Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/296/24 за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Вільхівці Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , секретаря Вільховецької сільської ради, депутата VIII скликання Вільховецької сільської ради, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 06.07.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039.

Клопотання слідчий обґрунтував тим, що ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке 10.02.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000039 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Головним управлінням національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 10.02.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000039 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 10.09.2023 по 20.09.2023 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), секретар та депутат VIII скликання Вільховецької сільської ради ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, з метою власного збагачення, а також подальшою передачею частини грошових коштів особам з інвалідністю, розробили протиправний механізм незаконного переправлення громадян України через державний кордон України, а саме здійснення супроводу вказаними громадянами вищевказаних осіб з явними ознаками інвалідності.

-2-

Зокрема, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_9 у вересні 2023 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), на виконання вищевказаного протиправного механізму та з метою доведення його до кінця, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішили організувати незаконне переправлення через державний кордон України до Румунії громадянина України ОСОБА_10 , який підлягає призову на військову службу за мобілізацією та у зв`язку з чим йому заборонено виїзд за кордон, за що з метою власного збагачення отримали грошові кошти у невстановленій сумі.

Так, у період з 10.09.2023 по 20.09.2023 ОСОБА_9 , знаючи про те, що ОСОБА_11 є інвалідом з дитинства 2-ої групи ДЦП, звернувся до останньої з пропозицією заробити гроші. З цією метою ОСОБА_9 пояснив ОСОБА_11 , що їй як інваліду необхідно буде перетнути державний кордон України з особою чоловічої статті призовного віку та відразу повернутися на територію України, при цьому, ОСОБА_9 запевнив ОСОБА_11 , що її дії будуть повністю законні та за вищевказану допомогу вона отримає 500 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_11 , будучи не обізнана в законодавстві щодо порядку перетину державного кордону України військовозобов`язаними особами на час військового стану, цілком довірившись ОСОБА_9 , надала останньому свої документи, що підтверджують її особу та інвалідність, для подальшого виготовлення підроблених документів, які надають підстави виїзду за кордон ОСОБА_10 .

Отримавши від ОСОБА_11 паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення, ОСОБА_9 передав їх секретарю Вільховецької сільської ради ОСОБА_6 для подальшого виготовлення документів, які надають підстави виїзду за кордон ОСОБА_10 .

Надалі, ОСОБА_6 , звіривши правильність отриманих від ОСОБА_9 документів, будучи на посаді секретаря Вільховецької сільської ради, 26.09.2023 використовуючи заздалегідь підготовлений бланк та гербову печатку Вільховецької сільської ради, виготовив документ - «Акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України», в якому зазначені відомості про нібито здійснення ОСОБА_10 догляду за інвалідом ОСОБА_11 та сумісного з нею проживання та на підставі якого ОСОБА_10 мав виїхати за межі території України.

У подальшому ОСОБА_6 , після підписання ним та іншими невстановленими на даний час особами вищевказаного акту, надав його ОСОБА_9 для подальшого підписання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також передачі його останній для пред`явлення на контрольно-пропускному пункті під час перетину державного кордону України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, пов`язаний з незаконним переправленням ОСОБА_10 за кордон, 29.09.2023 біля 09 год ОСОБА_9 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 , забрав у с. Вільхівці Тячівського району її та чоловіка останньої ОСОБА_12 на автомобілі марки «Honda» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого вони втрьох попрямували до АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в смт Солотвино Тячівського району. По дорозі ОСОБА_9 надав ОСОБА_11 її закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України.

Прибувши до АЗС «Вакос», до них в автомобіль підсів громадянин України ОСОБА_10 та вони всі вчотирьох попрямували до КПП «Солотвино» для подальшого перетину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 українсько-румунського кордону. По дорозі до КПП «Солотвино» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за вказівкою ОСОБА_9 підписалися в акті встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, після чого ОСОБА_9 проінструктував їх як необхідно поводитися під час перетину державного кордону.

-3-

Біля 11 год 20 хв 29.09.2023 ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прибули до КПП «Солотвино», що за адресою: АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_11 надала працівникам прикордонної служби свій закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, а ОСОБА_10 надав лише свій закордонний паспорт.

Після проходження контрольно-пропускного пункту ОСОБА_11 , за раніше наданою вказівкою ОСОБА_9 , на нейтральній ділянці кордону між Україною та Румунією, передала акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України ОСОБА_10 , який попрямував до Румунії, а ОСОБА_11 в свою чергу повернулася на Україну, де на неї очікував ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_12 .

У подальшому, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повернулися в с. Вільхівці Тячівського району, після чого ОСОБА_9 передав ОСОБА_11 частину раніше отриманих грошових коштів за організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_10 , а саме 500 доларів США за надану нею допомогу. Станом на 07.03.2024 ОСОБА_10 з-за кордону не повернувся.

Окрім того, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_9 , у вересні 2023 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), на виконання вищевказаного злочинного умислу та з метою доведення його до кінця, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно вирішили організувати незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а саме переправити до Румунії громадянина України ОСОБА_13 , який підлягає призову на військову службу за мобілізацією та у зв`язку з чим заборонено виїзд за кордон, за що з метою власного збагачення отримали грошові кошти у невстановленій сумі.

