Справа № 953/4830/23
н/п 1-кс/953/3866/24
"31" травня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , станом на липень-вересень 2022 року полковника, начальника штабу 11 армійського корпусу Балтійського флоту ВМФ РФ, командувача угрупування військ зс рф «БАЛАКЛЕЯ», станом на липень 2023 року генерал-майора, командувача 58 загальновійськової армії південного військового округу збройних сил російської федерації,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України,-
27.05.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про обрання до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Встановлено, що з 19.02.2014 представниками Російської Федерації (далі РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі ЗС РФ), яке керівники РФ назвали переміщенням військових підрозділів у межах звичайної ротації сил Чорноморського флоту. У взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території АРК і м. Севастополя.18.03.2013 РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.
Одночасно з цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ, представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, у яких були розташовані органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), а 27.04.2014 в м. Луганську терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які досі функціонують.
Внаслідок військових дій у період із травня по серпень 2014 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.
Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19.02.2014.
Автономна республіка Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20.02.2014. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (зокрема окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 07.04.2014, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.
Надалі, 24.02.2022, президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції. Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.
З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.
Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 Наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ) тощо.
Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, Конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Це також включає всі випадки часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.
Таким чином, з 19.02.2014 триває міжнародний збройний конфлікт, який продовжується на момент повідомлення про підозру, викликаний збройною агресією РФ проти України та окупацією частини території України. Це свідчить про застосування законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права) на території України.
Відповідно до міжнародного гуманітарного права «злочин агресії» означає планування, підготовку, ініціювання або вчинення особою, яка спроможна фактично здійснювати контроль за політичними чи військовими діями держави або керувати ними, акту агресії, який за своїм характером, тяжкістю та масштабами є грубим порушенням Статуту Організації Об`єднаних Націй.
Відповідно до міжнародного гуманітарного права «акт агресії» означає застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної цілісності або політичної незалежності іншої держави чи в будь-який інший спосіб, несумісний зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Будь-який з таких актів, незалежно від оголошення війни, буде кваліфікуватися відповідно до резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року (далі - Резолюція 3314) як акт агресії:
a) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави чи будь-яка військова окупація, незалежно від її тимчасового характеру, що є результатом такого вторгнення або нападу, чи будь-яка анексія із застосуванням сили на території іншої держави або її частини;
b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави чи застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
c) блокада портів чи берегів держави збройними силами іншої держави;
d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;
e) застосування збройних сил однієї держави, що перебувають на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, в порушення умов, передбачених в угоді, чи будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для вчинення акту агресії проти третьої держави;
g) направлення державою або від імені держави озброєних банд, груп та іррегулярних сил або найманців, які вчиняють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівноцінно переліченим вище актам або її істотній участі в них.
Відповідно до статті 1 Резолюції 3314 агресія - це застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної цілісності або політичної незалежності іншої держави або в будь-який інший спосіб, що суперечить Статуту Організації Об`єднаних Націй, як це викладено в цьому визначенні.
Відповідно до пункту 1 статті 5 Резолюції 3314 жодні міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть бути використані як виправдання агресії.
Відповідно до пункту 2 статті 5 Резолюції 3314 агресивна війна є злочином проти міжнародного миру.
Таким чином підрозділи збройних сил та інших військових формувань російської федерації здійснюють окупацію частини території України, та продовжують здійснювати спроби окупації інших населених пунктів, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі та поранення цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження сотень цивільних об`єктів.
Керівництво вищевказаними діями здійснюється вищим військовим та політичним командуванням Російської Федерації (досудове розслідування відносно яких проводиться в інших кримінальних провадженнях), які, в силу службових повноважень або фактичного суспільного становища, спроможні здійснювати ефективний контроль за політичними чи воєнними діями або керувати ними та/або істотно впливати на політичні, військові, економічні, фінансові, інформаційні та інші процеси у власній державі чи за її межами, та/або керувати конкретними напрямами політичних або воєнних ді .
Разом з тим встановлено, що у невстановлених в ході досудового розслідування часу, місця та обставин до зазначеної діяльності співучасники злочину залучили начальника штабу НОМЕР_1 армійського корпусу Балтійського флоту ВМФ РФ полковника (в подальшому генарал-майора) ОСОБА_6 , який у липні 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, був призначений на посаду командира угрупування військ «БАЛАКЛІЯ» з метою фактичного контролю за військовими діями держави агресора.
