Провадження №: 1-кп/755/197/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000906 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Підволочиськ Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

В судове засідання викликалися свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проте до суду не з`явилися, про час та місце розгляду кримінального провадження повідомлялися належним чином, згідно положень Глави 11 КПК України, про поважність причини неявки, регламентовані ст. 138 КПК України, не повідомили.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року було застосовано повторний примусовий привід до свідка ОСОБА_7 , проте привід свідка було виконано неналежним чином, оскільки матеріали відпрацювання приводу до суду не надходили.

Також, ухвалою суду від 07.05.2024 року вказане судове засідання доручено провести дистанційно, в режимі відеоконференцзв`язку з Ковельським міськрайонним судом Волинської області, з метою допиту свідка ОСОБА_8 , проте свідок у визначену дату та час не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Сторона захисту наполягала на виклику свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та заявили клопотання про повторний примусовий привід даних свідків із покладенням обов`язків по виконанню приводу в частині забезпечення явки в судове засідання ОСОБА_7 , на Голосіївське УП ГУНП в м. Києві, а в частині забезпечення приводу ОСОБА_8 , на Ковельське РУП ГУНП у Волинській обл., у зв`язку із нерезультативністю виконання ТУ ДБР у м. Києві раніше їм доручених приводів.

Прокурор заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, вказавши, що сторона обвинувачення від допиту вказаних свідків вже раніше відмовилася.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу щодо застосування приводу, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, суд призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття, зокрема має право постановити ухвалу про його привід.

Відповідно до ч. 3 ст. 140 КПК України, привід може бути застосований до свідка із дотриманням вимог ст. 143 КПК України.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що неявка свідків викликана неповажними причинами - умисним ухиленням від явки в суд, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Суд за клопотанням прокурора та сторони захисту неодноразово відкладав судові засідання для виклику свідків обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з одночасним направленням за місцем їх проживання судових повісток.

Судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення вказаних свідків та забезпечення їх явки до судового засідання, зокрема через неодноразове застосування до останніх примусових приводів, які залишилися невиконаними відповідними органами поліції.

Разом із цим, відповідно до положень статей 84, 86 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до статей 42, 46 КПК України, обвинувачений, сторона захисту має право клопотати про допит свідків.

Частиною 2 статті 22 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Частина 6 цієї ж статті передбачає обов`язок суду створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі забезпечити, щоб права, надані законом стороні, могли бути ефективно реалізовані. Закон, передбачивши право стороні захисту вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, тим самим передбачив і обов`язок суду їх розглянути в сукупності з іншими доказами. Такий підхід законодавця повністю відповідає вимогам статті 6 §1 та §3(b) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Жогло проти України» (заява № 17988/02) від 24 квітня 2008 року (пункт 38) зазначив, що усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту. Як загальне правило, пункти 1 та З (d) статті 6 Конвенції з прав людини вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечити, а також ставити запитання свідкові обвинувачення, - або під час давання показань, або на пізнішому етапі (див. також пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Люді проти Швейцарії» (Ludi v. Switzerland)).

Для тих випадків, коли клопотання про допит свідка на користь обвинуваченого було заявлено відповідно до внутрішньодержавного законодавства, Європейський Суд з урахуванням вищевикладеного формулює наступний трьохелементний тест: 1) чи було клопотання допитати свідка досить обґрунтовано і чи відноситься воно до суті обвинувачення? 2) чи розглянули внутрішньодержавні суди питання про належність показань свідка, і чи привели вони достатні підстави для свого рішення не допитувати свідка в судовому засіданні? 3) чи порушило рішення внутрішньодержавних судів не допитувати свідка загальну справедливість судового розгляду? (пункт 158 рішення ЄСПЛ у справі «Муртазалієва проти Росії» (заява № 36658/05) від 18 грудня 2018 року (далі - Рішення).

Щодо першого елемента Європейський Суд зазначає, що виходячи з тесту, напрацьованого у справі «Перна проти Італії», питання про те, обґрунтував обвинувачений своє клопотання про виклик свідка захисту в суд, вирішується шляхом посилання на належність показань цієї особи для «встановлення істини» у справі. Хоча в деяких справах, розглянутих після винесення Постанови Великої палати Європейського Суду у справі «Перна проти Італії», аналізувалося питання про те, чи були свідчення свідка значущими для «встановлення істини» у справі, в інших скаргах акцент робився на здатність показань вплинути на результати судового розгляду (див. пункт 105 рішення ЄСПЛ у справі «Тарасов проти України», обґрунтовано підтвердити алібі обвинуваченого (див. пункт 34 рішення ЄСПЛ у справі «Поляков проти Російської Федерації»), і, ймовірно, привести до виправдання обвинуваченого (див. пункт 72 рішення ЄСПЛ у справі «Дорохов проти Російської Федерації») або посилити позицію сторони захисту або навіть призвести до виправдання заявника (див. пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі «Топіч проти Хорватії»). Звісно ж, що належність показань свідка до суті обвинувачення і їх здатність вплинути на результат розгляду у справі об`єднують всі перераховані вище стандарти. У світлі еволюції прецедентної практики за статтею 6 Конвенції Європейський Суд вважає за необхідне уточнити цей стандарт, включивши в його сферу дії не тільки клопотання сторони захисту про виклик свідків, здатних вплинути на результат судового розгляду, а й інших свідків, від яких можна розумно очікувати показань, підсилюють позицію сторони захисту (пункт 160 Рішення).

