Справа № 199/9438/23
Провадження №1-кп/199/163/24
ВИРОК

іменем України

15.05.2024 м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), в залі суду у м.Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003457 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кальчик, Маріупольського району, Донецької області, громадянина України, останнє місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Володарським РВ УМВС України в Донецькій області 06.04.2001;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села. Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва збройних сил Російської Федерації (далі за текстом - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія РФ шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України. В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 06.04.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 07.04.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»). З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів РФ на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію. 19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. ЗО, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було продовжено, та який діє на цей час.

Встановлено, що 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Так, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Маріупольського району є тимчасово окупованою територією України з 05 березня 2022 року.

Після 25.11.2022 (точна дата не встановлена) громадянин України ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, будучи обізнаним про факт ведення РФ агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на її тимчасово окуповані території, перебуваючи на території с. Кальчик, Маріупольського району, Донецької області прийняв пропозицію від невстановлених досудовим слідством осіб та добровільно зайняв посаду начальника виробничої дільниці ПрАТ «Кальчицький кар`єр». Обіймаючи посаду начальника виробничої дільниці ПрАТ «Кальчицький кар`єр», згідно із загальними посадовими обов`язками керівника виробничої ділянки, відповідно до `«Кваліфікаційного довідника посад керівників, спеціалістів та інших службовців», затвердженого постановою міністерства праці РФ від 21.08.1998 № 37 (в редакції від 27.03.2018) ОСОБА_5 повинен був виконувати наступні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, передбачені законодавством держави-агресора:

- здійснювати керівництво виробничо-господарською діяльністю цеху (дільниці);

- забезпечувати виконання виробничих завдань, ритмічний випуск продукції високої якості, ефективне використання основних та оборотних засобів;

- проводити роботу з удосконалення організації виробництва, його технології, механізації та автоматизації виробничих процесів, попередження браку та підвищення якості виробів, економії всіх видів ресурсів, впровадження прогресивних форм організації праці, проведення спеціальної оцінки умов праці та раціоналізації робочих місць, використання резервів підвищення продуктивності праці та зниження витрат виробництва;

- організувати поточне виробниче планування, облік, складання та своєчасне подання звітності про виробничу діяльність цеху (дільниці), роботу з впровадження нових форм господарювання, поліпшення нормування праці, правильного застосування форм і систем заробітної плати та матеріального стимулювання, узагальнення та поширення передових прийомів та методів праці, вивченню та впровадженню передового вітчизняного та зарубіжного досвіду конструювання та технології виробництва аналогічної продукції, розвитку раціоналізації та винахідництва;

- забезпечувати технічно правильну експлуатацію обладнання та інших основних засобів та виконання графіків їх ремонту, безпечні та здорові умови праці, а також своєчасне надання працюючим пільгам за умовами праці;

- координувати роботу майстрів та цехових служб.

- здійснювати добір кадрів робітників та службовців, їх розстановку та доцільне використання;

- контролювати дотримання працівниками правил та норм охорони праці та техніки безпеки, виробничої та трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку;

- представляти пропозиції про заохочення працівників, що відзначилися, накладення дисциплінарних стягнень на порушників виробничої та трудової дисципліни, застосування при необхідності заходів матеріального впливу;

- організувати роботу з підвищення кваліфікації робітників та службовців цеху, проводити виховну роботу у колективі.

Так, ОСОБА_5 в період після 25.11.2022 (точна дата не встановлена), будучі службовою особою підприємства - обіймаючи посаду начальника виробничої дільниці ПрАТ «Кальчицький кар`єр» приймав безпосередню участь у провадженні вказаним підприємством господарської діяльності, у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території (насамперед з «Министерством промышленности и торговли ДНР», «Правительством ДНР»), що полягала, у поставці продукції підприємства суб`єктам господарювання та органам державного управління т.зв. «ДНР»

Судовий розгляд в межах даного кримінального провадження здійснений за відсутності обвинуваченого (in absentia), ОСОБА_5 , який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

При цьому, розгляд кримінального провадження проведений за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , який залучений державою на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 в судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином брав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказування в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, анексія з боку РФ частини території України, а також створення окупаційних органів влади на такій території є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а)констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 за ч.4 ст.111-1 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що він знав ОСОБА_5 особисто по робочим питанням, до окупації території, після масштабного вторгнення побачив останнього в мережі інтернет ОСОБА_5 , який будучи на посаді начальника дільниці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підтримував окупаційну владу;

