Провадження № 1-кс/686/3806/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Слобідка-Рихтівська Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, інваліда 3 групи, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000155,

встановив:

27.04.2024 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із заступником начальника відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, посилаючись на те, що існують, передбачені ст.177 КПК України, ризики : переховування від органів досудового розслідування та суду ; знищення, схову або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідка у даному кримінальному провадженні; вчинення інших кримінальних правопорушень.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий також зазначив, що «слідчим управлінням здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 20.03.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_6 , якому було достовірно відомо, що Указами Президента України №64/2022 від 24.02.2022, №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 введений та продовжений строк дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків, віком від 18 до 60 років, виник злочинний умисел, пов`язаний із організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, 24.02.2022, указом Президента України №69/2022, оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на військову службу (далі - громадяни призовного віку). Поряд з цим, згідно зі ст.22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві) встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, - до 60 років.

П.6 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування, разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення), можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати, в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюються в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України, у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, - споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами, без відповідного на те дозволу, чи з порушенням встановленого порядку.

Отже, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі, віком від 18 до 60 років, за кордон, на період дії воєнного стану, вирішив незаконно збагатитися, шляхом отримання грошових коштів від військовозобов?язаної особи - громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за організацію перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.

Так, 20.04.2024, близько 09 години 05 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на автозаправній станції «Socar», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зустрівся із ОСОБА_7 , який, в ході розмови, повідомив останньому, що може організувати незаконне переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза пунктом пропуску до Республіки Молдова.

Надалі, 20.04.2024, близько 16 години 39 хвилин, ОСОБА_6 , під час телефонної розмови із ОСОБА_7 , повідомив останнього про умови незаконного перетину державного кордону України, які полягали у підшукуванні та забезпеченні шляхів його переправлення через державний кордон України, а також вказав на спосіб незаконного перетину кордону, запропонувавши, таким чином, ОСОБА_7 організацію його незаконного переправлення через державний кордон України на території Республіки Молдова, за що висунув вимогу про передачу йому 10500 доларів США, як оплату за переправлення останнього через державний кордон України, поза пунктом пропуску, на що ОСОБА_7 погодився, при цьому, ОСОБА_6 зауважив, що грошові кошти в сумі 2500 доларів США ОСОБА_7 необхідно надати 22.04.2024, як завдаток оплати переправлення останнього через державний кордон України, а решту грошових коштів, в сумі 8000 доларів США, необхідно буде надати йому після незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.

В подальшому, 22.04.2024, близько 15 години 17 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину «Жовтий», що по АДРЕСА_3 , зустрівся із ОСОБА_7 , після чого, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про необхідність сісти до його автомобіля марки «OPEL», моделі «ANTARA», д.н.з. НОМЕР_1 , де ОСОБА_7 , на вимогу ОСОБА_6 , передав грошові кошти, в сумі 2500 доларів США, що, в перерахунку у національну валюту згідно з курсом Національного банку України, становить 99469 гривень 75 копійок, як завдаток оплати за незаконне переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України.

Надалі, 25.04.2024, о 20 годині 55 хвилин, ОСОБА_6 , під час телефонної розмови з ОСОБА_7 , повідомив, що протягом 26.04.2024 зможе завезти його до м.Чернівці, після чого, забезпечити йому переправлення через державний кордон України за раніше обумовлену суму грошових коштів, в розмірі 8000 доларів США.

Надалі, 26.04.2024, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області, під час телефонної розмови, повідомив ОСОБА_7 про необхідність прибути до АЗС «SOCAR», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, 26.04.2024, близько 15 години 06 хвилин, ОСОБА_7 , виконуючи вказівку ОСОБА_6 , на вказаній АЗС зустрівся із ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_6 , під час зустрічі, повідомив ОСОБА_7 про необхідність сісти до його автомобіля марки «OPEL», моделі «ANTARA», д.н.з. НОМЕР_1 , для того, щоб завезти його до м.Чернівці, після чого, він зможе забезпечити ОСОБА_7 безперешкодне переправлення через державний кордон України.

Після чого, ОСОБА_6 , перебуваючи в автомобілі марки «OPEL», моделі «ANTARA», д.н.з. НОМЕР_1 , висунув вимогу ОСОБА_7 про необхідність надати йому грошові кошти, в сумі 8000 доларів США, за незаконний перетин кордону України, після чого, ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 грошові кошти, в сумі 8000 доларів США, що, в перерахунку у національну валюту згідно з курсом Національного банку України, становить 317361 гривня 60 копійок.

Таким чином, за заздалегідь обіцяну грошову винагороду, в розмірі 10500 доларів США, ОСОБА_6 організував незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 та о 15 годині 13 хвилин 26.04.2024, після передачі грошових коштів в розмірі 8000 доларів США, ОСОБА_6 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

26.04.2024 ОСОБА_6 затримано, в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

27.04.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, наявні ризики, передбаченні п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.»

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні, підозрюваного та його захисника, які заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0000155, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження, з метою досягнення його дієвості, є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Із наданих матеріалів вбачається, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000155 від 20.03.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

26.04.2024 р. ОСОБА_6 був затриманий, в порядку ст.208 КПК України, фактичний час затримання - 15 год. 13 хв. 26.04.2024 р.

