Справа № 202/5425/24
Провадження № 1-кс/202/3763/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000099 від 19.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який народився у м. Дніпропетровську, неодруженому, раніше не судимому, учаснику бойових дій, який має інвалідність ІІ групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2

ВСТАНОВИВ:

30.05.2024 слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, яке мотивував тим, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000099, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 19.01.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у порушення положень чинного законодавства, а саме: Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зберігання бойових припасів здійснюється відповідно до дозвільної системи, яка є особливим порядком виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян. Положень додатку № 1 затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів. Пунктів 5, 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що під бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху. До вибухових речовин належать порох, динаміт, тротил, нітрогліцерин та інші хімічні речовини, їх сполуки або суміші, здатні вибухнути без доступу кисню. Під вибуховими пристроями слід розуміти саморобні чи виготовлені промисловим способом вироби одноразового застосування, спеціально підготовлені і за певних обставин спроможні за допомогою використання хімічної, теплової , електричної енергії або фізичного впливу (вибуху, удару) створити вражаючі фактори спричинити смерть, тілесні ушкодження чи істотну матеріальну шкоду - шляхом вивільнення, розсіювання або впливу токсичних хімічних речовин, біологічних агентів, токсинів, радіації, радіоактивного матеріалу, інших подібних речовин, маючи умисел, направлений на незаконне носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та реалізуючи його, у невстановлений органами досудового розслідування час, але не пізніше 28.05.2024, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці, з невстановленого органами досудового розслідування джерела без передбаченого законом дозволу придбав нарізний автоматичний карабін калібру 5,56х45 мм НАТО зібраний саморобним способом з наслідуванням конструкції напівавтоматичних штурмових автоматичних гвинтівок модельного ряду «AR-15», з використанням ствольної коробки, спускової коробки, газової трубки, затворної рами, затвора, частин ударно-спускового механізму, запобіжника, зворотного механізму, висувного прикладу, цівки з верхньою планкою Пікатіні, пістолетного руків`я, полум`ягасника та нарізного ствола карабіну калібру 5,56х45 мм НАТО (промислового виготовлення).

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 у цей же час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що придбаний ним предмет нарізний автоматичний карабін калібру 5,56х45 мм НАТО зібраний саморобним способом з наслідуванням конструкції напівавтоматичних штурмових автоматичних гвинтівок модельного ряду «AR-15», з використанням ствольної коробки, спускової коробки, газової трубки, затворної рами, затвора, частин ударно-спускового механізму, запобіжника, зворотного механізму, висувного прикладу, цівки з верхньою планкою Пікатіні, пістолетного руків`я, полум`ягасника та нарізного ствола карабіну калібру 5,56х45 мм НАТО (промислового виготовлення), привласнив його та переніс за місцем свого постійного мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де також без передбаченого законом дозволу залишив зберігати до 28.05.2024.

28.05.2024 у проміжок часу з 06.12 год. до 15.15 год. на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення якого, окрім іншого, виявлено та вилучено нарізний автоматичний карабін калібру 5,56х45 мм НАТО зібраний саморобним способом з наслідуванням конструкції напівавтоматичних штурмових автоматичних гвинтівок модельного ряду «AR-15», з використанням ствольної коробки, спускової коробки, газової трубки, затворної рами, затвора, частин ударно-спускового механізму, запобіжника, зворотного механізму, висувного прикладу, цівки з верхньою планкою Пікатіні, пістолетного руків`я, полум`ягасника та нарізного ствола карабіну калібру 5,56х45 мм НАТО (промислового виготовлення), який ОСОБА_5 , без передбаченого законом дозволу, у порушення законодавства України у сфері дії дозвільної системи носив, зберігав, придбав.

28.05.2024 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України, поміщено до ІТТ № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

29.05.2024 у порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні злочину підтверджується зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні виникла необхідність у обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку із наявністю вищевказаних ризиків неналежної процесуальної поведінки, є необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення застави у розмірі 340 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, про що і просив суд.

У судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що підозра є необґрунтованою, а ризики є припущеннями сторони обвинувачення.

Захисник адвокат ОСОБА_4 підтримала позицію підозрюваного, надала письмові заперечення та матеріали, які характеризують ОСОБА_5 та додатково пояснила, що прокурором не доведена а ні обґрунтованість підозри, а ні наявність ризиків. Просила у задоволенні клопотання відмовити або обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши доводи, якими обґрунтовується клопотання та матеріали, які надані стороною захисту, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000099 від 19.01.2024.

29.05.2024 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за обставин викладених вище.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого та інші відомості.

У судовому засіданні прокурором доведене, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.263 України, що підтверджується матеріалами клопотання, а саме: даними протоколу обшуку, показаннями свідків, які викладені у протоколах допитів свідків, даних протоколу огляду, речовими доказами, висновком експерта № СЕ-19/104-24/22462-БЛ від 29.05.2024 та іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Таким чином, існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкримінований йому злочин.

