УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року

м. Київ

Справа № 524/2191/20

Провадження № 51-1733 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2024 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000678, № 0003103 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого 2019 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до 1 року і 3 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 серпня 2022 року ОСОБА_5 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з дня його затримання.Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

26 лютого 2020 року приблизно о 03 годині 30 хвилин ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , діючи повторно, попросив у ОСОБА_6 його мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка й далі, скориставшись тим, що ОСОБА_6 не звертає на нього уваги, шляхом обману заволодів вказаним мобільним телефоном.

27 листопада 2020 року приблизно о 22 годині ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 , діючи повторно, із застосуванням насильства до ОСОБА_7 , яке полягало у нанесенні удару в тулуб ОСОБА_7 , відкрито викрав належні останньому мобільний телефон та кредитну картку «ПриватБанк», заподіявши ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 2 884 гривні.

27 листопада 2020 року приблизно о 23 годині 13 хвилин ОСОБА_5 по вул. Павлова у м. Кременчук Полтавської області , діючи повторно, за допомогою додатку «Приват24» на мобільному телефоні ОСОБА_7 через гарячу лінію «ПриватБанк» змінив пін-код викраденої в ОСОБА_7 картки, після чого, використовуючи банківський термінал по вул. Павлова, 16 у м. Кременчук Полтавської області , шляхом вільного доступу таємно викрав належні ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 3 127 гривень, знявши їх з указаної картки.

28 листопада 2020 року приблизно о 00 годин 19 хвилин ОСОБА_5 по вул. Першотравневій у м. Кременчук Полтавської області , діючи повторно, за допомогою додатку «Приват 24» шляхом вільного доступу таємно викрав належні ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 18 291 гривню 46 копійок, здійснивши їх перерахування з картки ОСОБА_7 на іншу картку АТ КБ «ПриватБанк», з якої ці кошти в подальшому були зняті за допомогою банківського терміналу по вул. Першотравневій у м. Кременчук Полтавської області .

14 січня 2021 року приблизно о 01 годині ОСОБА_5 , діючи повторно, шляхом віджиму металопластикового вікна за допомогою металевого лому проник на перший поверх житлового будинку по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 бензотример, котушки для вудилищ та мотоблок, заподіявши ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 13 876 гривень 80 копійок.

15 січня 2021 року приблизно о 01 годині ОСОБА_5 , діючи повторно, шляхом віджиму металопластикового вікна за допомогою металевого лому проник на перший поверх житлового будинку по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 спінінги, три тримачі для вудилищ, вудилища, три малих вудилища та алюмінієву драбину, спричинивши ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 3 753 гривні 40 копійок.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано дійшли висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

Стверджує, що за першим епізодом ОСОБА_5 просто допоміг ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, дістатися під`їзду, щоб той не замерз на вулиці, й останній передав йому добровільно телефон, бо не міг скористатися власною SIM-карткою, попросив здійснити дзвінок в його інтересах, а повернути телефон не просив.

За другим, третім та четвертим епізодами указує, що сам потерпілий ОСОБА_7 не стверджував, що удари йому завдавав ОСОБА_5 ; не підтверджував, що удари наносилися з метою заволодіння телефоном, гаманцем чи кредитними картками. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази використання саме ОСОБА_5 кредитних карток потерпілого ОСОБА_7 .

За п`ятим та шостим епізодами указує, що ОСОБА_5 заперечував свою причетність до викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , й в ході судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом вчинення саме ОСОБА_5 крадіжок майна ОСОБА_8 .

Крім цього, захисник наголошує на тому, що, на його думку, суди першої та апеляційної інстанцій через недоведеність належними та допустимими доказами окремих епізодів кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_5 , призначили йому надто суворе покарання, належним чином не вмотивувавши свої рішення, зокрема щодо можливості застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Вбачає, що рішення місцевого та апеляційного судів не відповідають положенням ст. ст. 370, 420 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до змісту п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