У вересні 2023 року ОСОБА_9 , знаючи про те, що громадянин України ОСОБА_12 є інвалідом з дитинства ІІ групи ДЦП, звернувся до останнього із пропозицією заробити гроші. З цією метою, ОСОБА_9 пояснив ОСОБА_12 , що йому як інваліду необхідно буде перетнути державний кордон України з особою чоловічої статті призовного віку та відразу повернутися на територію України. При цьому ОСОБА_9 запевнив ОСОБА_12 , що його дії будуть повністю законні та за вищевказану допомогу він отримає 500 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_12 , будучи не обізнаний в законодавстві щодо порядку перетину державного кордону України військовозобов`язаними особами на час військового стану, цілком довірившись ОСОБА_9 , надав останньому свої документи, що підтверджують його особу та інвалідність, для подальшого виготовлення документів, які нададуть підстави виїзду за кордон ОСОБА_13 .

Після отримання від ОСОБА_12 паспорта громадянина України для виїзду за кордон та пенсійне посвідчення, ОСОБА_9 передав їх секретарю Вільховецької сільської ради ОСОБА_6 , для подальшого виготовлення документів, які нададуть підстави виїзду за кордон ОСОБА_13 .

ОСОБА_6 звіривши правильність отриманих від ОСОБА_9 документів, будучи на посаді секретаря Вільховецької сільської ради, 26.09.2023 використовуючи заздалегідь підготовлений бланк та гербову печатку Вільховецької сільської ради, виготовив документ - «Акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України», в якому зазначені відомості про нібито здійснення ОСОБА_13 догляду за інвалідом ОСОБА_12 та сумісного з ним проживання, на підставі якого ОСОБА_13 мав виїхати за межі території України.

-4-

В подальшому ОСОБА_6 після підписання ним та іншими невстановленими на даний час особами вищевказаного акту, надав його ОСОБА_9 для подальшого підписання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також передачі його останньому для пред`явлення на контрольно-пропускному пункті під час перетину державного кордону України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, пов`язаний з незаконним переправленням ОСОБА_13 за кордон, 01.10.2023 біля 15 год ОСОБА_9 на автомобілі марки «Honda» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 прибув до АЗС «Вакос», що в смт Солотвино Тячівського району, де за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_12 . В ході даної зустрічі ОСОБА_9 надав для підпису ОСОБА_12 акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, де останній розписався. Через певний час до АЗС «Вакос» під`їхав ОСОБА_13 , який також за вказівкою ОСОБА_9 розписався у вищевказаному акті та вони втрьох сіли до автомобіля марки «Honda» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 і попрямували до КПП «Солотвино» українсько-румунського кордону.

Біля 18 год 10 хв ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули до контрольно-пропускного пункту «Солотвино», що за адресою: АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_12 надав працівникам прикордонної служби свій закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, а ОСОБА_13 надав лише свій закордонний паспорт.

Після проходження контрольно-пропускного пункту ОСОБА_12 за раніше наданою вказівкою ОСОБА_9 , на нейтральній ділянці кордону між Україною та Румунією, передав акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України ОСОБА_13 , який попрямував до Румунії, а ОСОБА_12 в свою чергу повернувся в Україну, де на нього очікував ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 повернулися в с. Вільхівці Тячівського району, після чого ОСОБА_9 передав ОСОБА_12 частину раніше отриманих грошових коштів за організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_13 , а саме 500 доларів США за надану ним допомогу. Станом на 07.03.2024 ОСОБА_13 із-за кордону не повернувся.

11.04.2024 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання обґрунтоване необхідністю застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, зважаючи на обґрунтованість підозри, тяжкістю покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також ризиків, пов`язаних з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказала на те, що одна лише обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його тяжкість, за відсутності доведеності ризиків,

-5-

передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не дає підстави для застосування запобіжного заходу. При цьому, проаналізувавши дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, раніше не судимий, слідчий суддя не знайшла підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 17.04.2024 скасувати, постановити нову та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Уважає ухвалу незаконною та необґрунтованою і такою, що не відповідає об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам, є невмотивованою, оскільки слідчим суддею не наведено належних і достатніх підстав для ухвалення вказаного рішення. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється. Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, уважає, що ОСОБА_6 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити новий злочин чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, не виключає можливості вчинення ним безпосередньо чи за посередництва інших осіб спроб незаконного впливу на свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у кримінальному провадженні, та інших учасників кримінального провадження, а також спроб знищення, спотворення чи підроблення документів, що можуть мати доказове значення. Також, не виключена можливість того, що ОСОБА_6 може і в подальшому вчиняти кримінальні правопорушення. З метою запобігання вчинити підозрюваним ОСОБА_6 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного. Крім того, за допомогою застосування до ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчинених ним кримінальних правопорушень. Таким чином, орган досудового розслідування уважає, що є обґрунтовані підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки із вищеперерахованих обставин інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти вищеописаним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів

-6-

досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5, яка полягає в захисті людини від свавілля.

