Справа № 524/7259/23
Провадження № 1-кп/524/245/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002023 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, розлучений, пенсіонер, інвалід 3 групи загального захворювання, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

16.08.2023 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 перебували за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно відпочивали та розпивали алкогольні напої. Цього ж дня, приблизно о 16.00 год. між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, перебуваючи в прихожій кімнаті в середині будинку у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений ОСОБА_7 узяв до рук сокиру, яка складається з дерев`яного руків`я, металевого обушка та леза, та наніс два удари обухом сокири по голові ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 впав на підлогу в прихожій кімнаті.

Через деякий час потерпілий ОСОБА_8 піднявся з підлоги, вийшов на подвір`я і впав поруч з ручною колонкою для накачування води обличчям до гори. В цей час обвинувачений ОСОБА_7 вийшов на подвір`я слідом за потерпілим та продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наніс ще три удари обухом сокири в ділянку шиї та голови лежачого на землі ОСОБА_8 , після чого двічі вдарив ногою взутою у взуття по обличчю потерпілого.

Після цього, ОСОБА_7 , усвідомлюючи реальну можливість продовжити дії спрямовані на вбивство потерпілого, не вчинив ніяких дій, спрямованих на позбавлення потерпілого ОСОБА_8 життя, а звернувся по допомогу до сусідів - подружжя ОСОБА_9 та попросив викликати швидку медичну допомогу і поліцію, внаслідок чого ОСОБА_8 вчасно надано медичну допомогу та госпіталізовано до медичного закладу.

Від зазначених вище умисних дій обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у виді: перелому лобної кістки, рублених ран лобної ділянки зліва, які утворилися від дії рублячого предмету та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя; перелому кісток носу, синців навколо очей, садно потиличної ділянки голови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та по суті обвинувачення повідомив, що 15.08.2023 року він отримав заробітну плату, поїхав в магазин на велосипеді на Чередники, зустрів ОСОБА_8 , якого знає багато років. В магазині купив пляшку горілки. Запросив до себе потерпілого. Вдома випили пляшку горілки, розмовляли. Курили на вулиці. Після цього потерпілий безпідставно почав в нього щось кидати, бив ногою, він його двічі відштовхував. Після того як ОСОБА_8 його штовхонув, обвинуваченому у поле зору попала сокира. Він хотів потерпілого налякати, взяв сокиру в руки і кинув в потерпілого, який стояв до нього обличчям. Сокира влучила потерпілому в голову. Після цього, він поставив сокиру, взяв цигарку і пішов на вулицю курити. Коли вийшов, потерпілий лежав на землі поруч з ручною колонкою для накачування води. Навколо колонки мається цементована площадка. Потерпілий лежав поруч з колонкою обличчям до гори потилицею на цементованій площадці. ОСОБА_7 підійшов до потерпілого, той був п`яний. Обвинувачений вважає, що потерпілий коли падав вдарився головою об колонку і цементову площадку. Побачивши, що потерпілий лежить на землі, ОСОБА_7 побіг до сусіда і попросив, щоб той викликав швидку допомогу, а коли повернувся до дому, чекав швидку, яка приїхала швидко. Після швидкої приїхала поліція. В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_7 наполягав на тому, що він ударив сокирою потерпілого один раз. Вважає, що коли ОСОБА_8 вийшов на вулицю, то впав на спину і ударився об забетоновану поверхню біля колонки. У скоєному щиро кається та жалкує, наполягає на тому, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у тому, що він умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, підтверджується наступними доказами безпосередньо дослідженими та перевіреними судом.

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що ОСОБА_7 знає більше року, спілкувались з ним, допомагав йому по господарству, випивали разом. 16.08.2023 року близько 16 год. 30 хв. він зустрів ОСОБА_7 , який запропонував випити. Потерпілий погодився і вони разом пішли до дому до ОСОБА_7 , який проживає сам. Випили по стакану горілки і вийшли курити. Під час розпивання спиртного розмовляли, обвинувачений розповідав, що він відбував покарання в місцях позбавлення волі у м. Харкові. Після зайшли в хату, потерпілий перебував у прихожій, сидів на дивані, коли обвинувачений наніс йому удар по голові. Перед цим сокира була на вулиці. Навіщо ОСОБА_7 взяв сокиру потерпілий не знає. За що його ударив обвинувачений, він не пам`ятає, однак пам?ятає, що обвинувачений наніс йому два удари сокирою. Він не пам`ятає, хто і за яких обставин йому зламав ніс. Також потерпілий пам?ятає, що він падав і ударявся об колонку для накачування води. Як вийшов на вулицю і як, його забирала швидка медична допомога потерпілий не пам`ятає через те, що був у стані сильного алкогольного сп?яніння. Ще до зустрічі з обвинуваченим в день події потерпілий вживав алкогольні напої. Він прийшов до тями в лікарні. Також потерпілий повідомив суду, що він не наполягає на покаранні у виді позбавлення волі для обвинуваченого ОСОБА_7 , так як через стан алкогольного сп`яніння він не пам`ятає детально обставини того дня і допускає, що міг сам якимись діями спровокувати ОСОБА_7 .

