В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 542/1141/24

Кримінальне провадження № 1-кп/542/103/24

10 липня 2024 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіжання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2024 за № 0000107 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нові Санжари Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених частиною 1 ст. 357 КК України та частиною 4 статті 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2024 року, близько 15:00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_6 , дізнався про наявність грошових коштів на рахунку банківської картки в останнього.

ОСОБА_4 , розуміючи, що банківська картка та наявні на ній кошти є чужою власністю, маючи умисел, спрямований на викрадення офіційного документа та корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме: для заволодіння коштами, взяв без дозволу банківську картку ОСОБА_6 № НОМЕР_1 , емітовану «MONOBANK» / AT «Універсал Банк», що знаходилась у чоловічому гаманці чорного кольору на батареї в кухні у житлі за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього ОСОБА_4 поклав викрадену банківську картку до кишені своєї куртки.

Вчинивши викрадення банківської картки, ОСОБА_4 позбавив ОСОБА_6 можливості використовувати зазначену банківську картку за призначенням.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачуєгься у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що на території України діє воєнний стан, 06 травня 2024 року о 20 год 40 хв, перебуваючи в приміщенні магазину "Анастасія", розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи у користуванні раніше викрадену банківську карту № НОМЕР_1 , таємно викрав з банківського рахунку НОМЕР_2 кошти в сумі 1397 грн 00 коп, розпорядившись коштами на власний розсуд шляхом контактного розрахунку за товари у вказаному магазині через POS-термінал, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 1397 грн 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Отже, своїми сукупними умисними діями, які виразилися у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

11 червня 2024 року між прокурором Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали укладену угоду про визнання винуватості, просили її затвердити, при цьому обвинувачений підтвердив свою згоду на застосування узгодженої в угоді міри покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України, визнав беззастережно, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.

Розглядаючи кримінальне провадження згідно зі ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Враховуючи, що між прокурором та підозрюваним досягнуто угоди, суд розглядає справу відповідно до положень статтей 474, 475 КПК України.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам статтей 468-470, 472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі щодо правової кваліфікації кримінальних правопорушень та щодо узгодженої міри покарання. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у швидкому здійсненні правосуддя, призначення особі узгодженого покарання, запобігання вчинення обвинуваченим та іншими особами кримінального правопорушення, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Потерпілий надав прокурору згоду на укладення угоди, про що свідчить його письмова заява.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснені положення ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений просив затвердити угоду.

Судом вивчалась особа обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він не перебуває під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, характеризується задовільно, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України, а також характер обвинувачення та вид покарання.

Укладення угоди сторонами є добровільним, умови угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України.

Суд вважає, що узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України за ч. 1 ст. 357 КК України є кримінальним проступком, а за ч. 4 ст. 185 КК України тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Зі змісту угоди вбачається, що сторонами угоди узгоджено покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі та за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим сторони погодили остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, в порядку ст. 75 КК України просили суд звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку щодо можливості затвердження укладеної між прокурором і підозрюваним угоди про визнання винуватості, призначення останньому узгодженого сторонами покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Встановлено також, що відповідно до ухвали слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.05.2024 накладено арешт на речовий доказ у справі.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України накладений арешт підлягає скасуванню.

Цивільний позов не заявлений.

Під час судового провадження клопотань від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило, підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2024 за № 0000107, укладену у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 між прокурором Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 про визнання ним винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.05.2024 та повернути ОСОБА_6 банківську картку «MONOBANK»/AT «Універсал Банк» з № НОМЕР_1 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Роз`яснити учасникам провадженням, що згідно зі ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, потерпілому.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1