При цьому Верховний Суд звертає увагу, що доводи касаційної скарги захисника здебільшого зводяться саме до незгоди з оцінкою судом першої інстанції конкретних доказів та їх сукупності на предмет доведеності ними конкретних обставин вчинення окремих кримінальних правопорушень та винуватості особи у їх вчиненні в цілому, що за відсутності обґрунтованих доводів про допущені порушення вимог КПК України при оцінці таких доказів не відноситься до предмету перевірки касаційного суду. При цьому сам вирок місцевого суду захисником не оскаржується, адже вимоги у касаційній скарзі стосуються виключно ухвали апеляційного суду.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_4 про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

За змістом вироку місцевий суд безпосередньо дослідив показання самого обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 26.02.2020 в одному з дворів по вулиці Богаєвського побачив потерпілого в стані алкогольного сп`яніння без взуття. Підійшов до нього та завів у під`їзд, щоб він не змерз. Потерпілий хотів кудись зателефонувати, однак у нього щось не виходило, й він встановив у його телефон свою сім картку, щоб зробити дзвінок. Після цього він пішов разом із телефоном потерпілого, який пізніше продав знайомому ОСОБА_9 .

По епізодам заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 пояснив, що дійсно 27.11.2020 року перебував разом із потерпілим в районі вулиці Гвардійської, однак ОСОБА_7 не бив, його майном не заволодівав, грошові кошти не викрадав. По епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 повністю заперечив свою причетність до викрадення майна потерпілого.

Однак, зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що 26 лютого 2020 року вночі у дворі по АДРЕСА_2 до нього підійшов обвинувачений і попросив мобільний телефон для здійснення дзвінка, на що він надав ОСОБА_5 свій мобільний телефон, але після цього обвинувачений зник. Наздогнати ОСОБА_5 він не зміг і звернувся до своїх знайомих осіб, щоб вони допомогли викликати поліцію.

23 березня 2020 року у ході пред`явлення для впізнання за фотознімками ОСОБА_6 впізнав обвинуваченого як особу, яка за вказаних вище обставин шахрайським шляхом заволоділа належним йому мобільним телефоном, що підтверджується протоколом указаної слідчої дії з додатком.

Зазначені вище докази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що обвинувачений запропонував йому купити згаданий вище мобільний телефон, на що він погодився і придбав цей телефон за 600 гривень, а в подальшому добровільно видав його поліції. 12 березня 2020 року свідок ОСОБА_9 указав на обвинуваченого як на особу, яка продала йому мобільний телефон, що зафіксовано у відповідному протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками з додатком.

Зі змісту вироку місцевого суду також вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що 27 листопада 2020 року ввечері по АДРЕСА_3 до нього ззаду підійшов ОСОБА_5 та звалив його на землю. Обвинувачений відтягнув його від дороги в неосвітлене місце, де завдав йому удари, викрав у нього мобільний телефон, гаманець і дві кредитні картки, обшукавши його рюкзак. Через декілька днів із належних йому карток були зняті грошові кошти.

30 грудня 2020 року ОСОБА_7 в ході пред`явлення для впізнання за фотознімками впізнав обвинуваченого як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження та відкрито викрала його майно за наведених вище обставин, що підтверджується протоколом відповідної слідчої дії з додатком.

За змістом протоколу огляду місця події від 28 листопада 2020 року з додатком ОСОБА_7 вказав місце, де щодо нього було вчинено грабіж, а саме біля будинку АДРЕСА_3 , й надав ідентифікуючі дані викраденого в нього ОСОБА_5 мобільного телефону.

08 січня 2021 року обвинувачений заклав під заставу викрадений у ОСОБА_7 мобільний телефон, що підтверджується договором про надання ломбардом фінансового кредиту № П4 від 08 січня 2021 року, довідкою директора ломбарду ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 16 січня 2021 року.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 16 січня 2021 року з додатком свідок ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_5 як особу, яка 08 січня 2021 року заклала до ломбарду мобільний телефон «Samsung J730».

