ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/244/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16 липня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Салтівської окружної прокуратури м.Харкова про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001574 від 09 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0001574 від 09.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

В ході досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, при невстановлених обставинах, незаконно придбала наркотичні засоби та або психотропні речовини, у невстановленому в ході досудового розслідування місці та розмірі, які стала незаконно зберігати з метою подальшого збуту.

В подальшому, злочинні дії ОСОБА_8 викриті працівниками поліції, яку 09.07.2021 року о 22:00 фактично затримано за адресою: м. Харків, вул. Євгенівська (Воровського), 40, де в ході затримання у неї виявлено та вилучено: двадцять сім розфасованих згортків з невідомою речовиною, полімерний зіп-пакет з невідомою речовиною, які містить у своєму складі наркотичний засіб або психотропну речовину, вид яких на даний час встановлюється, обіг яких обмежено чи заборонено, згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від.06.05.2000, які ОСОБА_8 незаконно придбала, зберігала для їх подальшого збуту.

09.07.2021 року в ході затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України за адресою: м. Харків, вул. Євгенівська (Воровського), 40, у останньої під час особистого обшуку виявлено та вилучено наступне: з сумки 15 згортків в ізоляційній стрічці чорного кольору з невідомою речовиною, 10 згортків в ізоляційній стрічці білого кольору з невідомою речовиною, з внутрішнього карману сумки 2 згортки в ізоляційній стрічці чорного кольору з невідомою речовиною, один пакет з нашаруванням невідомої речовини, один полімерний зіп - пакет з залишками невідомої речовини, з верхньої нижньої білизни згорток в ізоляційній стрічці чорного кольору з невідомою речовиною, грошові кошти у сумі 350 гривень, блокнот з нотатками, мобільний телефон ТМ «Redmi Note 7», imei1: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , в якому стоїться сім карта з номером НОМЕР_3 , мобільний ТМ «Redmi» моделі Note 9, imei1: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з сім картою НОМЕР_6 .

Вилучені під час проведення огляду предмети та документи оглянуті та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

12.07.2021 року слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна, яке було виявлено та вилучено в ході проведення огляду 09.07.2021 року відповідно до переліку зазначеному в протоколі огляду.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16 липня 2021 року клопотання про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на майно, вилучене під час затримання в порядку ст. 208 КПК України та особистого обшуку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: м. Харків, вул. Євгенівська (Воровського), 40, проведеного 09.07.2021, а саме:

- 28 згортків з невідомою речовиною у середині; полімерний зіп-пакет з залишками невідомої речовини, та полімерний пакет з нашаруваннями невідомої речовини; блокнот з нотатками; мобільний телефон ТМ «Redmi Note 7», imei1: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , в якому стоїться сім карта з номером НОМЕР_3 , мобільний ТМ «Redmi» моделі Note 9, imei1: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з сім картою НОМЕР_6 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та визнати арешт мобільного телефону «Redmi» Note 9 незаконним та повернути їй, усі наркотики визнати такими, що належать ОСОБА_9 , а також мобільний телефон Redmi Note 7 повернути ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання про поновлення строку посилається на те, що про розгляд клопотання про арешт майна її не повідомляли, в подальшому вона намагалась оскаржити ухвалу слідчого судді до Полтавського апеляційного суду, однак її апеляційну скаргу було повернуто та після цього вона подала апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона є матір`ю ОСОБА_8 , яка була затримана працівниками поліції 09.07.2021 року та разом з нею перебував ОСОБА_10 . Під час затримання у ОСОБА_8 було вилучено мобільний телефон Redmi Note 9, однак вказаний телефон їй не належить, а був придбаний за власні кошти ОСОБА_6 . Також мобільний телефон Redmi Note 7 не належить ОСОБА_8 , а належить ОСОБА_9 .

Вказує, що вилучені наркотичні засоби належать ОСОБА_9 , який на той час проживав з її донькою ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у кримінальному провадженні до початку судового засідання подала заяву в якій просила провести судовий розгляд без її участі та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що на даний час вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 21.09.2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного їй майна. Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2021 року скасовано та ухвалено повернути майно власникам.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Твердження апелянта, щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження матеріалами судового провадження не спростовуються; причини пропуску процесуального строку, на які посилається у клопотанні заявник є поважними, а тому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.07.2021 року підлягає поновленню.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0001574 від 09.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Згідно копії протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.07.2021 у ОСОБА_8 за адресою: м. Харків, вул. Євгенівська (Воровського), 40, під час особистого обшуку затриманої виявлено та вилучено: з сумки 15 згортків в ізоляційній стрічці чорного кольору з невідомою речовиною, 10 згортків в ізоляційній стрічці білого кольору з невідомою речовиною, з внутрішнього карману сумки 2 згортки в ізоляційній стрічці чорного кольору з невідомою речовиною, один пакет з нашаруванням невідомої речовини, один полімерний зіп - пакет з залишками невідомої речовини, з верхньої нижньої білизни згорток в ізоляційній стрічці чорного кольору з невідомою речовиною, грошові кошти у сумі 350 гривень, блокнот з нотатками, мобільний телефон ТМ «Redmi Note 7», imei1: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , в якому стоїться сім карта з номером НОМЕР_3 , мобільний ТМ «Redmi» моделі Note 9, imei1: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з сім картою НОМЕР_6 .

10.07.2021 року постановою слідчого вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на час постановлення ухвали слідчим суддею, виправдовували втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що оскарження рішень слідчих суддів можливо лише під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, що є правовою суттю здійснення судового контролю під час досудового розслідування, а відповідно до інформації наданої прокурором то ОСОБА_8 вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 21.09.2023 року була визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України та їй було призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного їй майна.

Також, під час ухвалення вироку судом було надано оцінку речовим доказам, меті їх вилучення та належність вилученого майна, а також вирішено питання щодо речових доказів, які були повернуті власникам.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, на час її постановлення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16 липня 2021 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16 липня 2021 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4