У свою чергу, начальник штабу 11 армійського корпусу Балтійського флоту ВМФ РФ полковник (в подальшому генерал-майор) ОСОБА_6 , будучи призначеним приблизно у липні 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, на посаду військового командира оперативного рівня держави-агресора російської федерації - керівником органу військового управління, тобто особою, яка безпосередньо здійснює планування і управління підпорядкованими йому військовими частинами та підлеглим особовим складом, а отже в силу службових повноважень спроможний був здійснювати ефективний контроль за воєнними діями, керувати ними та істотно впливати на військові процеси у власній державі чи за її межами, та керувати конкретними напрямами воєнних дій, в тому числі був відповідальний за визначення стратегічних цілей і завдань, розробку планів операцій, розподіл ресурсів та координацію дій армій, що входили у його підпорядкування, а отже мав повноваження, ресурси у сфері оборони, що дозволяло йому впливати на прийняття відповідних рішень уповноваженими особами, міг керувати збройними силами, підпорядкованими державі-агресору, а також незаконними воєнізованими чи збройними формуваннями, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими представниками влади, командуванням зс рф та окупаційною владою рф, діючи відповідно до розпоряджень вищого військового та політичного керівництва (досудове розслідування відносно яких проводиться в інших кримінальних провадженнях), усвідомлюючи явну злочинність отриманих розпоряджень та подальшу злочинність власних дій, з мотивів та метою безумовного виконання отриманих бойових наказів, усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, що являє порушенням законів та звичаїв війни, через застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, розуміючи, що він порушує державний устрій та порядок, посягає на суверенітет і територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України порушуючи:
?ст. ст. 1-3, 68 Конституції України в яких закріплено державний устрій, суверенітет та територіальну цілісність незалежної держави - України;
?пункт 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, в якому закріплено зобов`язання у тому числі Російської Федерації утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка її зброя ніколи не буде використовуватися проти України;
?принципи заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а саме суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету; незастосування сили або погрози силою, непорушності кордонів та територіальної цілісності держав;
?ч. 4 статті 2 Статуту ООН, згідно якою усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй;
?Декларацію Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року,
з середини липня по вересень 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, вів агресивні воєнні дії, що виразилось у керівництві застосуванням збройного воєнізованого формування "БАЛАКЛІЯ" держави-агресора російської федерації на тимчасово окупованій території Харківського, Чугуївського та Ізюмського районів Харківської області із бойовим застосуванням воєнізованого формування, його штатної зброї та озброєння, а також контролював їх виконання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на ведення агресивних воєнних дій на території Харківської області, з липня 2022 року ОСОБА_6 , користуючись своїми владними повноваженнями, віддавав бойові накази підпорядкованим підрозділам вести агресивні наступальні дії, тобто здійснював організацію та управління реалізацією конкретних операцій, ударів, боїв воєнізованного формування «БАЛАКЛІЯ» з метою окупації та анексії суверенних територій України в Харківській області.
Таким чином, станом на 30.08.2022 начальник штабу 11 армійського корпусу Балтійського флоту ВМФ РФ, полковник ОСОБА_6 , будучи командувачем угруповання військ "БАЛАКЛІЯ", діючи умисно з метою ведення агресивних воєнних дій на території України, направлених на окупацію територій Харківської області здійснював управління та командування бойовими підрозділами:
- БТГр 9 мсп 18 мсд,
- БТГр 7 омсп 11 АК БФ ЗВО,
- 3 танковим батальйоном 11 танкового полку 18 мотострілецької дивізії 11 АК БФ ЗВО (в/ч НОМЕР_2 ),
- зведеною мотострілецькою ротою 79 мотострілецького полку 18 мотострілецької дивізії 11 АК БФ ЗВО (в/ч НОМЕР_3 ),
- гаубична артилерійська батарея 244 артилерійської бригади 11 АК БФ ЗВО (в/ч НОМЕР_4 );
- 202 сп мр,
- 9 загіном "БАРС" (т.зв. добровольці "Боевого Армейского Резерва Страны"),
- 126 полком військ національної гвардії федеральної служби військ національної гвардії російської федерації (в/ч НОМЕР_5 ),
- інженерно-саперним відділенням 69 окремого морського інженерного полку Балтійського полку (в/ч НОМЕР_6 ),
- тактичною групою 1143 окремого зенітно-ракетного дивізіону 3 мотострілецької дивізії 20 гвардійської загальновійськової армії ЗВО МО РФ,
- військовою комендатурою, - військовим комендантом АДРЕСА_2 ,
які мали на озброєнні БМП різного типу, 120-мм міномети різного типу, РСЗВ БМ-21 «Град», 152-мм смохідні гаубиці 2С3 «Акація», самохідні гаубиці 2С19 "МСТА-С", танки Т-72-Б3 та інші види важкої військової техніки, артилерійської та стрілецької зброї.
Штаб і Командний пункт Угруповання військ "БАЛАКЛІЯ", починаючи з 21.03.2022 знаходився по АДРЕСА_2 (географічні координати 49.4571 36.9038).
