ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000291 від 11.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.422 Кримінального кодексу України (далі- КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000291 від 11.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.422 КК повернуто прокурора для усунення недоліків, передбачених ст.291 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що в обвинувальному акті зазначені усі відомості, передбачені, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК, оскільки в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, зокрема, й місце скоєння злочину, а також правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому апелянт вказує, що ст.291 КПК не вимагає в підготовчому судовому засіданні доводити прокурору мотиви і мету кримінального правопорушення та жодної вимоги цієї статті при складанні обвинувального акту порушено не було.

Отже, як зазначає сторона обвинувачення, що суд позбавлений можливості перевіряти правильність викладу фактичних обставин на даному етапі, оскільки ці питання повинні перевірятися та вирішуватися судом в ході судового розгляду кримінального провадження по суті, а на стадії підготовчого судового засідання.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, просив скасувати рішення місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.

В обґрунтування свого рішення про невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000291 від 11.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.422 КК вимогам ст.291 КПК та необхідність його повернення прокурору, суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК, оскільки зі змісту обвинувального акту вбачається, що кваліфікуючі противоправні дії ОСОБА_7 , скоєнні 18.01.2023, 23.01.2023, 25.01.2023, 26.01.2023, 30.01.2023, 31.01.2023, 01.02.2023, органом досудового розслідування вказується, що ОСОБА_7 «підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.422 КК розголошення відомостей військового характеру, що становлять державну таємницю, за відсутності ознак державної зради» (арк. 15, 16, 17, 18 обвинувального акту).

Отже, на думку місцевого суду, орган досудового слідства фактично обвинувачення не виклав, а обвинувальний акт містить лише зміст формулювання підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.422 КК.

Крім того суд послався на те, що в обвинувальному акті не зазначено мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що, в розрізі ст.91 КПК, є обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Одночасно, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що в обвинувальному акті не конкретизовано місце скоєння злочину, оскільки зазначено лише те, що всі епізоди противоправної діяльності були скоєнні ОСОБА_7 на території м. Дніпро.

Однак апеляційний суд не може погодитися з наведеними в ухвалі суду першої інстанції доводами виходячи з наступного.

Як зазначено у п.3 ч.3 ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені у ч.2 ст.291 КПК.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже аналіз наведених норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог ч.2 ст.291 КПК.

Виходячи з завдань підготовчого судового засідання, на цій стадії встановлюється лише відповідність форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено ст.291 КПК, при тому, що оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження.

З цього приводу Верховним Судом України у постанові № 5-328кс16 від 24.11.2016 викладено відповідний правовий висновок.

У пунктах 2 та 3 мотивувальної частини свого рішення Суд зазначив, що за змістом положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000291 від 11.10.2022 у ньому містяться усі відомості щодо формулювання обвинувачення у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.1 ст.422 КК, із зазначенням події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), форми вини, мотивів і мети вчинення злочину, а також правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Отже, на переконання апеляційного суду, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім того, у пункті 7 своєї постанови №5-328кс16 від 24.11.2016 Верховний Суд України виклав наступну правову позицію щодо питання, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Суд врахував, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У свою чергу ККС ВС у своїй постанові від 29 листопада 2018 року (справа №662/693/16-к, провадження № 51-5773км18) з цього питання зазначив, що відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно з п.3 ч.2 ст.283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку, як це передбачено ст.293 КПК. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акту (ч.2 ст.347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст. 348 КПК).

Таким чином, як зазначено Судом, на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року (справа № 753/25892/21, провадження № 51-3076 кмо 23).

Отже, на переконання колегії суддів, наведені в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.422 КК, фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвалаКрасногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000291 від 11.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.422 ККпідлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з поверненням обвинувального акту до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000291 від 11.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.422 КК- скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4