Справа № 752/373/24
Провадження №: 1-кп/752/1404/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2024 рокум. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003630 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одружений, безробітний, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

встановив:

ОСОБА_3 14.11.2023 року приблизно о 16 год. 30 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Daewoo» моделі «Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у темний час доби, по вологому, чистому дорожньому покритті проїзної частини на перехресті вул. Тарасівська та вул. Саксаганського в м. Києві, здійснюючи маневр повороту ліворуч, порушив вимоги п. 2.3(б), 16.2 ПДР України, а саме: проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та своєчасно не зреагував на її зміну, при цьому повертаючи ліворуч на регульованому перехресті не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину, на яку він повертав, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась по пішохідному переходу через проїзну частину вул. Саксаганського на зелений сигнал світлофора.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров?я на строк понад 21 добу, а саме закриту травми правої гомілки у вигляді перелому латеральної кісточки.

Вказані ушкодження знаходяться у прямому (причинно-наслідковому) зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною подією.

Порушення водієм ОСОБА_3 вказаних вище Правил дорожнього руху та настання наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження що спричинило тривалий розлад здоров?я на строк понад 21 добу, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив, що дійсно 14.11.2023 року десь о 16 год. керував по вологому, чистому дорожньому покритті проїзної частини автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул.Тарасівська та вул. Саксаганського в м. Києві. Вказував, що коли здійснював поворот ліворуч, проявив неуважність та не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора, в результаті чого здійснив наїзд на ногу пішохода ОСОБА_6 , остання впала, він вийшов з машини, запропонував присісти в машину, інші пішоходи викликали швидку та поліцію. Він декілька разів пропонував потерпілій відшкодувати витрати, зокрема, і в суді в розмірі 20 000 грн., проте остання відмовилась, оскільки сума маленька. У вчиненому щиро кається, просить суворо його не карати. Позов визнає частково в розмірі 10 000 грн. матеріальних збитків та 10 000 моральної шкоди.

Допитана в суді потерпіла ОСОБА_6 показала, що 14.11.2023 року приблизно о 16 год. переходила дорогу на зелений сигнал світлофора по пішоходному переходу на перехресті вул. Тарасівська та вул. Саксаганського в м.Києві, на неї наїхав автомоібіль. Їй одразу допомогли інші пішоходи, водій вийшов із затримкою, вона присіла в його авто, він постійно хвилювався за себе і просив його врятувати, хотів не викликати поліцію, пропонував їй 500 доларів США і відвезти куди хоче. Через тиждень знов пропонував цю суму, щоб закрити справу, але вона відмовилась. В суді пропонував 20 000 грн., вона також відмовилась, оскільки вважа,ла що сума дуже мала, вона довго не працювала, мала труднощі з оплатою лікування, квартири, яку орендує, наразі продовжує лікування та відчуває негативні наслідки травми. Вважає, що цей водій, враховуючи його систематичні порушення ПДР, повинен якомога довше не мати права керувати транспортним засобом. Вважає, що водій не розкаявся у вчиненому. Вибачення попросив формально. Позов підтримує в повному обсязі, просить призначити покарання у виді максимального штрафу та максимального строку позбавлення права керувати транспортним засобом.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження, зокрема, потерпіла, також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпіла, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, має постійне місце проживання та реєстрації в м. Києві, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не працює, позиції сторін та учасників у судових дебатах, обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини та щире каяття у вчиненому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд вважає призначення покарання у виді штрафу недоцільним із врахуванням того, що під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 не працює і в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про наявність у ОСОБА_3 будь-якого іншого джерела доходу, який би давав можливість сплатити штраф у розмірі, передбаченому санкцією інкримінованоъ статті.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, тому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що злочин ним вчинено вперше, раніше не судимий, його вік, те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, позицію сторін та учасників процесу у судових дебатах, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових проступків та злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 від 23.01.2024 року про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 29888,76 грн. та моральної шкоди у розмірі 200000 грн. слід задовольнити частково.

19.04.2024 року представником потерпілої було долучено заяву про зміну позовних вимог від 03.04.2024 року, в якій представник просить приєднати заяву про зміну позовних вимог та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 37914, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 128, п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, після початку судового розгляду не допускається подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, а тому, за таких обставин, заяву про зміну позовних вимог від 03.04.2024 року слід залишити без розгляду.

Разом з цим, враховуючи особливості кримінального провадження, суд вважає, що долучені до вищевказаної заяви документи (чеки на оплату медикаментів, скріни поїздок на таксі, довідки з місця роботи, документи, які стосуються батьків потерпілої) є доказами до цивільного позову від 23.01.2024 року, наданого до суду у передбачений КПК України спосіб та строк.