Показаннями свідка ОСОБА_11 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що ОСОБА_7 і потерпілого знає. Потерпілого бачив у обвинуваченого, так як вони часто випивали разом. 16.08.2023 року після обіду прибіг ОСОБА_12 і сказав, що треба викликати швидку медичну допомогу і поліцію. Обвинувачений в той день був сильно п?яний, бігав по сусідах і просив викликати карету швидкої медичної допомоги. Потерпілий ОСОБА_8 був живий, ворушився і говорив щось, але в стані сильного алкогольного сп?яніння і лежав в калюжі крові. ОСОБА_10 невнятно говорив, оскільки він переніс інсульт, але ще в день події він повідомляв, що між ним та потерпілим виникла сварка і потерпілий кинувся на нього, а він захищався. Потерпілий лежав біля хати. На третій день після події свідок бачив як потерпілий йшов з лікарні. Він як пив, так і п`є.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з обвинуваченим ОСОБА_10 . Обвинуваченого знає давно як особу, що зловживає спиртними напоями. 16.08.2023 року ОСОБА_10 прийшов до них із чоловіком на подвір?я, був у стані сильного алкогольного сп?яніння і попрохав викликати швидку медичну допомогу. Так як ОСОБА_10 був п?яний і говорить після інсульту незрозуміло, то чоловік пішов з ним подивитися, що трапилось. Повернувшись від ОСОБА_10 чоловік сказав, що дійсно треба викликати швидку медичну допомогу і поліцію. Після цього свідок викликала поліцію і зателефонувала в швидку медичну допомогу. Підійшовши до калітки подвір?я ОСОБА_10 , свідок бачила, що після приїзду поліції потерпілий вже сидів, а не лежав. Потерпілий при цьому був в крові і дуже грязний та дуже п?яний був потерпілий. Обвинувачений в цей же час сидів на лавочці поряд з будинком і спілкувався з працівниками поліції. Свідок впевнено пам?ятає, що саме обвинувачений ОСОБА_7 , а не будь-яка інша особа, повідомив про необхідність виклику поліції та працівників швидкої медичної допомоги.

Згідно даних електронного рапорту оперативного чергового працівника поліції вбачається, що 16.08.2023 року о 16 год. 29 хв. надійшло повідомлення зі служби 02 від жінки, яка не побажала назвати себе, про те, що її сусід ОСОБА_14 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов до заявниці та просив викликати поліцію, оскільки він побився з невідомим і можливо у останнього розбита голова (а.с. 53).

Згідно даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.08.2023 року в цей день потерпілий звернувся в поліцію з повідомленням про те, що йому нанесені тілесні ушкодження (а.с.54).

Даними протоколу обшуку від 16.08.2023 року з додатками у виді фототаблиць, згідно з яким, проведено огляд місця події, а саме - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Під час огляду виявлено та вилучено нашарування РБК з вхідної хвіртки, кепки, гумового коврика та сокири. Також цим протоколом зафіксовано, що в будинку на столі виявлені дві рюмки та пуста пляшка з під горілки, у прихожій кімнаті поряд з полицею для взуття виявлена сокира. ( т.1 а.с. 55-65).

Даними висновку судово-медичної експертизи № 971 від 23.08.2023 року, згідно якої у потерпілого ОСОБА_8 виявлені такі тілесні ушкодження:

- перелом лобної кістки, рублена рана лобної ділянки зліва які утворилися від дії рублячого предмету та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, відповідно до п.п. 2.1.11а, 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

- перелом кісток носу, синці навколо очей, садно потиличної ділянки голови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

- рублена рана голови, рани шиї справа, лівого вуха, які утворилися від дії рублячи-ріжучого предмету, в строк і при обставинах, вказаних у постанові і під експертним та за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Садно потиличної ділянки голови, яке утворилося від дії тупого предмету з розповсюдженою травмуючою поверхнею можливо в строк і при обставинах, вказаних у постанові і під експертним та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5. Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»).

Вище вказані тілесні пошкодження могли утворилися від не менш як п`яти ударів сокирою та не менше ніж двох ударів тупим предметом, про що свідчить кількість тілесних ушкоджень.

Садно потиличної ділянки голови праворуч могло утворитися при падінні з положення стоячи, коли тілу було надано прискорення, від удару в передню поверхню голови, про що свідчить локалізація, механізм утворення та характер даного тілесного ушкодження. (а.с. 78-79).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 20.09.2023 року та додатком до нього у виді відеозапису. Під час проведення даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_8 відтворив за допомогою маникену механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 (а.с. 80-83).

Даними висновку експерта № 1094 від 21.09.2023 року, згідно якого показання потерпілого ОСОБА_8 , надані ним під час проведення слідчого експерименту від 20.09.2023 р. по механізму нанесення йому тілесних ушкоджень відповідають даним (а.с. 84).

Даними висновку експерта № 927 від 18.08.2023 року, згідно якого у ОСОБА_7 , будь - яких тілесних ушкоджень не виявлено (а.с. 85).

Даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 471 від 16.08.2023 року, з якої вбачається, що після приїзду бригади швидкої медичної допомоги, потерпілий ОСОБА_8 перебував у свідомості та повідомив про обставини отримання ним тілесних ушкоджень (а.с. 90-91).

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 1253 від 28.08.2023 року, згідно з якими кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0 ( а.с. 92-93).

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 1258 від 28.08.2023 року, згідно з якою кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. На фрагменті гумового килимка, який вилучений під час проведення обшуку кв. АДРЕСА_3 , в об. №1 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначеному об?єкті виявлена кров А(11) групи з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО . Ця кров може походити від ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , за умови наявності зовнішньої кровотечі на час події останнього. ( а.с. 95-96).

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 1256 від 28.08.2023 року, згідно з якою кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. На кепці темно - сірого кольору, яка вилучена під час обшуку кв. АДРЕСА_3 , в об. № 1, 2, знайдена кров людини. При серологічним дослідженні в зазначених об`єктах виявлені антиген А. Ця кров може походити від ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , крові яких властивий виявлений антиген, за умови наявності зовнішньої кровотечі на час події останнього. ( а.с. 98-99).

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 1254 від 29.08.2023 року, згідно з якими кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. На літніх капцях чорного кольору (об. № 1-3), що згідно постанови вилучені 16.08.2023 року в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 , які надані на дослідження, знайдена кров людини. При серологічниму дослідженні у вище вказаних об`єктах виявлен антиген А за ізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити і від потерпілого ОСОБА_8 , і від підозрюваного ОСОБА_7 , крові яких властивий виявлений антиген, за умові, що на момент скоєння злочину, в останнього було пошкодження у вигляді зовнішньої кровотечі. (а.с. 101-102).

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 1255 від 29.08.2023 року, згідно з якими кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. На штанах джинсових синього кольору (об.№1-8), що згідно постанови вилучені 16.08.2023 року в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які надані на дослідження,знайдена кров людини. При серологічному дослідженні у вищевказаних об`єктах виявлений антигенізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити і від потерпілого ОСОБА_8 , і від підозрюваного ОСОБА_7 крові, яких властивий виявлений антиген, при умові, що на момент скоєння злочину, в останнього було пошкодження у вигляді зовнішньої кровотечі.( а.с. 104-106).

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 1257 від 28.08.2023 року, згідно з якими кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. На двох фрагментах вати, які вилучені під час проведення обшуку кв. АДРЕСА_3 , в об. № 1,2 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначених об`єктах виявлена кров А(11) групи з ізогемаглютиніном анти - В за ізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , за умови наявності зовнішньої кровотечі на час події у останнього. (а.с. 108 -109)

Висновком судово-медичної цитологічної експертизи № 400 від 28.08.2023 року, згідно з яким при судово - медичній експертизі слідів на сокирі, «слідчим вказано як «топор з дерев`яним руків`ям», яка вилучена під час обшуку 16.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , в об. 1, 3, 4 виявлена кров людини, статеву належність якої встановити не вдалось у зв?язку з деструктивними змінами клітинних елементів крові. В об.3 знайдені епітеліальні клітини та мікрофрагменти сполучної і скелетної (посмугованої) м?язової тканини, статеву належність яких встановити не представилося можливим у зв?язку з деструктивними змінами їх ядер.