При цьому слідчий суддя зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що необхідні для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення.

Як вбачається з пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів). У цьому контексті необхідно з`ясувати яким є зміст цього стандарту саме з метою повідомлення особі про підозру.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/бо можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Також слідчий суддя зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у даному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України, є злочином, за який передбачено покарання у вигляді тривалого позбавлення волі). Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_5 можливості переховуватися від органу слідства та суду, зокрема, про відсутність перешкод для ОСОБА_5 покинути територію Дніпропетровської області свідчить те, що він має широко коло знайомств серед військовослужбовців, з якими проходив службу, що дає йому змогу переховуватися у них у будь-якому регіоні України.

Крім того, у судовому засіданні прокурором доведене, що обґрунтовано існує ризик вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення аналогічної спрямованості, оскільки він офіційно не працює, а отже немає сталого доходу, що дає підстави виявити ті характерні ознаки, які підкріплюють твердження про небезпеку вчинення підозрюваним спроб вчинити інший злочин щодо незаконного обігу зброї та бойових припасів.

Інших ризиків слідчим суддею не встановлено.

Також слідчим суддею оцінено в сукупності такі обставини: у разі визнання вини підозрюваного у скоєнні інкримінованого злочину, йому загрожує відбування покарання у вигляді позбавлення волі; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків за місцем постійного проживання, тощо.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 5 частини першою статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурором доведене, що більш м`який запобіжний захід обраний ОСОБА_5 на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, оскільки перебуваючи під домашнім арештом або під дією іншого більш м`якого запобіжного заходу, ОСОБА_5 без будь-яких перешкод зможе переховуватися від слідства та суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Однак, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Ретельно оцінивши в сукупності всі надані матеріали кримінального провадження та обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, його соціальні зв`язки за місцем мешкання; майновий стан; відсутність повідомлень про підозру у інших кримінальних провадженнях, приходжу до висновку про можливість визначення підозрюваному розміру застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У даному випадку слідчий суддя вважає, що застава ОСОБА_5 може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки має місце виключність випадку, яка полягає у тому, що ОСОБА_5 , який тривалий час перебував на військовій службі, є учасником АТО, підозрюється у незаконному носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

При цьому загальновідомими та такими, що не потребують доказування, є обставини, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)".

Четверта фаза збройної агресії розпочалася 24 лютого 2022 року повномасштабним вторгненням агресора на суверенну територію України.

Станом на 30.05.2024 Україна залишається об`єктом збройної військової агресії з боку РФ, яку остання здійснює.

Крім того загальновідомим є також той факт, що Україна та її громадяни здійснюють все можливе за для відсічі збройної військової агресії з боку РФ, у тому числі звертаються до міжнародних партнерів по допомогу в озброєнні та належному забезпеченні військовослужбовців ЗСУ. Громадяни України активно допомагають державі та збирають гроші на купівлю зброї, амуніції та автомобілів для ЗСУ.

У той же час, під час проведення обшуку у даному кримінальному провадженні, у тому числі у приміщенні, яким користується підозрюваний, була виявлена велика кількість різноманітної зброї та набоїв до неї, яка могла бути використана військовослужбовцями ЗСУ для відсічі збройної агресії РФ. Відсутність зброї у військовослужбовців об`єктивно могла вплинути на зниження обороноздатності окремих підрозділів ЗСУ.

Отже, з урахуванням фактичних обставин вчиненого злочину, а саме кількості вилученої зброї у підозрюваного за провадженням, до підозрюваного необхідно застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку слідчого судді, такий розмір застави розумно і пропорційно співвідноситься з обставинами вчинення кримінального правопорушення, роллю та особою підозрюваного, та зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, запобігти ризикам кримінального провадження та не є завідомо непомірним для нього з урахуванням його майнового стану.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього такі відповідні обов`язки.

Строк дії запобіжного заходу - з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 , а саме 28.05.2024 (протокол затримання в порядку ст.208 КПК України).

Враховуючи викладене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає частковому задоволенню з одночасним визначенням розміру застави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193,194 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 на строк 60 (шістдесят) днів, а саме з 28 травня 2024 по 26 липня 2024 року.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала втрачає силу 27.07.2024 року о 00 год. 00 хв., якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.

Одночасно обрати ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 454 200 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті грн. 00 коп.), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу протягом її дії.

Покласти на підозрюваного у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суд із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він постійно проживає, без письмового дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; не спілкуватися зі свідками та іншими підозрюваними за даним кримінальним провадженням; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяця з дня внесення застави.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій установи виконання покарань.

Продовження цього строку можливе у порядку передбаченому ст.199 КПК України

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали буде складений 03.06.2024

Слідчий суддя ОСОБА_1