ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3027/23 Номер провадження 11-кп/814/1210/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2023 року за №0000373, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ Донецької обл., проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , судимого

30 вересня 2022 року Білопільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за оскаржуваним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 30 вересня 2022 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 13 квітня 2023 року та до набрання вироком законної сили залишено йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 квітня 2023 року приблизно о 14 годині в домогосподарстві ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану з метою заволодіння чужим майном учинив розбійний напад на ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя, здоров`я останньої, в ході якого після відмови ОСОБА_9 надати на його вимогу грошові кошти, наніс їй металевим прутом загалом чотири удари, а саме по одному удару в ділянки лівої ключиці та правого передпліччя, по правій і лівій кистях, заподіявши ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці з підшкірною гематомою в цій ділянці, гематом нижньої третини правого передпліччя, тильних поверхонь правої та лівої кистей. Затим ОСОБА_8 , схопивши ОСОБА_9 рукою за шию, заволодів належними їй грошовими коштами в сумі 2 300 гривень із однієї з кишень її одягу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2023 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченим розбійного нападу на ОСОБА_9 , натомість згідно з доказами в провадженні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину не вчиняв і на час його вчинення перебував у домогосподарстві ОСОБА_10 ; показання потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є непослідовними та спростовуються матеріалами провадження, при цьому, ОСОБА_9 обмовила обвинуваченого через існування між ними неприязних відносин, оскільки він часто вживав алкогольні напої з її сином; на момент судового розгляду відеозаписи з камер спостереження магазину ФОП « ОСОБА_12 », на яких були би зафіксовані обставини події, не збереглися. Водночас апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив стороні захисту в допиті свідка ОСОБА_13 (продавця магазину, де перебував ОСОБА_8 ).

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні доказів учинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, позбавлені підстав.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя, здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою) в умовах воєнного стану, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила те, що 13 квітня 2023 року до її домогосподарства (по АДРЕСА_2 ) підійшов її сусід ОСОБА_14 і сказав їй надати 150 гривень, на що вона відмовила. Після відмови обвинувачений переліз через хвіртку та вдарив її прутом по руках, однією рукою взяв за горло, а іншою почав шукати гроші в її одязі. Затим ОСОБА_8 заволодів із-під одягу належними їй грошовими коштами в сумі 2 236 гривень та вибіг із двору. Про обставини вчиненого щодо на неї нападу вона в телефонному режимі повідомила ОСОБА_15 .

За змістом протоколів пред`явлення для впізнання та огляду з додатками від 17 квітня, 05 липня 2023 року ОСОБА_9 упізнала ОСОБА_8 як особу, яка 13 квітня 2024 року здійснила на неї розбійний напад із заволодінням її грошовими коштами, та футболку чорного кольору, в яку він був одягнутий на момент вчинення злочину і його затримання поліцією (т.1 а.п.200-202, 249-252).

19 квітня 2023 року потерпіла в ході проведеного з нею слідчого експерименту на місці злочину по АДРЕСА_2 . продемонструвала обставини вчиненого обвинуваченим щодо неї розбійного нападу, відтворивши механізм, кількість та локалізацію застосованого до неї ОСОБА_8 насильства (заподіяних ударів, зокрема, металевим прутом у ділянки кистей рук, ключиці та передпліччя) і спосіб заволодіння останнім належними їй грошима, що підтверджується протоколом слідчого експерименту з додатком (т.1 а.п.203-208).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №204 від 05 червня 2023 року встановлено відповідність виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень обставинам, продемонстрованим нею під час слідчого експерименту (т.1 а.п.209).

Таким чином, показання потерпілої та відтворені нею обставини застосування до неї обвинуваченим насильства в ході розбою підтверджуються висновком експертного дослідження.

Далі свідок ОСОБА_15 (староста Литвяківського старостинського округу) підтвердив показання потерпілої ОСОБА_9 у тому, що 13 квітня 2024 року в другій половині дня до нього зателефонувала ОСОБА_16 і повідомила про вчинення щодо неї ОСОБА_8 розбійного нападу, в ході якого він наніс їй удари металевою трубою, душив і заволодів у неї грошовими коштами. На тілі потерпілої спостерігались побої.

Наведені вище докази узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_17 (сина потерпілої) про те, що після прибуття на місце події він помітив у ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Вона повідомила, що на неї вчинив напад ОСОБА_8 , у ході чого заволодів її грошима.

Свідок же ОСОБА_11 (продавець магазину в АДРЕСА_1 ) підтвердила те, що 13 квітня 2024 року о 15 годині (тобто після вчинення розбійного нападу) обвинувачений придбав у цьому магазині алкогольний напій «Рево» і сигарети.

Аналізуючи викладені вище докази, колегія суддів уважає, що вони об`єктивно відповідають даним протоколу огляду місця події від 13 квітня 2023 року з додатком, у ході якого на території домогосподарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 виявлено та вилучено металевий прут, відбиток сліду взуття (т.1 а.п.88-96).

Затим цього ж дня (13 квітня 2023 року) було затримано ОСОБА_8 і під час його особистого обшуку вилучено кросівки «Рumа» та футболку, в які він був одягнутий, що зафіксовано у відповідному протоколі. Як установлено вище, цю футболку в подальшому впізнала потерпіла як таку, в яку був одягнутий обвинувачений у момент вчинення розбійного нападу (т.1 а.п.147-150).

