У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 03.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.255-2 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 03.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.255-2 Кримінального кодексу України.

Прокурором заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 по справі № 303/3224/20 обвинуваченого ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, який постановою Верховного суду від 18.10.2023 залишено без змін, відтак термін відбування покарання ОСОБА_6 спливає 19.03.2024, у зв`язку із чим запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, оскільки останній утримується в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

Зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, максимальна міра покарання за які передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Вказав, що під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують необхідність обрання ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу, а саме: незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Окрім того, вказав, що при вивченні особи обвинуваченого встановлено, що на даний час він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, утримується з 19.03.2020 по теперішній час у ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)». Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено, останній характеризується негативно.

У зв`язку з наведеним, на думку сторони обвинувачення, інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальні поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні та не буде ефективним.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 . Вказав, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_15 від 31.03.2023 було відмовлено в задоволені аналогічного клопотання слідчого в даному кримінальному провадженні, яка була залишена без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.05.2023. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявлені в клопотанні слідчого ризики відсутні, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , не може вважатись виключною підставою для попереднього його ув`язнення, наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи про наявність відповідних ризиків, а саме спроб ОСОБА_6 здійснити дії передбачені ч. 1 ст.177 КПК України також є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження цього до клопотання не надано, натомість твердження прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою як превентивного заходу для запобігання фактично вчинення інших кримінальних правопорушень в майбутньому у даному випадку, є голослівними, тому також не заслуговують на увагу.

Щодо наведених прокурором ризиків вказав, що клопотання прокурора є абсурдним, оскільки ОСОБА_6 вже перебуває в слідчому ізоляторі, незрозуміло як буде забезпечена належна процесуальна поведінка, шляхом поміщення в слідчий ізолятор, якщо він вже перебуває там. В матеріалах клопотання відсутні докази неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому, захисник вважає, що доводи про наявність мети застосування запобіжного заходу є необґрунтованими.

Посилаючись на практику ЄСПЛ вказав, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність покарання за вчинення ним тяжкого злочину, може вчиняти дії спрямовані на зміну не відбутої частини покарання, є необґрунтованим.

Ризик незаконного впливу на свідків не відповідає дійсності та є безпідставним, оскільки обвинувачений не знає хто свідок, не зрозуміло про яких свідків взагалі зазначено стороною обвинувачення. В цій частині прокурор взагалі фактично констатує ще ряд вигаданих злочинів щодо погроз і протидії адміністрації установи.

Зазначає, що твердження про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення є лише голослівним твердженням про ймовірний намір у підозрюваного без зазначення який саме злочин він збирається вчинити, які саме факти він хоче спотворити, яким чином готується до вчинення злочину.

Окрім того, зазначив, що всі подані обвинуваченням матеріали прямо вказують на відсутність жодного ризику передбаченого положеннями ст. 177 КПК України.

Прокурор у своєму клопотанні грубо порушив вимоги ст. 184 КПК України, а саме: п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України, так як підозрі окрім опису власної позиції органу досудового розслідування не наведено яким чином він вчиняв неправомірні «умисні» дії, п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки жодного посилання на матеріали, що обґрунтовують наявність ризиків слідчий не навів, що прямо підтверджує відсутність таких ризиків взагалі та свідчить про грубе порушення вимог ст. 186 КПК України. В порушення п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України прокурором не наведено жодного обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не міститься, що є грубим порушенням вимоги ст. 186 КПК України.

Також захисник вказує, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів за ч. 1 ст. 255-2, ч. 2 ст. 255-1 КК України навіть не містить посилань на допустимі і належні докази, а лише на вигадані папірці. Наведені у підозрі нібито його функції аж ніяк не вписуються в середовищі слідчого ізолятора, мало того це не могло бути ніяк зроблено без відома адміністрації і без їх активної участі. При цьому, зазначає, що вказані твердження у підозрі спростовуються вже зібраними матеріалами досудового розслідування, адже під час обшуку 21.03.2023 нічого в нього не було знайдено: ні яких списків, ніяких коштів, ніяких засобів азартних ігор, ніяких предметів для такої бурхливої злочинної діяльності.

Додав, що обвинувачений ОСОБА_6 має вищу юридичну освіту, що абсолютно суперечить так званим «злочинним традиціям». Також в нього є троє дітей, до засудження він був одруженим, має на утриманні матір інваліда.

Підсумував, що обвинувачений ОСОБА_6 ні на кого не впливав і нічого не поширював, на підтвердження вказаного надав заяви від засуджених. ОСОБА_6 вже понад 3 роки ні з ким, крім адвокатів, адміністрації і суду, ні з ким не спілкується і перебуває в одиночній камері. Щодо наданих копій матеріалів НСРД вказав, що вони нічого не доводять і можуть за умови їх достовірності і допустимості лише говорити про спілкування когось з самим собою про свої життєві питання. Таким чином, вважає, що звинувачення у вчиненні ОСОБА_6 злочинів цілком не обґрунтована.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника. Вказав, що дана справа повністю сфабрикована, просив надати можливість побачити батька дітям. Зазначив, що його мати хвора та потребує допомоги. Просив застосувати будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтримали позицію захисника ОСОБА_11 , просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачені підтримали позицію захисника ОСОБА_11 , просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Так, запобіжні заходи загалом, в тому числі тримання під вартою як один з їх видів, застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам ухилитися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка , іншого підозрюваного, обвинуваченого тощо, знищити , сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Встановлено, що вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 по справі № 303/3224/20 ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, який постановою Верховного суду від 18.10.2023 залишено без змін. Так, строк відбування покарання за вказаним вироком спливає 19.03.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України. Обґрунтованість підозри не спростована належними та допустимими доказами та стверджується наявними в матеріалах справи документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому, суд зазначає, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконний вплив на потерпілих, свідків, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України за ступенем тяжкості є особливо тяжкими злочинами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Така позиція суду базується на основі практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Колегія суддів враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Міра покарання, призначення якої передбачається обвинуваченому у разі доведення його винуватості та усвідомлення обвинуваченими цієї обставини, переконливо дає підстави вважати, що продовжують існувати такі ризики неправомірної процесуальної поведінки як: здійснення незаконного впливу на свідків, оскільки суд ще не перейшов до їх безпосереднього допиту, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також судом, при вирішенні питання можливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, відповідно до ст. 178 КПК України враховуються наступні дані щодо особи обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, майновий стан, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Отже, з`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор та чи переважають характеризуючи дані щодо особи обвинуваченого ці ризики, суд враховує, те, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Так, висунення ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини кримінального провадження, міру покарання, яка загрожує йому у разі визнання його винуватим, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Наведені обставини вказують і на високу ймовірність вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни ними своїх показань, наданих під час досудового розслідування, оскільки у відповідності до ст. 23; ч.4 ст. 95 КПК України, суд сприймає всі докази безпосередньо та може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд враховує дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є дійсними та триваючими, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення. Застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, в даному випадку, не зможе запобігти наявним ризикам та досягнути мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 110, 131, 132, 177, 183, 314, 315, 369-372, 392-395 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 - задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 2 травня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3