Провадження №11-сс/801/309/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 10.04.2024 за №0000332,

якою задоволено клопотання т.в.о. старшого слідчого ОСВ відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 дні, тобто до 13:25 год. 08.06.2024 року, з визначенням розміру застави, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінгечаур, Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, проживаючого в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Т.в.о. старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_9 11.04.2024 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Клопотання мотивовано тим, що Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000332, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

В межах даного кримінального провадження 11.04.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

У ході досудового розслідування є необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду: враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Окрім цього, зважаючи що ОСОБА_8 , будучи іноземцем може виїхати за межі країни до іншої держави, яку використовуватиме для переховування від органів досудового розслідування, так як не має постійного місця проживання.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема санкцією ч. 3 ст. 369 КК України передбачено конфіскацію майна, тому, перебуваючи на волі, підозрюваний матиме змогу відчужувати належне йому на праві власності майно, з метою уникнення конфіскації.

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується враховуючи, що ОСОБА_8 мав намір незаконно в`їхати на територію України, надаючи неправомірну вигоду службовій особі Державної прикордонної служби, тому також може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вищевикладене свідчить про те, що на даний час існують ризики того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу та матиме можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування справи, а тому слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували щодо поданого клопотання, просили відмовити у задоволенні клопотання або ж застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року задоволено клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено, що строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто до 13:25 год. 08 червня 2024 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 08 червня 2024 року.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначено на час дії ухвали суду.

Роз`яснено, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Свої висновки слідчий суддя мотивував тим, що 10 квітня 2024 року о 13 год. 25 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11 квітня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, тобто у наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за учинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища.

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000332 від 10.04.2024; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.04.2024; протоколу огляду місця події від 10.04.2024; рішенням про відмову в перетині державного кордону України від 09.04.2024; протоколів допитів свідків; повідомлення про підозру від 11.04.2024; інших матеріалів кримінального правопорушення та пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України обґрунтована.

Також враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, слідчий суддя під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_8 перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити нове кримінальне правопорушення, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Судом також було враховано вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості клопотання слідчий суддя враховував, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а тому дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчим суддею з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, ОСОБА_8 було визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн..

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_8 огли запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та не мотивованою з тих підстав, що слідчим суддею не враховано наявність обґрунтованої підозри, оскільки особа якій надавалась неправомірна вигода не відноситься до категорії особливо відповідальних службових осіб відповідно до ЗУ «Про державну службу» і має відноситися до категорії «Б», а тому в разі доведеності вини підозрюваного його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.369 КК України. Також сторона захисту вважає, що судом належним чином не було враховано особу підозрюваного в якого наявні стійкі соціальні зв`язки та добру репутацію, зокрема те, що він має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , має посвідку на постійне місце реєстрації та проживання в Україні, проживає разом з дружиною - громадянкою України та двома неповнолітніми дітьми, є особою раніше не судимою, що вказує на його стійкі соціальні зв`язки та добру репутацію.

Також сторона захисту вважає, що слідчим та прокурором не доведено необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу, а судом в повній мірі не дотримано вимог КПК України та не враховано положення Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь підозрюваного ОСОБА_11 огли у розгляді апеляційної скарги поданої в інтересах останнього. Також апеляційним судом підозрюваний повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді.

Захисник та прокурор за таких підстав не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність підозрюваного ОСОБА_11 , оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників судового провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Так, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки в сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 огли інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_8 огли до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні слідчого обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинами кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди в заподіянні якої підозрюється особа.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 огли у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа повинна притягуватися до кримінальної відповідальності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування або продовження щодо неї обмежувального заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Доводи захисника, що підозрюваний має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , проживає разом з дружиною, яка є громадянкою України та двома неповнолітніми дітьми, є особою раніше не судимою, колегія суддів приймає до уваги, однак зазначені обставини не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують існуючих ризиків. При цьому, вказані обставини існували і на час вчинення протиправних дій, проте у матеріалах судового провадження відсутні відомості, що вказані обставини утворюють моральні запобіжники при обранні ОСОБА_8 . огли моделі поведінки, тому вони, на переконання колегії суддів, не здатні перешкодити вчинити обвинуваченому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу захисника на те, що 29.11.2023 року Державною міграційною службою України у місті Києві та Київській області винесено рішення про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_8 з 29.11.2023 по 29.11.2026.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що доводи захисника про недоведеність ні слідчим, ні прокурором ризиків, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливість застосування домашнього арешту суперечливі, оскільки, застосування будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. До того ж, як убачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції. Відповідно згода підозрюваного та його захисника на залишення йому певної форми арешту, на переконання колегії суддів, усе ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у кримінальному провадженні.

Своїми діями підозрюваний ОСОБА_8 , являючись громадянином Республіки Азербайджан,показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміноване йому кримінальне правопорушення проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які на даному етапі має досягти як орган досудового розслідування, так і в подальшому суд.

Окрім того, у відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею щодо висловленої в судовому засіданні позиції як захисника, так і самого підозрюваного наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, обставини провадження та даних про особу підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний запобіжний заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, для того щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу підозрюваного, характером злочину у якому він підозрюється, додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту в нічний час доби є ускладненим.

Також згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з положень п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Таким чином, при визначенні розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, прийшов до правильного висновку щодо визначення підозрюваному застави саме у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є достатній забезпечити виконання ОСОБА_8

покладених на нього законом обов`язків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням вказаного розміру застави, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч.3 ст. 369 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4