Справа № 932/5335/21
Провадження № 1-в/204/53/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого - судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання доказів недопустимими та їх вилучення з рішень суду, скасування рішень суду, їх перегляді, звільнення від покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими та їх вилучення з рішень суду, скасування рішень суду, їх перегляді, звільнення від покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав клопотання, а також уточнив вимоги клопотання наступним чином. Так він зазначив, що існують нововиявлені обставини, які є підставою для скасування ухвалених щодо нього рішень, зокрема, що на стадії досудового слідства його допити та очні ставки за його участю здійснювались без адвоката, що порушувало його права, з огляду на що вважав за доцільне визнати здобуті в наслідок таких порушень докази недопустимими; з огляду на наведене, просив скасувати вироки Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 та від 30.12.1998, ухвали Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 від 06.11.2000, як такі, що прийняті з істотним порушенням вимог закону, та звільнити його з-під варти як такого, що відбув більше 30 років покарання у вигляді позбавлення волі.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 просила задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки воно є безпідставним.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 за ч.3 ст.193, ч.1 ст.222, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ст.ст.17,19,140, ч.2, ч.3 ст.142, п.п.«а»,«г»,«з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до розстрілу з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 27.05.1997, вирок Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 змінено, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.222, п.п.«а»,«г»,«з» ст.93, ч.3 ст.142, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року).

Вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998, за п. «з» ст.93, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, 42, 43 КК України, ОСОБА_7 засуджений до смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 09.03.1999, вирок Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 в частині призначеного покарання залишено без змін.

Ухвалами Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 та від 06.11.2000 призначене ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього майна, замінено на довічне позбавлення волі.

Станом на 16 лютого 2024 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вищевказаним вироком суду.

Відповідно до ч.1 ст.539 Кримінального процесуального кодексу України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

В даному випадку засуджений в своєму клопотанні ставить питання про скасування рішень суду вищої інстанції, вважаючи, що такі рішення постановлені з істотними порушеннями його прав, оскільки ґрунтуються на доказах, що, на його думку, слід визнати недопустимими (оскільки, з його слів, допити та очні ставки за його участю проводились за відсутністю адвоката). На його думку зазначене є беззаперечною підставою для скасування вироків Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 та від 30.12.1998, а також ухвал Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 та від 06.11.2000.

Діючим КПК передбачено зокрема скасування рішення суду за результатом його перегляду судом більш високої ланки, а також за процедурою перегляду рішення суду за нововиявленими та виключними обставинами.

Оцінюючи позицію заявника щодо наявності в даному випадку нововиявлених чи виключних обставин, суд зазначає про наступне.

Згідно до ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Нововиявленими обставинами в розумінні КПК України є юридичні факти, викладені в заяві учасників процесу, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. При цьому, нововиявленими визнаються такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі

Верховний Суд у своїй ухвалі від 18.05.2020 під час розгляду провадження № 51-2290ск20 прийшов до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Відповідно до вищезазначеного, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.

Так, за змістом статей 459 - 467 КПК перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.

При цьому важливим є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення ЕСПЛ від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України»).

Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими. Така процедура сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року в справі «Попов проти Молдови» та рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Правєдная проти Росії»).

Відповідно до п. 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

В своїй заяві засуджений посилався як на нововиявлені обставини на ті обставини, що його допити та очні ставки за його участю здійснювались без адвоката, що порушувало його права. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення які мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом наведених вище норм процесуального закону роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення.

При розгляді клопотання засудженого, колегією суддів встановлено, що судами апеляційної та касаційної інстанцій під час розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_7 будь-яких порушень вимог кримінально-процесуального закону не було встановлено, наявним доказам (в тому числі тим, на які посилається заявник, що, на його думку, є недопустимими), судами дано оцінку та ухвалено рішення. Наведені ним обставини не є нововиявленими чи виключними в розумінні ст.459 КПК України, не можуть слугувати підставою для скасування вироків суду, а зводяться виключно до незгоди з ухваленими рішеннями.

Щодо можливості скасування зазначених заявником рішень суду вищої ланки судом першої інстанції, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Процесуальний закон чітко визначає повноваження судів першої інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.424 Кримінального процесуального кодексу України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Статтею 436 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Таким чином, КПК України не передбачає процедури оскарження рішення суду касаційної інстанції, в тому числі шляхом подачі скарги до суду першої інстанції.

Здійснення судового провадження у суді першої інстанції, яким є Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська, регулюється розділом IV Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, до компетенції Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська як суду першої інстанції не належить розгляд питання щодо скасування рішень суду вищої інстанції. Колегія повторно зауважує, що позиція засудженого фактично зводиться до незгоди з рішеннями Дніпропетровського обласного суду, які він зазначає. Виходячи з того, що місцевий суд процесуально не має повноважень для скасування судових рішень Дніпропетровського обласного суду (в даному випадку - суду вищої ланки), підстав для скасування вироків Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 та від 30.12.1998, а також ухвал Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 та від 06.11.2000, не вбачається. Враховуючи остаточний статус зазначених заявником рішень, з огляду на наведене, інші вимоги заявника, зокрема, щодо звільнення його від подальшого відбування покарання як такого, що відбув більше 30 років покарання у виді позбавлення волі, слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.26,376,404,424,436,459-467 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання доказів недопустимими та їх вилучення з рішень суду, скасування рішень суду, їх перегляді, звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3