Крім того, суд визнає договір про надання правової допомоги від 23.11.2023 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № б/н від 23.11.2023 року, Акт надання послуг № 01-03 від 12.03.2024 року як документи на підтвердження понесених потерпілою витрат на правову допомогу, які є різновидом процесуальних витрат відповідно до ст. 124 КПК України.

Дослідивши всі докази, поданані потерпілою та її представником суд вважає, що вони підтверджують витрати на лікування ОСОБА_6 у розмірі 11551,41 грн. (докази витрат на лікування у розмірі 7849,76 грн., подані до позову від 23.01.2024 року, та докази на підтвердження витрат на лікування у розмірі 3701,65 грн., подані під час судового розгляду по суті).

Однак суд не приймає як докази на підтвердження понесених потерпілою витрат на лікування чеки на оплату в сумі 109,80 грн., 101,20 грн. та 706,00 грн., оскільки такі придбані медичні препарати як загальновідомо кожній людині без медичної освіти, стосуються хвороб пов"язаних з дихальними шляхами, застудою, кашлем, а саме: "ААЦ Лонг", "Беродуал" та "Фервекс", що жодним чином не відноситься до відшкодування збитків завданих особі внаслідок ДТП.

Також суд вважає доведеним факт понесених потерпілою витрат на поїздки в таксі з адреси її проживання ( АДРЕСА_2 ) до лікарні ( м.Київ, вул. Бориспільська, буд. 30А ) у сумі 156,00 грн., 131,00 грн., 106,00 грн., 297,00 грн., 199,00 грн., 109,00 грн., 100,00 грн., а всього 1098,00 грн. Слід зазначити, що сторона захисту визнала позов в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 10000,00 грн. та не оспорювала відшкодування витрат, пов"язаних з поїздками потерпілої з місця проживання до лікарні.

Разом з цим, інші поїздки на таксі не підтверджені належними і допустимими доказами, не свідчать про мету поїздки та здійснення поїздки саме потерпілою, зокрема, що такі є обґрунтованими витратами, пов`язаними з доставкою потерпілої до відповідного закладу охорони здоров`я.

Крім того, ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_3 упущену вигоду, яку вона могла отримати у вигляді заробітної плати на ТОВ «ЮАРМ ЮЕЙ» у розмірі 19892 грн. за період з 14.11.2023 року по 22.01.2024 року, оскільки не отримала заробітної плати внаслідок ДТП. З довідки ТОВ "ЮАРМ ЮЕЙ" №31 від 12.03.2024 року вбачається, що ОСОБА_6 з 14.11.2023 року по 01.02.2024 року службові обов"язки не виконувала, оскільки знаходилась на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, відповідно до ч. 2 статті 22 ЦК України, збитками є зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верхового Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 упущеної вигоди в розмірі 19892 грн., оскільки правове регулювання відносин між працівником та роботодавцем у період тимчасової непрацездатності працівника врегульовано нормами трудового законодавства, згідно положень якого період тимчасової непрацездатності працівника є оплачуваним, і відповідно до даних, що вказані в довідці ТОВ "ЮАРМ ЮЕЙ" від 12.03.2024 року № 32, ОСОБА_6 , перебуваючи на лікарняному, отримувала дохід, зокрема за період з листопада по січень.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в частині документальних підтверджень реальних збитків на лікування та поїздок до медичного закладу в розмірі 12649,41 грн.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з цим, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій кримінальним правопорушенням завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд, керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, приймає до уваги обставини вчинення злочину, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому ним злочині, характер та обсяг душевних і фізичних страждань потерпілої ОСОБА_6 , а саме те, що весь період після отримання травми життя ОСОБА_6 було перенасичено негативними емоціями та психічними переживаннями, і приходить до висновку про те, що розмір моральної шкоди, завданої обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 становить 30000,00 грн., тому її позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у зазначеному вище розмірі.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2672,00 грн. та 11359,00 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов від 23.01.2024 року потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2) 12649 (дванадцять тисяч шістсот сорок дев"ять) гривень 41 копійку на відшкодування матеріальних збитків та 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

Заяву про зміну позовних вимог від 03.04.2024 року ОСОБА_6 до ОСОБА_3 - залишити без розгляду.

Речовий доказ по справі:

транспортний засіб марки «Daewoo» моделі «Lanos», 2008 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий під розписку на зберігання власнику ОСОБА_9 , залишити останньому за належністю.

Стягнути із ОСОБА_3 документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 2672,00 грн., 11359,00 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) процесуальні витрати у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1