УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 466/112/18

провадження № 51-1120ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, Шевченківський районний суд м. Львова ухвалою від 03 липня 2023 року відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 , із врахуванням доповнень засудженого та адвоката ОСОБА_5 , про перегляд вироку Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року за нововиявленими обставинами.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2023 року залишив без задоволення апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 та апеляційну скаргу його захисника, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, захисник ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор вказує, що: судові рішення у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 мають суперечності щодо обставин часу та наслідків подій кримінального правопорушення; відомості з «протоколу особистого обшуку затриманого(ої) або взятого(ої) під варту, та огляду речей які знаходяться при ньому(ій) від 09.09.2000 року» є нововиявленими обставинами; слідчий не надав на проведення експертизи предметів і речей, які визнані речовими доказами і мали суттєве значення для провадження; було відхилено клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_6 ; процесуальні дії після затримання засудженого проводилися без адвоката; розгляд провадження у Верховному Суді України здійснювався за відсутності засудженого ОСОБА_4 та його захисника, до того ж цей суд керувався Кримінальним кодексом, який втратив чинність.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Крім того, системне тлумачення статей 91, 459, 462 КПК вказує на такі ознаки нововиявлених обставин: вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження у звичайному порядку (у судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Тобто це так звана ревізійна стадія, під час якої суд не розглядає справи по суті, вона не є повторною апеляцією чи касацією та не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження й усунення суперечностей у доказах, натомість суд на цій стадії лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду під час ухвалення судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.

Місцевий суд, здійснюючи провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень стосовно нього, вказав, що засуджений не згідний з оцінкою доказів, які були предметом дослідження під час судового розгляду.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до матеріалів провадження та судових рішень апеляційного суду Львівської області та Верховного Суду України суди надали оцінку щодо законності, належності та допустимості всіх безпосередньо досліджених доказів, в тому числі протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 31 жовтня 2000 року; протоколу вилучення від 09 вересня 2000 року; протоколу огляду речових доказів від 11 вересня 2000 року; постанови про призначення судово-імунулогічної експертизи від 13 вересня 2000 року; висновку експерта судово-медичної експертизи про освідування № 2692 від 11 вересня 2000 року, висновку експерта № 138/2000ц від 23 жовтня 2000 року; висновку експерта № 337/2000-ім від 19 жовтня 2000 року, висновку експерта № 782/2000 від 11 вересня 2000 року, на які покликався у своїй заяві засуджений ОСОБА_4 та його захисник. Зазначені засудженим та його захисником обставини були відомі суду, їм надавалась оцінка, а тому такі обставини не є нововиявленими.

Крім того, місцевий суд вказав, що 29 листопада 2018 року за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 166 Кримінального кодексу (в редакції 1960 року), за фактом перевищення у 2000 році службових повноважень працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та прокуратури Шевченківського району м. Львова щодо підміни речового доказу у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 . слідчий СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_7 ухвалив постанову про закриття кримінального провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК.

Звернув увагу суд першої інстанції й на практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, згідно з якою перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, під час якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.

На відміну від перегляду судового вироку в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Урахувавши наведене вище, колегія суддів місцевого суду дійшла висновку, що зазначені засудженим ОСОБА_4 обставини не мають ознак нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК, а доводи, викладені у заяві, були предметом розгляду під час ухвалення вироку та його оскарження.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_4 та його захисник подали апеляційні скарги, у яких також стверджували про наявність нововиявлених обставин, які були предметом перевірки місцевого суду.

Апеляційний суд під час розгляду скарг сторони захисту перевірив викладені в них доводи, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Так, суд апеляційної інстанції вказав про безпідставність тверджень апелянтів, що Верховний Суд України, переглядаючи вирок, повинен був керуватися Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року, яка набрала чинності 01 вересня 2001 року), з огляду на те, що за змістом ч. 1 ст. 6 Кримінального кодексу України в редакції 1960 року та ч. 2 ст. 4 Кримінального кодексу України в редакції 2001 року злочинність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час його вчинення. Водночас, як слушно зауважив суд під час досудового слідства та розгляду справи Апеляційним судом Львівської області був чинний Кримінальний кодекс України в редакції 1960 року.

Так, суд апеляційної інстанції вказав про безпідставність тверджень апелянтів, що Верховний Суд України, переглядаючи вирок, повинен був керуватися Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року, яка набрала чинності 01 вересня 2001 року), оскільки досудове розслідування та судовий розгляд до ухвалення судом обвинувального вироку 19 лютого 2001 року стосовно ОСОБА_4 здійснювалися відповідно до Кримінального кодексу в редакції 1960 року.

Крім того, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що не можуть бути визнані нововиявленими обставинами покликання сторони захисту на розбіжності в показаннях свідків про колір одягу та взуття, у які був одягнутий ОСОБА_4 під час скоєння злочину. Стосовно здійснення слідчих дій працівниками міліції після повідомлення про скоєння злочину, зокрема щодо посилань засудженого на незабезпечення йому захисника під час затримання, то суд визнав їх безпідставними, оскільки подальші показання, які він надавав по суті обставин, були отримані за участю захисника.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявні результати службового розслідування стосовно працівників міліції. Засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений з усіма матеріалами справи в повному обсязі під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Львівський апеляційний суд вказав, що відомості із зазначених документів були на розгляді в судах першої та касаційної інстанцій і їм надано правову оцінку, а тому обставини, на які покликався засуджений та його захисник, були відомі суду першої інстанції на час винесення вироку.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку, що стороною захисту не надано будь-яких доказів наявності обставин суттєвого та неспростовного характеру, які б можна було вважати нововиявленими відповідно до приписів ст. 459 КПК.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Верховний Суд погоджується з належно вмотивованими висновками судів попередніх інстанцій, які за наслідками здійснення провадження не встановили підстав для перегляду вироку Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року за нововиявленими обставинами, оскільки доводи сторони захисту зводяться до незгоди з оцінкою доказів, які були предметом дослідження під час судового розгляду.

Також, колегія суддів касаційного суду зауважує, що ті обставини про які зазначає захисник ОСОБА_5 в касаційній скарзі стосуються незгоди з оцінкою доказів, неповноти досудового розслідування і судового розгляду, недотримання присів КПК органом досудового розслідування та судом, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність й за своїм характером не є нововиявленими.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду в постанові від 21 січня 2020 року (справа №315/793/16-к, провадження № 51-3062 км 19) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких грунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин як нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

З огляду на це, розглянувши заяву ОСОБА_4 , суди обґрунтовано дійшли висновку про те, що одне лише посилання, без підтвердження належними доказами, не може бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності остаточного й обов`язкового до виконання судового рішення.

Отже, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3