Другий елемент тесту вимагає від внутрішньодержавних судів враховувати значимість показань, запитуваних стороною захисту, і зобов`язує їх вказувати достатні мотиви для своїх рішень (пункт 162 Рішення).

Як правило, значимість показань і достатність доказів, висунутих стороною захисту в обставинах конкретної справи, будуть визначати обсяг і ступінь деталізації оцінки внутрішньодержавними судами необхідності забезпечення присутності на суді і допиту свідка. Відповідно, чим сильніше і вагоміше доводи сторони захисту, тим суворіше повинна бути перевірка і тим переконливішою повинна бути мотивація судів, якщо вони відмовляють стороні захисту в клопотанні допитати свідка (пункт 166 Рішення).

Європейський Суд вважає, що оцінка впливу рішення про відмову в допиті свідка захисту на загальну справедливість процесу є неодмінною в кожній справі. Дотримання вимог справедливого судового розгляду повинно розглядатися в кожній конкретній справі з урахуванням ходу провадження у справі в цілому, а не на основі ізольованого розгляду окремого аспекту або інциденту (пункт 167 Рішення).

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на вищевикладене, виходячи із позиції сторони захисту, які наполягають на повторному виклику та допиті свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , від допиту яких відмовилась сторона обвинувачення і дана відмова прийнята судом, суд вважає за можливе повторно викликати вказаних осіб до Дніпровського районного суду м. Києва за клопотанням сторони захисту, з покладенням на них обов`язку сприяння у забезпеченні явки свідків у судове засідання.

За частиною першою статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дана норма імплементована в національне законодавство та закріплена в частині першій статті 21 КПК України.

Згідно частини першої статті 318 КПК України, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 28 КПК України, розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

За частиною п`ятою статті 28 КПК України, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Забезпечення проведення судового провадження у розумні строки покладається на суд (частина друга статті 28 КПК України).

Згідно пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративне правопорушення», судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом, суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист (частини перша, друга статті 114 КПК України).

Виходячи з вимог кримінально-процесуального закону, враховуючи спосіб здійснення стороною захисту своїх прав та обов`язків, беручи до уваги тривалий час перебування справи в провадженні суду, усвідомлюючи особисту відповідальність, з метою вжиття всіх необхідних заходів відносно неухильного дотримання процесуальних строків та не порушення прав учасників провадження щодо справедливого розгляду та вирішення справи в розумні строки, уникнення обставин, які негативно впливають на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади, суд вважає за необхідне встановити стороні захисту строк для забезпечення явки свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 для їх допиту в судовому засіданні Дніпровського районного суду м. Києва до 18.06.2024 року на 10 год. 00 хв., одночасно роз`яснивши, що у разі незабезпечення їх явки у визначеним судом день та час, суд визнає допит вказаних осіб під час розгляду даного кримінального провадження неможливим, через відповідну бездіяльність сторони захисту.

Окрім того, суд сприяє стороні захисту у здійсненні їх права на допит свідків перед неупередженим судом, а тому вважає за необхідне задовольнити клопотання сторони захисту про повторний примусовий привід ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в залу судового засідання із покладенням обов`язків по виконанню приводу в частині забезпечення явки в судове засідання ОСОБА_7 , на Голосіївське УП ГУНП в м. Києві, а в частині забезпечення приводу ОСОБА_8 , на Ковельське РУП ГУНП у Волинській обл., за спільним виконанням ТУ ДБР, розташованого в м. Києві.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 114, 140, 143, 318, 327, 350, 372-376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання сторони захисту про повторний примусовий привід свідків - задовольнити.

Здійснити примусовий привід свідків:

ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 (тел. НОМЕР_1 );

ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 (тел. НОМЕР_2 );

до Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: АДРЕСА_5 , на 10 год. 00 хв. 13 березня 2024 року, у зв`язку з чим відкласти судове засідання до вказаної дати.

Виконання ухвали в частині приводу свідка ОСОБА_8 доручити Ковельському РУП ГУНП у Волинській області, спільно з ТУ ДБР, розташованого в м. Києві.

Виконання ухвали в частині приводу свідка ОСОБА_7 доручити Голосіївському УП ГУНП в м. Києві, спільно з ТУ ДБР, розташованого в м. Києві.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 .

Встановити стороні захисту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000906 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, процесуальний строк для забезпечення явки свідків у судові засідання, а саме у одне судове засідання, яке призначено на 10 годину 00 хвилин 18 червня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню на всій території України.

Копія ухвали про здійснення приводу негайно надсилається органу, на який покладено її виконання.

Суддя