Встановлено, що ОСОБА_6 , в зоні оперативної відповідальності під час його перебуванні на посаді командувача угруповання військ "БАЛАКЛІЯ" підпорядковувалось понад чотирьох тисяч військовослужбовців рф, підрозділи 2 АК ЛНР офіцерського, сержантського та рядового складу, які виконували його накази, в тому числі із застосуванням засобів ураження.
В подальшому, після деокупації у вересні 2022 року Силами оборони України частини територій Харківської області ОСОБА_6 , у березні 2023 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, підвищений у військовому званні до генерал-майора, та в невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше червня 2023 року, переведений на посаду командувача 58 загальновійськової армії Південного ВО зс рф.
На вказаній посаді генерал-майор ОСОБА_6 , продовжував виконувати дії направлені на ведення агресивних воєнних дій на території Запорізької та Херсонської області, де на 58 загальновійськову армію Південного ВО зс рф покладено завдання з оборони окупованих територій.
Зокрема, вказані дії виразились у протидії 47-мій окремій механізованій бригаді «Маґура» Збройних сил України (в/ч НОМЕР_7 ), в тому числі із використанням артилерії, армійської авіації із застосуванням протитанкових керованих ракет по бронетехніці Збройних сил України, застосуванням стрілецької зброї силами 70-го мотострілецького полку 42-ї дивізії.
Вказане свідчить про продовження ним участі у здійсненні державою агресором рф, військових дій на території України, та подальше проходження військової служби, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин та участь у веденні агресивної війни проти України.
Вказані дії ОСОБА_6 призвели до настання тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, вимушеного переміщення людей у зв`язку із бойовими діями та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та цивільної інфраструктури.
Слідчий зазначає, що на даний час, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території Російської Федерації, тобто державі, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечував.
Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.
09.05.2024 у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України, та вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
Повідомлення про підозру ОСОБА_6 , та повістки про його виклик у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України 09.05.2024 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та в газеті «Урядовий кур`єр», ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в якому розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості.
На даний час, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території Російської Федерації, тобто державі, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Постановою слідчого від 15.05.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Згідно з вимогою ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину,передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Сторона обвинувачення при обґрунтуванні повідомленої підозри посилається на наступні докази: протоколи допитів як свідків військовослужбовців рф, взятих в полон підчас бойових дій в районі відповідальності Угрупування військ «БАЛАКЛІЯ» частина з полонених прямо вказують на ОСОБА_6 , як на командувача Угрупування військ «БАЛАКЛІЯ» - вказує свідок ОСОБА_7 , інша частина підтверджує перебування, ведення агресивної війни у складі БТГр особового складу 9 мсп , 7 омсп тощо; документи, вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 та прилеглої території домоволодіння; в місці зосередження командного складу Управління, штабу БТГр 9 мсп, 11 АК БФ ЗВО, Угрупування військ «БАЛАКЛІЯ; відповіді УСБУ у Луганській та Донецькій областей щодо встановлення перебування окремих осіб військовослужбовців 11 АК БФ ЗВО та використання ними засобів мобільного зв`язку у зоні відповідальності Угрупування військ «БАЛАКЛІЯ» в період з березня по вересень 2022 року; протоколи оглядів відкритих інформаційних джерел (інтернет ресурсу) формату Берклі, за результатами яких підтверджено загибель підчас ведення бойових дій у складі Угрупування військ «БАЛАКЛІЯ» військовослужбовців, які безпосередньо перебували у підпорядкуванні ОСОБА_6 ; відповіді на запит з головного управління розвідки та наданими документами, що підтверджують ведення агресивних воєнних дій на території Харківської області у складі Угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » підпорядкованими ОСОБА_6 батальйонно-тактичними групами та іншими підпорядкованими підрозділами за період з березня по вересень 2022 року; протоколи оглядів відкритих інформаційних джерел (інтернет ресурсу) формату Берклі, за результатами яких оглянуто сайт «Reuters», на якому містяться документи, підписані ОСОБА_6 , доповіді командувачу, список командного складу Угрупування військ «БАЛАКЛІЯ», а також міститься план заслуховування посадових осіб по обстановці за ніч від 30.07.2022 року (підписана ОСОБА_6 ,); відповідь оперативного підрозділу на доручення від 19.05.2023 № 70/6-3554.
Зазначені докази, на думку слідчого судді, свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, та з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.
Слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу.
Враховуючи наявність ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання до 15 років позбавлення волі, те що підозрюваний перебуває на території Російської Федерації, тобто території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, обрання більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому слідчий суддя обирає підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 131, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання слідчого 3 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 - задовольнити.
Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, за участю підозрюваної, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1