- протоколом огляду мережі інтернет від 23.12.2022 року, де об`єктом огляду є публікація яка розміщена на пропагандиському телеграм-каналі «Донбас решает», від 27.11.2022 року (т.2 а.п.11-14);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2023 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_7 впізнає особу зображену на фотознімку №3, як особу, яку він особисто знає, спілкувався у зв`язку із виконанням службових обов`язків, який перебуває на посаді начальника дільниці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відповідно до долученої довідки, особа зображена на фотознімку №3 ОСОБА_5 ) (т.2 а.п.32-35);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2023 р., відповідно до якого, свідок ОСОБА_8 впізнає особу зображену на фотознімку №3, як особу, яку він особисто знає, спілкувався у зв`язку із виконанням службових обов`язків, який перебуває на посаді начальника дільниці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відповідно до долученої довідки, особа зображена на фотознімку №3 ОСОБА_5 ) (т.2 а.п.40-43);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.04.2023 р., відповідно до якого, свідок ОСОБА_9 впізнає особу зображену на фотознімку №3, як особу, яку він особисто знає, спілкувався у зв`язку із виконанням службових обов`язків, який перебуває на посаді начальника дільниці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відповідно до долученої довідки, особа зображена на фотознімку №3 ОСОБА_5 ) (т.2 а.п.47-50);

- протоколом огляду мережі інтернет від 25.02.2023 року, де об`єктом огляду є публікація. розміщена на пропагандиському телеграм-каналі «Оплот ТВ Z» (т.2 а.п.51-53);

- протоколом огляду мережі інтернет від 20.04.2023 року, де об`єктом огляду є публікація. розміщена на пропагандиському телеграм-каналі «Оплот ТВ Z» (т.2 а.п.57-67);

- протоколом огляду мережі інтернет від 20.02.2023 року, де об`єктом огляду є публікація. розміщена на пропагандиському телеграм-каналі «Оплот ТВ Z» (т.2 а.п.69-79);

- протоколом огляду мережі інтернет від 04.08.2023 року, де об`єктом огляду є публікація яка розміщена на пропагандиському телеграм-каналі (т.2 а.п.89-100).

У судовому засіданні прокурор відмовився від допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки їх покази є аналогічним з показами свідка ОСОБА_7 , якого було допитано у судовому засіданні. Вважав можливим завершувати розгляд кримінального провадження за наявних матеріалів та доказів, проти чого не заперечував захисник.

Наведені докази суд вважає належними, допустимими і достатніми, підстав про визнання зазначених доказів недопустимими суд не вбачає.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.2 ст.8 КПК України - суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішенням «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. - Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні «поза розумним сумнівом» знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 , що виразилися у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу.

Обставиною що обтяжує покарання згідно ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Обставини що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, судом не встановлені.

ОСОБА_5 , вчинив умисний нетяжкий злочин, раніше не судимий; на обліку у лікаря - психіатра і нарколога не перебуває, характеризується задовільно, тому суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, з конфіскацією майна. При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи при цьому підвищену суспільну небезпеку складу злочину передбаченого ст.111-1 КК України.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, як обов`язкового, суд враховував те, що ОСОБА_5 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

При цьому не є перешкодою для призначення даного виду покарання та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність саме на підконтрольній території України, з використанням можливостей яких він вчинив кримінальне правопорушення, а тому суд вважає, що буде справедливим та співмірним таке покарання для ОСОБА_5 , який визнаний винуватим у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить деякий період часу у майбутньому займати певні посади та займатися певною діяльністю в Україні.

Також, застосовуючи додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, суд зазначає, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, маючи мету та бажання отримати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе та інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат

У даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід було обрано заочно у вигляді тримання під вартою ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2023 року, що судом буде враховано при обчисленні строків відбування покарання, речові докази у кримінальному провадженні відсутні (т.2 а.п.156-158).

Відповідно до ч.1 ст.336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), а тому, враховуючи введення на території України воєнного стану, судові засідання для окремих учасників проведені в режимі відеоконференцзв`язку та аудіо зв`язку, за допомогою технічних засобів, за рішенням суду і усними клопотаннями учасників, що також узгоджується з положеннями п. 7 листа Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03 березня 2022 р.

Керуючись ст.ст.369,370,371,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.111-1 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, на строк 12 (дванадцять) років, з конфіскацією в дохід держави всього майна, яке є його приватною власністю.

Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, та/або його затримання, залишивши без змін ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська про обрання ОСОБА_5 заочно запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 20.10.2023 року, до набрання вироком законної сили.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

На вирок суду учасники судового провадження мають право подати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається прокурору, захиснику.

Суддя: ОСОБА_1