УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

м. Київ

справа №757/56933/21

провадження № 51- 2304 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на вирок Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки та за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого з призначених покарань більш суворим та часткового складання із невідбутою частиною покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, призначеноОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що 20 березня 2017 року приблизно о 14:30 в магазині «Пул енд Беа», який розташований в ТРЦ «Гуллівер» за адресою: м. Київ, Спортивна площа, 1а, ОСОБА_4 викрав жіночу сумку-рюкзак вартістю 439, 20 грн, однак під час перевірки його речей охоронцем магазину вказаний товар було виявлено.

Крім того, 09 березня 2019 року приблизно о 18:30 ОСОБА_4 викрав у магазині «Colins», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , куртку вартістю 739,07 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить змінити судові рішення судів попередніх інстанцій в частині призначеного покарання, а саме - вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

На обґрунтування касаційних вимог прокурор стверджує, що суд першої інстанції під час призначення засудженому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не призначив покарання окремо на підставі ч. 1 ст. 70 КК та окремо на підставі ч. 4 ст. 70 КК.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, виду та розміру покарання в касаційній скарзі не оспорюються.

Фактично аргументи касаційної скарги зводяться до тверджень прокурора про неправильне застосування судами положень ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК під час призначення остаточного покарання.

Такі доводи прокурора Суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, вирок місцевого суду був переглянутий в апеляційному порядку за апеляційними скаргами засудженого та його захисника і за наслідками апеляційного розгляду залишений без змін судом апеляційної інстанції.

Сторона обвинувачення з апеляційною скаргою на вирок суду першої інстанції не зверталась.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, вирок суду першої інстанції було оскаржено лише стороною захисту. Тобто прокурор на етапі апеляційного перегляду з апеляційною скаргою не звертався.

Звернення з касаційною скаргою прокурора фактично зводиться до того, що він вважає викладення резолютивної частини вироку таким, що не відповідає КК. Однак з остаточним покаранням і його розміром прокурор погоджується.

Суд звертає увагу, що сторона захисту не оскаржувала судове рішення з підстав, вказаних прокурором. Тобто захисту зрозуміло як розмір покарання, який призначений судом, так і послідовність визначення остаточного покарання засудженому.

Колегія суддів вважає, що доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі щодо неправильного застосування під час призначення ОСОБА_4 остаточного покарання положень ст. 70 КК, потрібно відхилити, оскільки в резолютивній частині вироку місцевого суду чітко зазначено, які принципи складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень були застосовані судом.

Зокрема, на підставі ч. 1 ст. 70 КК суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК - принцип часткового складання із невідбутою частиною покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року.

Одночасне посилання в резолютивній частині вироку на ч. 1 ст. 70 КК та ч. 4 ст. 70 КК як на спосіб складання покарань не свідчить про неправильне застосування ст. 70 КК у цьому провадженні. Адже навіть у своїй касаційній скарзі прокурор просить призначити засудженому остаточне покарання у тому ж виді та розмірі, що і призначено судом першої інстанції.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції за апеляційними скаргами сторони захисту - ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3