СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про призначення судового розгляду та

продовження строку дії запобіжного заходу

27 березня 2024 року м.Снігурівка

справа №485/675/24

провадження № 1-кп/485/96/24

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провів в місті Снігурівка відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000636, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Красна Коса Білгород - Дністровського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді кулеметника десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», такого, що не має судимості в силу ст.89 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

установив:

Суть питання, що вирішується

25 березня 2024 року до Снігурівського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні, затверджений прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст.314-315 КПК України.

27 березня 2024 року прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В клопотанні зазначає, що слідчий суддя Заводського районного суду м.Миколаєва своєю ухвалою від 03.02.2024 щодо обвинуваченого застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На теперішній час не зменшились ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 . Вважає, що продовжують існувати такі ризики як: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Обставинами, що доводять наявність вказаних ризиків на його думку є те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. На даній стадії свідки в справі не допитані судом, тому обвинувачений знаючи де перебувають свідки, може вчиняти на ним вплив. Останній може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки є військовослужбовцем, та в разі переховування від суду, відповідно від військової служби, такі дії можуть набути ознак військового злочину, передбаченого ст.407-408 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у підготовчому засіданні просив суд призначити справу до судового розгляду. Крім того, просив суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому засіданні не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду. Щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою заперечувала. Зазначила, що ризики зазначені прокурором відсутні. Обвинувачений не може вчинити вплив на свідків. Просила застосувати до її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу з огляду на таке.

Обвинувальний акт, пред`явлений щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, відповідає вимогам КПК і не підлягає поверненню прокурору.

Кримінальне провадження підсудне Снігурівському районному суду Миколаївської області.

Не існує підстав для закриття провадження на підставі пунктів 4-8 частини першої або частини другої статті 284 КПК України.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про коло осіб, які підлягають виклику до суду для допиту, дійшов висновку, що виклику підлягають учасники судового провадження.

Щодо запобіжного заходу

З ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.02.2024 вбачається, що щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31.03.2024, з визначенням розміру застави у розмірі 60560 грн.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК, якою регламентований порядок продовження строку тримання під вартою та якою суд керується в силу наведених положень ч. 3 ст. 315 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд оцінює тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, вік та стан здоров`я обвинуваченого; суд також враховує відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, у тому числі те, що він не одружений, не має й утриманців, та те, що ОСОБА_4 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує, з метою його уникнення має можливість та може переховатися від суду, тобто в даному випадку прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме ризику того, що обвинувачений може незаконно вплинути на свідків, то враховуючи, що судовий розгляд у цьому кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК, не допитані свідки, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому, останній, перебуваючи на свободі, все ж може застосувати спроби незаконно вплинути на свідків з метою ухилення від покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є вірогідним з огляду на те, що обвинувачений, який є військовослужбовцем, може самовільно покинути військову частину або місце несення служби, ухилитись від військової служби.

Більше того, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, термін якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 лютого 2024 року № 3564-IX затверджено Указ Президента України від 5 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України,під час дії воєнного стану, до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Пункт 5 ч. 1ст. 176 КПК України передбачає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, особи ОСОБА_4 , а також того, що судовий розгляд ще не розпочатий та не може бути завершений до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому суд вважає за необхідне продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 25 травня 2024 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_4 заставу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, судом враховано, що обвинувачений є військовослужбовцем, на момент вчинення правопорушення проходив військову службу на посаді кулеметника десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . Раніше не судимий в силу вимог ст.89 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає, що застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Такий розмір застави, на думку суду є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого, та підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого суд не вбачає.

При цьому у разі внесення застави, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту за місцем розташування військової частини, в якій він проходить військову службу, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

При визначенні такого обов`язку як «не відлучатися із населеного пункту за місцем розташування військової частини, в якій він проходить військову службу, без дозволу прокурора або суду» суд враховує, що згідно вимог п. 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, п. 4.33 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, військовослужбовці, усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади, якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою, продовжують проходити військову службу згідно з пунктом 122 Положення, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром (начальником) військової частини. Виконання обов`язків військової служби такими військовослужбовцями здійснюється за місцем проходження служби або у разі відсутності обмеження свободи пересування військовослужбовця - в іншому місці, визначеному посадовою особою, у чиєму підпорядкуванні вони перебувають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора.

Від учасників судового провадження інших клопотань не надходило.

Керуючись ст.29 Конституції України, ст.131,132,176-178,181,183,194,196,197, 314,315,376 КПК України,

постановив:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, на підставі обвинувального акту, в відкритому судовому засіданні, суддею одноособово, в приміщенні Снігурівського районного суду Миколаївської області на 02 квітня 2024 року о 12:00.

Судовий розгляд кримінального провадження буде здійснюватися суддею ОСОБА_1 одноособово.

Про час розгляду справи повідомити прокурора, обвинуваченого, захисника.

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити застосування щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» на строк до 25 травня 2024 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої ОСОБА_4 повинен бути звільнений з під варти, у межах 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту за місцем розташування військової частини, в якій він проходить військову службу, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали визначити до 25 травня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити для виконання до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

На ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено та оголошено 29.03.2024 о 13:30.

Суддя ОСОБА_1