УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 370/898/21

провадження № 51-1007ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 6 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Макарівського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Відповідно до вироку суду 6 березня 2021 року близько 15:40 за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та її матір`ю ОСОБА_6 під час розпиття спиртних напоїв, виник словесний конфлікт під час якого у ОСОБА_4 раптово виник умисел на вбивство своєї матері, реалізуючи який близько 15:50, засуджена, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з мотивів образи, з метою позбавлення матері життя, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопила останню лівою рукою за горло, стиснула його, перекривши доступ повітря до легень, та продовжувала стискати її горло, доки матір перестала подавати ознаки життя.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 заподіяла ОСОБА_6 механічну асфіксію внаслідок здавлення шиї, від чого остання померла на місці вчинення злочину.

Київський апеляційний суд ухвалою від 6 грудня 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник засудженої, не оспорюючи доведеності її винуватості та правильності кваліфікації дій, порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.

В обґрунтування своїх вимог стверджує, що при призначенні засудженій покарання суди не врахували обставин, що його пом`якшують, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, стан здоров`я, характеристику та позицію потерпілої сторони. Також захисник вказав на відсутність обтяжуючих покарання обставин. Всі ці обставини дають можливість призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи, викладені в ній та зміст судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

У касаційній скарзі захисник засудженої не оскаржує висновків суду в частині доведеності її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікації дій за ч. 1 ст. 115 КК, однак посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особізасудженої, що є безпідставним.

Так, зі змісту ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) вбачається, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65?73 КК є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винуватого, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватої, яка раніше неодноразово судима, не працювала, за місцем проживання характеризується негативно, за час проживання в селі була помічена за вживанням спиртних напоїв та порушенні громадського порядку, крадіжках, наявність скарг від сусідів та жителів села, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Зважив суд і на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, які обтяжують покарання: рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обґрунтовано не визнано судами пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, оскільки воно передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсного, відвертого, а не уявного визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого злочину та готовності нести кару. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути відображений у матеріалах кримінального провадження.

Також, згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_4 була затримана в день скоєння злочину за наявності достатніх підстав вважати, що саме вона вчинила вбивство матері та будь-яких активних дій по сприянню розкриттю злочину не вчиняла.

Крім цього, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, а наслідки у виді смерті людини є непоправними, тому не може бути визнаною пом`якшуючою покарання обставина у виді добровільного відшкодування збитків.

При цьому захисник у скарзі не посилається на те в чому воно виразилось.

Інші доводи захисника, які він вказує, як пом`якшуючі покарання обставини, взяті до уваги судами попередніх інстанцій та їм надано належну оцінку.

Апеляційним судом також не було встановлено заявлених захистом пом`якшуючих покарання обставин.

Верховний Суд погоджується з позицією судів.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про відсутність обставин, які обтяжують покарання, оскільки відповідно до оскаржуваних судових рішень у засудженої їх три, а саме: рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, висновки судів про необхідність обрання засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років належно вмотивовані та відповідають вимогам ст. 370 КПК.

Суд вважає, що призначене засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 64, 65 КК.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного засудженій покарання, у касаційній скарзі не наведено.

З урахуванням викладеного, оскільки обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 6 грудня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3