27.04.2024 р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Твердження сторони захисту щодо необґрунтованості підозри є безпідставними, оскільки на даній стадії досудового розслідування оцінка такої обґрунтованості робиться виходячи з наявності фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а представлені слідчим докази (протокол затримання ОСОБА_6 від 26.04.2024 р.; протокол обшуку ОСОБА_6 від 26.04.2024 р.; протокол обшуку від 26.04.2024 р.; протоколи оглядів та вручення грошей від 22.04.2024 р. та від 26.04.2024 р.; протоколи допитів свідка ОСОБА_7 від 25.04.2024 р. та 26.04.2024 р. та інші матеріали кримінального провадження), на переконання слідчого судді, є підтвердженням обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання, беззаперечних доказів того, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено.

При цьому слідчий суддя керується поняттям «обґрунтованості підозри», яка сформована практикою Європейського суду з прав людини та яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Зокрема, у своїх рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Долучені до матеріалів клопотання докази об`єктивно доводять можливу причетність підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження.

Тобто, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки, у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є достатньо високим.

Слідство знаходиться на початковій стадії, на даний час свідок судом не допитаний, а тому існує ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику, слідчим суддею врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту цих осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, на стадії судового розгляду, - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). Отже ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань судом від цих осіб.

Враховуючи те, що не всі докази у кримінальному провадженні віднайдені, зокрема, не віднайдено грошові кошти, які були передані ОСОБА_7 підозрюваному, вважаю, що наявний ризик знищення, спотворення або приховування речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Разом з тим, вважаю недоведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про існування якого йдеться у клопотанні слідчого, оскільки, лише та обставина, що ОСОБА_6 , який є раніше не судимою особою, підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, не може свідчити про існування зазначеного ризику на даний час, тобто після викриття його дій та затримання працівниками поліції.

За таких обставин по справі приходжу до висновку про наявність, передбачених ст.177 КПК України, ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, спотворення або приховування речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідка у цьому кримінальному провадженні.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, родину, зокрема, вагітну дружину та двох малолітніх дітей, одна з яких важко хворіє та має інвалідність, окрім того, сам підозрюваний є інвалідом третьої групи, неофіційно працює водієм. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст.178 КПК України, обставини в їх сукупності, зокрема й майновий та сімейний стан ОСОБА_6 , наявність у нього малолітніх дітей, належного грошового забезпечення, в тому числі й завдячуючи неофіційному працевлаштуванню, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним прокурором.

Слідчий суддя вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, не забезпечить попередження вищезазначених ризиків і належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, знищення чи приховування речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідка у даному кримінальному провадженні. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_6 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би слідчий суддя міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до слідчого судді не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів та зможе впливати на свідка, зокрема, й за допомогою телефонного зв`язку або через третіх осіб. Застосування застави, як основного запобіжного заходу, на даному, початковому, етапі досудового розслідування, теж неможливе, оскільки при застосуванні такого запобіжного заходу, можливість його виконання відтермінована у часі, за який, підозрюваний, не ризикуючи втратити заставу, матиме можливість незаконно впливати на свідка чи переховуватись від органу досудового розслідування.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, з метою уникнення вищевказаних ризиків.

За наведених обставин, слідчим суддею відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що ОСОБА_6 немає намірів перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідка, планує повернути грошові кошти, які не були відшукані представниками сторони обвинувачення, а також щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема й у вигляді домашнього арешту.

Крім того, аргументи сторони захисту щодо необхідності ОСОБА_6 утримувати родину, члени якої потребують догляду, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки доказів тієї обставини, що дружина підозрюваного, на утриманні якої перебувають двоє малолітніх дітей, не може обходитись саме без допомоги підозрюваного, стороною захисту не надано, окрім того, ОСОБА_6 має батька, тому, очевидно, що останній, у разі наявності такої потреби, зможе допомагати здійснювати догляд за своїми онуками.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.

Строк тримання під вартою слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку, визначеного ст.197 КПК України, а саме до 23.06.2024 року включно.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривні.

Визначаючи на підставі ч.3 ст.183 КПК України розмір застави, вважаю, що застава, в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 грн., буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

В разі внесення застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 грн., підозрюваний ОСОБА_6 буде зобов`язаний прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, а також на нього будуть покладені наступні обов`язки: не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідком ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну (у разі наявності).

Застава, визначена не у максимальному розмірі, з передбаченого ч.5 ст.182 КПК України, - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із врахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , на думку слідчого судді, не є завідомо непомірною для ОСОБА_6 , крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. На даний час відсутні належні правові підстави для визначення застави, як альтернативи запобіжному заходу у виді тримання під вартою, у меншому розмірі, ніж визначений слідчим суддею розмір.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 23 червня 2024 року включно.

Визначити заставу в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 грн., в разі внесення якої, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, а також на нього слід покласти наступні обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування зі свідком ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну (у разі наявності).

У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала діє до 23 червня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя