноразово судимим, а саме вироком Київського районного суду м. Полтави від 20.07.2022 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто за злодіяння умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , події якого мали місце 17.06.2022, а також вироком Ленінського районного суд м. Харкова від 13.11.2023 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, тобто за злодіяння умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , події якого мали місце 29.10.2023, діючи умисно, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на вчинення психологічного та фізичного насильства, що виражається в систематичному заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження відносно до своєї співмешканки ОСОБА_5 , систематичного пригнічення та приниження її особистої честі та гідності, 09.11.2023 приблизно о 13 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем їх спільного мешкання, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді психологічних та фізичних страждань своєї співмешканки ОСОБА_5 та бажаючи настання таких наслідків, з метою пригнічення її особистої гідності; нецензурно висловлювався на адресу останньої, висловлюючи при цьому принизливі слова, які ображають честь та гідність потерпілої. Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, незважаючи на поведінку потерпілої, яка з метою уникнення конфлікту вийшла з приміщення будинку на двір домоволодіння, прослідував за ОСОБА_5 та, знаходячись у положенні стоячи, на відстані витягнутої руки, нижньою частиною правої долоні зі значною силою завдав близько 4-х ударів в область голови з лівої сторони потерпілої. У цей час потерпіла почала кричати та просити зупинитися, виставивши при цьому руки та прикривши ними голову. Але ОСОБА_4 , відчуваючи значну фізичну перевагу, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, наніс ще близько 3-х ударів в область голови ОСОБА_5 , які прийшлися по лівій кисті потерпілої, якою остання намагалася захистити область голови. Насильницькі дії ОСОБА_4 були припинені свідком ОСОБА_6 , яка прибігла до місця вчинення злочину на крики потерпілої ОСОБА_5 .

В результаті протиправних насильницьких дій ОСОБА_4 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 09-1595/2023 від 27.11.2023 у ОСОБА_5 , мали місце наступні тілесні ушкодження: синці на голові в потиличній ділянці ліворуч та на тильній поверхні лівої кисті, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар або удар - стиснення. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані: 3- 5 доби до моменту огляду. За ступенем тяжкості: встановлені синці на тілі громадянки ОСОБА_5 , 1942 р.н., викликали незначні скороминущі наслідки, тривалість не більше 6 - ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений вище період часу вчинив кримінально карані дії - умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань останньої, основними складовими яких є:

- систематичне заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження;

- психологічне насильство у відношенні до своєї співмешканки в межах їх сумісного місця проживання;

- насильницька агресія, що виразилася у вмотивованій деструктивній поведінці, яка спричинила психологічні страждання потерпілій, викликавши у неї психологічний дискомфорт, тобто, негативні переживання, стан напруженості, страху та пригніченості.

Органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ст. 126 - 1 КК України, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, аналогічні викладеним, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу вчинення, про які зазначено в обвинувальних актах. Розкаюється у вчиненому та просить суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій справу просив розглядати без її участі, при призначенні покарання поклалась на розсуд суду.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень, як вони встановлені в обвинувальних актах, суд, вислухавши думку прокурора, та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126 - 1 КК України, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий 13.11.2023 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до відбуття покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт, вчинив кримінальні правопорушення, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не працює, не має місця реєстрації.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з абз.17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку досудової доповіді Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 11.03.2024 встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи не можливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого та висновок пробації.

Враховуючи особу обвинуваченого, обставини справи, зокрема систематичні насильницькі дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 , яка є людиною похилого віку, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства в умовах виправної установи на строк, який передбачений санкцією статті 126-1 КК України. Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Також суд враховує, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 чинив до постановлення попереднього вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України, яким призначено покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт, а тому суд, вважає необхідним призначити йому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов не заявлений, речові докази та витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 13.11.2023, більш суворим покаранням, призначеного за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 з метою направлення його для відбування покарання у виді позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1