Справа № 642/2601/24
Провадження № 1-кп/642/458/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова кримінальне провадження № 0001399 від 13.09.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційного працевлаштованого, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в :

13.05.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001399 від 13.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, з угодою про визнання винуватості від 10.05.2024, укладеною між прокурором Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю його захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Відповідно до угоди про визнання винуватості та обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в наступному.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 26.07.2023 р. маючи умисел на самовільне будівництві споруди, діючи всупереч вимогам ст. 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якими громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ч. 1 ст. 96 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди, їх державної реєстрації, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, діючи умисно, з корисливих мотивів самовільно зайняв земельну ділянку з координатами Х: 1) 11743.98; 2) 11750.02; 3) 11749.83; 4)11743.75 та Y: 1) 9591.85; 2) 9592.02; 3) 9598.01; 4)9597.84 площею 0,0036 га навпроти будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить комунальному підприємству «Харківська міська рада».

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , в невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 26.07.2023 р., усвідомлюючи, що не має права на земельну ділянку, за відсутності відповідного рішення про передачу земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, в порушення ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, що передбачають загальний порядок видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, без отримання вказаного дозволу відповідного органу, ОСОБА_4 , при невстановлених слідством обставинах, здійснив самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці з координатами Х: 1) 11743.98; 2) 11750.02; 3) 11749.83; 4)11743.75 та Y: 1) 9591.85; 2) 9592.02; 3) 9598.01; 4)9597.84 площею 0,0036 га навпроти будинку за адресою: АДРЕСА_2 , для використання у власних інтересах, чим завдав матеріальну шкоду КП «Харківській міській раді» у розмірі 3 541,59 грн. відповідно до розрахунку ГУ Держгеокадастру в Харківській області.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України.

У кримінальному провадженні № 0001399 від 13.09.2023 між прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , та обвинувачуваним ОСОБА_4 , за участі його захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_7 , 10.05.2024 укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинувачуваним згідно з вимогами статей 468, 469, 470, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 3 ст. 197-1 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі, викладеному в повідомленні про підозру та обвинувачення за фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, сприяти проведенню кримінального провадження щодо нього протягом всього судового розгляду. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 , за ч.3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 , визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 , узгодженого в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник просила угоду при визнання винуватості затвердити.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 3 ст. 197-1 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, в силу вимог ч. 2, 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

В силу ст.ст.66,67 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки ОСОБА_4 раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, узгоджене сторонами покарання суд знаходить таким, що відповідає положенням ст.65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчиненню ним нових злочинів.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що кримінальне правопорушення не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).

Оскільки сторонами угоди узгоджено покарання у виді штрафу, угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні, то суд приймає рішення про затвердження такої та призначення покарання у виді штрафу.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи №26340 від 14.03.2024 в сумі 18932 грн. стягнути з обвинуваченого.

Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 314, 374-376, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 10.05.2024 укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 та згодою представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001399 від 13.09.2023 за ч. 3 ст. 197-1 КК України затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи № 26340 від 14.03.2024 в сумі 18 932 грн. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві грн.)

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1