Водночас даними висновку трасологічної експертизи № СЕ-19/117-23/7099-ТР від 05 травня 2023 року з додатком установлено, що згаданий вище слід низу підошви взуття, виявлений на території домогосподарства ОСОБА_9 , був залишений взуттям на ліву ногу (кросівок «Рumа»), в яке був взутий ОСОБА_8 під час його затримання 13 квітня 2024 року, що в сукупності з викладеними вище доказами безумовно підтверджує перебування обвинуваченого під час розбійного нападу на території допомогосподарства потерпілої, через це його показання, за якими він не заходив у день злочину до домоволодіння ОСОБА_16 , а вона його обмовляє, є неспроможними (т.1 а.п.158-168).

У ході розбійного нападу ОСОБА_8 заподіяв потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці з підшкірною гематомою в цій ділянці, гематом нижньої третини правого передпліччя, тильних поверхонь правої та лівої кистей, які спричинені в короткий проміжок часу не менш як від чотирьохкратної дії тупого обмеженого предмета (предметів) і не могли утворитись унаслідок падіння з положення стоячи на площину, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №188 від 24 травня 2023 року (т.1 а.п.103-104).

Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_9 є логічними, послідовними, узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 та підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , доказами за результатами проведення слідчих дій і висновків експертиз, а тому об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку. При цьому, перевіркою матеріалів справи не встановлено підстав обмовити та безпідставно звинувачувати ОСОБА_8 потерпілою.

Разом із тим, показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_18 , яка, як вона підтвердила в місцевому суді, є матір`ю цивільної дружини обвинуваченого, про те, що ОСОБА_8 13 квітня 2024 року не перебував на території домогосподарства потерпілої та не вчиняв щодо неї розбійний напад, суд першої інстанції правильно оцінив критично. Вони спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та є його способом захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки такі показання повністю спростовуються сукупністю наведених вище взаємоузгоджених доказів (показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , потерпілої ОСОБА_9 , протоколами за результатами здійснення оглядів, пред`явлення для впізнання, затримання, висновками експертиз, якими поза розумним сумнівом підтверджено перебування саме ОСОБА_8 на місці злочину із залишення в цьому місці сліду його взуття, та вчинення ним розбійного нападу на ОСОБА_9 .

Окрім того, показання свідка ОСОБА_18 мають уривчастий характер, в повній мірі не відображають того, які дії вчиняв ОСОБА_8 13 квітня 2023 року в період з 12 по 14 годину.

Що стосується показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , то суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що ними не були повідомлені фактичні дані щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Оспорюючи такі висновки щодо показань свідка ОСОБА_20 , захисник посилається на повідомлення нею того, що 13 квітня 2024 року приблизно о 09-10 годині ОСОБА_8 продав її чоловіку виловлену рибу за 200 гривень.

Але такі відомості не мають жодного впливу та не спростовують правильний висновок місцевого суду, який ґрунтується на сукупності викладених вище доказів, щодо вчинення обвинуваченим розбійного нападу на ОСОБА_9 13 квітня 2024 року приблизно о 14 годині.

В апеляційній скарзі захисник також зазначає про безпідставну відмову місцевого суду в допиті свідка ОСОБА_13 , вказуючи, що вона працювала продавцем магазину, в який 13 квітня 2024 року декілька разів прибував ОСОБА_8 .

Як убачається з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції (засідання від 18 жовтня 2023 року), місцевий суд, проаналізувавши доводи сторони захисту в обґрунтування допиту свідка ОСОБА_13 , відповідно до приписів КПК України вирішив клопотання захисника про допит цього свідка та обґрунтовано відмовив у його задоволенні, про що постановив на місці відповідне рішення.

Виходячи з установлених у ході судового розгляду даних, у тому числі обставин, повідомлених стороною захисту, є відсутніми обставини, які би свідчили про те, що ОСОБА_13 (яка не була безпосереднім очевидцем події та працювала в магазині 13 квітня 2023 року до обіднього часу, в той час як кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_8 13 квітня 2023 року в післяобідній час приблизно о 14 годині) могла повідомити суду невідомі або інші відомості, що мали би значення для встановлення обставин учиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Стороною захисту не наведено належних обгрунтувань доцільності та необхідності її допиту з урахуванням наведених вище обставин.

Натомість, винуватість ОСОБА_8 підтверджено викладеними вище доказами в їх сукупності поза розумним сумнівом.

Тому прийняття місцевим судом рішення про закінчення дослідження доказів з переходом до наступної стадії судового розгляду - судових дебатів, без допиту ОСОБА_13 не потягло за собою неповноту судового розгляду і не завадило встановленню істини в цьому кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що допущена по справі певна неточність у частині визначення конкретного розміру грошових коштів, що перевищує 2 000 гривень, якими обвинувачений заволодів у потерпілої, не впливає на висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні розбою в умовах воєнного стану та кваліфікацію його дій, оскільки розбій є злочином із усіченим складом і вважається закінченим з моменту вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства чи погрозою його застосування, незалежно від того, заволодів обвинувачений чужим майном чи ні, та відповідно й від вартості такого майна.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини й ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який судимий (за корисливий тяжкий злочин), вчинив злочин у період іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставин, що його обтяжують - рецидив злочинів, учинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням конфіскації всього належного йому майна.

Призначене ОСОБА_8 покарання, яке не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване, справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4