Таким чином, підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність конкретних фактичних та правових підстав.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої в статті 5 Конвенції.

Відповідно практики ЄСПЛ «розумна підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться в статті 5 пар. 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин».

Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; друге питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів ураховує, що стандарт переконання «розумна підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу учасників провадження на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість особи, а тому правильність кваліфікації діяння, встановлення наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення на даній стадії слідчим суддею та судом не перевіряється, оскільки відносить до повноважень суду при судовому розгляді кримінального провадження.

Колегія суддів ураховує те, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_6 на цій стадії досудового розслідування є обґрунтованою, а долучені до клопотання докази є такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила дане кримінальне правопорушення.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень,

-7-

передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, на цій стадії досудового розслідування є підтвердженою. В ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні даних кримінальних правопорушень на момент вручення були наявними і підтверджуються доказами, зібраними у ході досудового розслідування, зокрема: протоколами допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ; протоколом огляду мобільного телефону; протоколами НСРД та іншими матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Таким чином, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя дослідила відомості, на яких ґрунтується вручена та оголошена підозра та перевірила достатність та належність цих відомостей для формулювання розумної підозри.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання.

Частиною 3 статті 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є недостатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першої цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясувала питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, яка підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, які на даній стадії є достатніми для висновку про обгрунтованість підозри.

При прийнятті рішення слідчим суддею враховано практику Європейського суду з прав людини та п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

-8-

Разом з тим, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 ,слідчий суддя в ухвалі не врахувала всі обставини з якими закон пов`язує можливість застосування того чи іншого запобіжного заходу.

Слідчий суддя прийшла до висновку про недоведеність ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлених у клопотанні та вказала про відсутність мети застосування запобіжного заходу як у виді тримання під вартою, так і іншого, більш м`якого.

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та даних про особу підозрюваного. В той же час, ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення у справах «Ідалов проти Росії»; «Гарицький проти Польщі»; «Храїді проти Німеччини»). В той же час сама вірогідність бути засудженим у майбутньому може бути тим фактором, який спонукатиме підозрюваного до втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

При встановленні наявності ризику впливу, зокрема, на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків чи інших осіб у кримінальному провадженні зумовлений тим, що ОСОБА_6 може незаконно впливати шляхом підкупу, погроз чи застосування насильства на свідків та їх родичів з метою зміни ними показань.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином зумовлений тим, що ОСОБА_6 може підшуковувати осіб, що можуть надати вигідні для нього показання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

З наведених вище мотивів колегія суддів уважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність на даний час зазначених вище ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, що безпідставно не враховано слідчим суддею.

-9-

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового слідства з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним, може незаконно впливати на свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про наявність у матеріалах кримінального провадження доказів, які підтверджують заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є обґрунтованими.

При цьому апеляційний суд, враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зокрема, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, значна суспільна небезпечність та суспільний резонанс.

Також слідчим суддею залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відноситься до тяжких злочинів, і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, також є встановленим, що ОСОБА_6 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що дає йому підставу законно залишити територію України під час військового стану, в разі звільнення з посади секретаря Вільховецької сільської ради, що підвищує ризик переховування його від слідства і суду.

Викладені в ухвалі слідчого судді висновки про зворотне, зокрема щодо відсутності у клопотанні слідчого посилання на обставини, які доводять наявність зазначених ризиків, не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Такі фактичні обставини слідчим викладені та в судовому засіданні прокурором доведені.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про доведення органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження; перешкоджання повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .

-10-

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрати на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені в клопотанні слідчого, про наявність ризиків, що, знаходячись на волі ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового слідства з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним, може незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26.06.1991 у справі «Летельєр проти Франції»). ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_6 , у менш обтяжливий спосіб, та уважає, що необхідно частково задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , оскільки прокурор довів, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

-11-

Пункт 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що звертаючись до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий не просив визначити заставу та не навів у клопотанні підстави, які він уважав такими, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 розміру застави, у розумінні положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні діяння, яке відносяться до тяжких злочинів.

При оцінці майнового стану підозрюваного ОСОБА_6 колегія суддів ураховує те, що в матеріалах судового провадження будь-які дані про наявність у власності підозрюваного цінного майна чи інших активів відсутні.

Приймаючи до уваги характер і обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , враховуючи особу підозрюваного, його майновий стан, інші дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів уважає, що застава у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 , що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для підозрюваного з урахуванням викладеного вище.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів сприяла учасникам судового провадження у можливостях надання ними доказів, доведення їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення та стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційнускаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати.

Клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Вільхівці Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , секретаря Вільховецької сільської ради,

-12-

депутата VIII скликання Вільховецької сільської ради , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою встановити до 09.06.2024 включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн.

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожного вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та іншими учасниками у кримінальному провадженні щодо обставин вказаного кримінального провадження; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Організацію виконання ухвали доручити прокурору відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді