Справа № 357/4466/24
У Х В А Л А

04.04.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0006015, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

17.12.2023 близько 16:40 год. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2104» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи виїзд з прибудинкової території в напрямку проспекта Незалежності, неподалік будинку АДРЕСА_3 , порушив вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що водій транспортного засобу, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 13.3 Правил дорожнього руху України, де вказано що «під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху» проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до виїзду на головну дорогу не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перебувала на проїзній частині дороги та пропускала автомобілі, які здійснювали виїзд на проспект Незалежності.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом тіла 1 поперекового хребця, гематома на лівому стегні, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тому, що для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні.

Грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1, 13.3 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_3 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні захисник потерпіла ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього. Зазначає, що повністю примирилася із обвинуваченим, завдана ним моральна шкода відшкодована, тому вона не має до нього жодних претензій матеріального та морального характеру. Зазначила, що їй зрозумілі правові наслідки закриття кримінального провадження із зазначених підстав.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, мотивуючи тим, що вину в інкримінованому йому необережному нетяжкому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України визнає, щиро кається у вчиненому, відшкодував потерпілій ОСОБА_6 завдані збитки, примирився з нею. Повідомив, що йому зрозумілі правові наслідки закриття кримінального провадження із нереабілітуючих підстав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просила звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України оскільки обвинувачений вчинив нетяжкий необережний злочин, який не є корупційним, не пов`язаний з корупцією, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, примирився із потерпілою, повністю відшкодував їй заподіяну шкоду. Просила кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 закрити.

Прокурор висловився про доцільність звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України.

Вивчивши обвинувальний акт, клопотання потерпілої, заслухавши думки учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 286 КПК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом першим ч. 2 ст. 284 КПК України передбачена можливість закриття кримінального провадження у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкція частини 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 286 КК України, є необережним нетяжким злочином, який не є корупційним кримінальним правопорушенням та кримінальним правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Обвинувачений ОСОБА_3 кримінальне правопорушення вчинив вперше, що підтверджується даними вимоги ГУ НП в Київській області № 8692 від 21.02.2023.

Дотримуючись сталості та єдності судової практики, умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим є вчинення нею вперше необережного нетяжкого злочину. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

У постанові Верховного Суду 715/2106/20 від 05.10.2021 викладена позиція про те, що під примиренням як однією з умов звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК слід розуміти примирення як кінцевий результат усіх попередніх примирних процедур та домовленостей між винним та потерпілим, який полягає, з одного боку, у добровільному волевиявленні потерпілого, яке проявляється у його проханні (клопотанні) про звільнення винного від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК або у відсутності заперечень щодо такого звільнення, а з іншого у відсутності заперечень щодо такого звільнення з боку самого підозрюваного, обвинуваченого. З огляду на положення ст. 46 КК та ч. 2 і ч. 3 ст. 288 КПК у їх взаємозв`язку для встановлення факту такого примирення обов`язковим є підтвердження потерпілим своєї позиції у суді, що слугує важливою процесуальною гарантією забезпечення добровільності його волевиявлення. Виходячи з наведених нормативних положень, колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою процесуальною умовою для встановлення такої підстави звільнення від кримінальної відповідальності, як «примирення особи, яка вчинила злочин, з потерпілим» (ст. 46 КК), під час розгляду відповідного питання в суді є підтвердження факту примирення винного з потерпілим, зокрема і під час з`ясування думки потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за цією підставою.

У судовому засіданні потерпіла підтвердила факт примирення (прощення) з обвинуваченим.

Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку із примиренням з потерпілою та закриття кримінального провадження з цієї підстави, суд враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до необережного нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував заподіяну шкоду, та враховуючи думку потерпілої, яка в судовому засіданні просила звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та зазначила, що їй повністю відшкодована завдана моральна шкода, будь-яких претензій матеріального й морального характеру до останнього не має, та проти закриття кримінального провадження не заперечує.

Суд впевнився, що примирення з боку потерпілої стало результатом її добровільного волевиявлення.

Таким чином, судом встановлено, що наявні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою та закриття кримінального провадження.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат у справі, суд бере до уваги висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20 про те, що примирення винного з потерпілим (ст. 46 КК) є нереабілітуючою підставою, яка дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Також судом ураховується висновок Великої Палати Верховного Судуу постанові від 17.06.2020 у провадженні № 13-47кс20 (справа № 598/1781/17), відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватися не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні № СЕ-19/111-24/1712-ІТ від 31.01.2024 в розмірі 3 786.40 грн № СЕ-19/111-24/6206-ІТ від 04.03.2024, в розмірі 3 029.13 грн., а в загальній сумі 6 815.52 грн.

Доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 0006015, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2023, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження № 0006015, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ 2104» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно розписки від 03.02.2024 переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , після набрання ухвалою законної сили вважати повернутим власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта, що підтверджені документально в розмірі 6 815.52 грн. (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 52 коп).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_7