При серологічному дослідженні слідів крові в об.3 виявлений антиген А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, які можуть походити від особи (осіб), кров якої (яких) належить до А (ІI) групи, в тому числі, як від потерпілого ОСОБА_8 , так і від підозрюваного ОСОБА_7 (якщо на момент скоєння злочину в останнього були пошкодження, що супроводжувались зовнішньою кровотечею).

При серологічному дослідженні слідів крові в об.1,4 виявлений антиген А ізосерологічної системи АВ0, який може походити від особи (осіб), крові якої(яких) він властивий, в тому числі, як від потерпілого ОСОБА_8 , так і від підозрюваного ОСОБА_7 (якщо на момент скоєння злочину в останнього були пошкодження, що супроводжувались зовнішньою кровотечею).

При дослідженні обох щік клину сокири (об.2) крові не виявлено. Статеву належність епітеліальних клітин встановити не вдалось у зв?язку з відсутністю епітеліальних клітин, встановити не вдалось у зв`язку з відсутністю епітеліальних клітин, придатних для цитологічного дослідження.(а.с. 110-112);

Висновком судово - психіатричної експертизи № 445 від 21.09.2023 року згідно з яким, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, не страждав будь-яким хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності, а виявляв ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді розладу особистості органічного походження (F07.84), який позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_7 на даний час також виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді розладу особистості органічного походження, який позбавляє його здатності повною мірою реалізувати свої права.

ОСОБА_7 підпадає під дію ст. 20 КК України і потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Визначення виду заходів виходить за межі компетенції судово-психіатричної експертизи. (а.с. 113-118).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, орган досудового розслідування виходив із того, що обвинувачений на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку, під час якої у обвинуваченого виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 та реалізуючи злочинний умисел, а саме з метою позбавити життя потерпілого, обвинувачений умисно наніс потерпілому три удари обухом сокири в ділянку шиї та голови, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, відтак вчинив закінчений замах на умисне вбивство.

Частиною 3 ст. 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.90 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 не вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а його дії мають бути кваліфіклвані за ч. 1 ст. 121 КК України, як такі, що виразились в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України та п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованим на вчинення злочину, діяння, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2020 року в справі №164/1826/17 (провадження №51-6292км19).

Тобто, із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Істотним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні. Зазначене також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 грудня 2018 року в справі №569/2944/16-к (провадження №51-4894км18).

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою, - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

Під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений та потерпілий знайомі між собою. В день вчинення кримінального правопорушення - 16.08.2023 року потерпілий завітав до обвинуваченого додому, де вони разом вживали спиртні напої. Далі, між ними виник спір під час якого обидва ображали один одного словесно, а потім обвинувачений схопив сокиру і заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, після чого потерпілий вийшов на подвір`я та впав на подвір`ї. Обвинувачений вийшовши за ним слідом, наніс йому ще при удари, а потім побачив кров і одразу побіг кликати на допомогу до сусідів, та чекав приїзду швидкої і поліції.

Отже, після нанесення потерпілому ударів обухом сокири, обвинувачений бачив та усвідомлював, що потерпілий залишився живим і перебував у свідомості.

Проте, будь-яких подальших дій, спрямованих на позбавлення ОСОБА_8 . життя обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв, не вживав заходів для приховання своїх протиправних дій. Поряд з цим, усвідомивши, що наніс потерпілому тілесних ушкоджень сокирою в ділянку голови, обвинувачений ОСОБА_7 побіг до сусідів - подружжя ОСОБА_9 кликати на допомогу щоб викликали швидку медичну допомогу.

Зазначені обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , даними електронного рапорту оперативного чергового працівника поліції, з якого вбачається, що 16.08.2023 року о 16 год. 29 хв. надійшло повідомлення зі служби 02 від жінки, про те, що її сусід ОСОБА_14 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов до заявниці та просив викликати поліцію, оскільки він побився з невідомим і можливо у останнього розбита голова (а.с. 53).

Про відсутність наміру позбавити потерпілого життя свідчить припинення злочинних дій за відсутності перешкод для їх продовження.

Отже, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, залишилось не доведеною поза розумним сумнівом і ґрунтується на припущеннях органів досудового розслідування.

Поряд з цим, відповідно до частин 1-2 ст. 17 КК України, добровільною відмовою є остаточне припинення особою за своєю волею готування до кримінального правопорушення або замаху на кримінальне правопорушення, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення кримінального правопорушення до кінця.

Особа, яка добровільно відмовилася від доведення кримінального правопорушення до кінця, підлягає кримінальній відповідальності лише в тому разі, якщо фактично вчинене нею діяння містить склад іншого кримінального правопорушення.