Згідно з протоколом про перегляд технічного носія інформації з відеозаписами камер відеоспостереження банку та руху коштів на банківському рахунку ОСОБА_7 від 28 січня 2021 року з долученими до нього технічним носієм інформації, фототаблицею та відомостями про рух коштів, ОСОБА_5 в ніч з 27 на 28 листопада 2020 року використав викрадену в ОСОБА_7 банківську картку шляхом зняття грошей у банкоматі ПАТ КБ «Приват банк», зняв із цієї картки з банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк» по вул. Павлова, 16 у м. Кременчук Полтавської області кошти двома частинами на загальну суму 3 127 гривень; здійснив переказ у додатку «Приват24» із картки ОСОБА_7 на картку ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 18 291 гривня 46 копійок.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2020 року з додатком свідок ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_5 як особу, яка 27 листопада 2020 року вночі запропонувала йому перерахувати грошові кошти на його картку.

Крім цього, за змістом вироку місцевого суду вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що всередині належного йому будинку, огородженого парканом, по АДРЕСА_5 зберігались його особисті речі, зокрема: бензотример «Tatra garden MT332», катушки (для вудилищ) марок: «Flagman Master 3003 MS3003», «SY-200» з волосінню, «Teben TEB300 7+1», «Ryobi Ecusima 3000», «Teben TEB300 7+1», спінінги марок «Crocodile 2.4м» із закруткою, «Berkley CHERRYWOOD HD 182 10/35 Spin», три тримачі для вудилищ, вудилища марок «Salmo Royal Diamond Telerod 4651-400», «Siweida Simple 240-20», «Daiwa Black Widow Carp», три малих вудилища, алюмінієва драбина «2KORDA Krause Corda» та мотоблок «Szentkiraly KF-Quantum 60».

12-13 січня 2021 року він був у будинку, й указані вище речі знаходились на своїх місцях, однак у подальшому в січні 2021 року надійшло повідомлення від сусідів, що стороння особа перебуває на території його домоволодіння. Зайшовши до свого домоволодіння, він помітив відчинені двері в будинок і факт викрадення зазначеного вище майна. Із викрадених речей йому було повернуто лише мотоблок.

Показання ОСОБА_8 відповідають даним протоколу огляду місця події від 26 січня 2021 року з додатком, у ході якого встановлено, що територія домоволодіння ОСОБА_8 по АДРЕСА_5 огороджена високим парканом та хвірткою, зафіксовано відсутність речей і порушену обстановку в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_12 в ході пред`явлення для впізнання за фотознімками 02 лютого 2021 року впізнав ОСОБА_5 як особу, яка в ніч із 14 на 15 січня 2021 року просила його допомогли перенести речі з будинку, що підтверджується протоколом зазначеної слідчої дії з додатком.

Також факт викрадення обвинуваченим указаного вище майна ОСОБА_8 у сукупності із зазначеними вище доказами підтверджено довідкою директора ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_2» і договорами про надання ломбардом фінансового кредиту, відповідно до яких 14 та 17 січня 2021 року ОСОБА_5 з метою отримання грошового кредиту заклав під заставу викрадені у ОСОБА_8 речі: бензотример «Tatra garden MT332», катушки (для вудилищ) марок «SY-200», «TEB 300», «Master 3003», «Ecusima 3000», «Teben 300», спінінги марок «Crocodile», «Berkley CHERRYWOOD», вудилища марок «Salmo 4651», «Simple 240», «Widow Carp», три малих вудилища і три тримачі для вудилищ.

Свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 14 та 17 січня 2021 року заклала до ломбарду рибальське спорядження, а свідок ОСОБА_13 указав на ОСОБА_5 як на особу, яка продала йому мотоблок «Szentkiraly KF-Quantum 60», що підтверджується протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками з додатками. Свідок ОСОБА_13 добровільно видав поліції в ході огляду місця події вказаний вище мотоблок, придбаний ним у обвинуваченого за 2 000 гривень, що зафіксовано в протоколі цієї слідчої дії від 02 лютого 2021 року з додатком.

Оцінивши указані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

Щодо доводів захисника ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів поданої на вирок суду першої інстанції апеляційної скарги, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту щодо неправильної оцінки доказів, недоведеності винуватості засудженого у вчиненні окремих інкримінованих йому злочинів, суворості покарання, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження й дати правильну оцінку вчиненому.

Крім цього, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень; особу ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо. Також суд врахував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів убачає, що покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається.

Полтавський апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 й обґрунтовано залишив її без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3