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , не будучи ніким помічений і викритий під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , самостійно припинив побиття останнього і звернувся по допомогу до сторонніх осіб з метою повідомлення про раніше вчинені ним протиправні дії працівників поліції, не вчиняв будь-яких заходів для приховання своїх протиправних дій, а чекав приїзду працівників поліції і швидкої медичної допомоги та при відсутності достовірних доказів прямого умислу і наявності мотиву на позбавлення життя потерпілого, суд вважає, що ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за фактично вчинене ним діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При встановлених обставинах, оцінивши сукупність досліджених доказів керуючись законом та за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними і достатніми для визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він спричинив потерпілому ОСОБА_8 умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.1, 2, 3 ст.50 КК України).

Так, згідно висновку судово - психіатричної експертизи № 445 від 21.09.2023 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, не страждав будь-яким хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності, а виявляв ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді розладу особистості органічного походження (F07.84), який позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_7 на даний час також виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді розладу особистості органічного походження, який позбавляє його здатності повною мірою реалізувати свої права.

ОСОБА_7 підпадає під дію ст. 20 КК України і потребує застосування примусових заходів медичного характеру. (а.с. 113-118).

Статтею 20 КК України встановлено, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує те, що він вчинив тяжкий злочин будучи в стані обмеженої осудності, всі обставини по справі в їх сукупності, зокрема, ту обставину, що потерпілий ОСОБА_8 під час його допиту судом не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 К України раніше не судимий, пенсіонер, є інвалідом 3 групи. Враховується також вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання суд вважає - вчинення злочину у стані алкогольного сп"яніння .

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 121 КК України.

В той же час, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, усвідомлення ним своєї вини, а також той факт, що він примирився з потерпілим і потерпілий не наполягає на покаранні у виді реального позбавлення волі, суд приходить до переконання про можливість на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

За таких обставин, застосовуючи до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд скасовує запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим він підлягає звільненню з-під варти негайно в залі судового засідання.

Крім того, суд вважає за необхідне зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 період його перебування під вартою з 16.08.2023 року ( а.с. 71) по 08.04.2024 року, як відбуте ним покарання.

Арешт накладений ухвалами слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.08.2023 року необхідно скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати розподіляються відповідно до ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк три роки, поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У зв`язку із застосуванням положень ст. 75 КК України, скасувати дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та на підставі ч. 1 ст. 377 КПК України звільнити його з-під варти негайно в залі судового засідання.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 період його перебування під вартою з 16.08.2023 року по 08.04.2024 року, як відбуте ним покарання.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 18.08.2023 року на зіскоб з РБК з фіртки, кепка сірого кольору з нашаруванням РБК, фрагмент вати з нашаруванням РБК, фрагмент гумового коврику з нашаруванням РБК, ніж з рукояткою чорного кольору, дві чарки зі столу, пляшка з-під горілки «Житня сльоза» об`ємом 0,25 мл, сліди рук на трьох відрізках липкої стрічки, сокира з дерев?яним руків?ям зі слідами нашарування РБК, ніж з рукояткою білого кольору зі слідами нашарування РБК, які влучені під час обшуку 16.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_4 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 18.08.2023 року на штани джинсові синього кольору на передній частині яких маються плями зовні схожі на РБК, літні капці чорного кольору, на підошві яких є плями РБК, мобільний телефон «Aelion» червоного кольору IMEI НОМЕР_1 з абонентськими номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , які вилучені 16.08.2023 року під час особистого обшуку у ОСОБА_7 .

Судові витрати, пов`язані із залученням експертів, на суму 1912,12 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Речові докази, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області:

?зіскоб з РБК з фіртки, фрагмент вати з нашаруванням РБК, фрагмент гумового коврику з нашаруванням РБК, ніж з рукояткою чорного кольору, , пляшка з-під горілки «Житня сльоза» об`ємом 0,25 мл, сліди рук на трьох відрізках липкої стрічки, сокира з дерев`яним руків`ям зі слідами нашарування РБК, ніж з рукояткою білого кольору зі слідами нашарування РБК, які влучені під час обшуку 16.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_4 - знищити;

?кепка сірого кольору - повернути власнику.

?дві чарки зі столу, ніж з рукояткою білого кольору, штани джинсові синього кольору, літні капці чорного кольору, мобільний телефон «Aelion» червоного кольору IMEI НОМЕР_1 з абонентськими номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 вилучені у підозрюваного ОСОБА_7 - повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_16