Номер провадження по справі 1-кп/387/42/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000004 від 02.01.2023, яке 16 березня 2023 року надійшло з Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сергіївка Братського району Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, на момент вичнення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця 3 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження :

прокурора ( в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_4

обвинуваченого ( в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 28.10.2022 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця 3 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, п.п.1,3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно до тимчасового місця дислокації підрозділу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 що за адресою, зазначеною в обвинувальному акті (розголошення адреси суд визнає недоцільним) та ухилився від проходження військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу без поважних причин до 09 години 30 хвилин 14.02.2023.

Солдат ОСОБА_3 14.02.2023 о 09 годині 30 хвилин добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.

ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав показання що 4-5 місяців проходив службу за мобілізацією на посаді старшого стрільця. До воєнкомату він прибув добровольцем та почав нести службу та в подальшому його направили на Миколаївський напрямок до Білої Криниці де збільшилася кількість поранених і вбитих. Також були вбиті і три його побратими, яких він добре знав та що було з четвертим не відомо. Йому був наданий наказ забрати померлих з поля бою та він пішов евакуйовувати мертвих, але їх почала накривати артилерія. Тому він написав відказний лист про відмову це робити, а також не бажав повертатися на позиції. Також він мав проблеми зі шлунком та йому їсти не давали, бо командири говорили, що хлопці, які знаходяться на позиціях не їдять. Водночас проти артилерії з 3 рожками не хотів йти на позиції. В подальшому він мав звільнення на 5 діб за сімейними обставинами та повертатися більше не хотів та перебував вдома. Звернувся в ДБР 14.02.2023. Свій вчинок розуміє, але жити хочеться. На даний час проживає зі співмешканкою та з 2 дітьми. Нещодавно у нього народився щей спільний син та мають зробити свідоцтво про народження. Щодо служби в ЗСУ повідомив, що якщо потрібно то піде служити.

В судовому засіданні прокурор та обвинувачений просили досліджувати докази в порядку передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України. У судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового розгляду, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, якщо суд визнає недоцільним дослідження доказів у порядку передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України. Крім того суд роз`яснив обмеження апеляційного оскарження в разі встановлення зазначеного порядку дослідження доказів.

Переконавшись у добровільній позиції учасників кримінального провадження, суд у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України допитав обвинуваченого та дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки фактичні обставини сторонами не оспорювалися.

Враховуючи визнавальні показання обвинуваченого в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про наявність складу вчинення обвинуваченим злочину, а вина ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, - доведена повністю. Його дії судом кваліфікуються за ч. 5 ст.407 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу ОСОБА_7 , обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. ОСОБА_3 вчинив злочин, який відноситься до тяжких, по місцю проживання характеризується посередньо, не одружений, щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є батьком 1 дитини та зі слів обвинуваченого також утримує ще двох малолітніх дітей співмешканки. Крім того суд враховує відомості досудової доповіді відносно особи обвинуваченого, а саме ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній.

Обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, що обтяжують покарання в межах висунутого обвинувачення, які передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор в судовому засіданні просила призначити покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України, водночас обвинувачений просив застосувати іспитовий термін.

Разом з тим суд зазначає, що ст.5 КК України передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Тобто до події, факту застосовується той закон, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч. 1 ст. 5 КК України є винятком із правила, визначеного ст. 4 КК України, і обумовлені тим, що згідно із міжнародними конвенціями не може накладатися покарання більш тяжке, ніж те, яке могло бути застосоване у той час, коли злочин було вчинено, а якщо після вчинення злочину законом встановлюється більш легке покарання, дія цього закону поширюється на цю особу.

В даному випадку Законом № 2839-IX від 13 грудня 2022 року посилено покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тому не може йтися про зворотну дію закону та застосування ст.5 КК України. Застосуванню підлягає виключно ст. 4 КК України.

Загальні положення КК України визначають, що триваюче правопорушення має місце там, де протиправна діяльність триває безперервно протягом певного часу.

При триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадіння моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. У поняття «час вчинення триваючого злочину» має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

Завершення триваючого злочину - це день його припинення за волею або всупереч волі винного, в тому числі викриття особи у вчиненні злочину.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 220/1260/20 від 11.11.2021.

Суд зазначає, що злочин за ч.5 ст.407 КК України є триваючим. Злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України є закінченим з моменту перебігу встановленого у диспозиції цієї частини даної статті строку самовільного залишення або нез`явлення на службу військовослужбовця, якщо його умислом не охоплювалося ухилення від служби на більш тривалий строк. Самовільне залишення частини або місця служби військовослужбовцем вчиненого в умовах воєнного стану закінчується у конкретний момент, коли військовослужбовець прибув до військової частини (до місця служби), або був затриманий, або з`явився з повинною до органу дізнання, слідчого або військового прокурора, або з`явився до військової комендатури чи військового комісаріату тощо.

ОСОБА_3 починаючи з 28.10.2022 без поважних причин не з`являвся на службу та 14.02.2023 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби. Таким чином, правопорушення було закінчено (припинено) 14 лютого 2023 року.

Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» 2839-IX від 13.12.2022, яким було внесено зміни до санкції ч. 5 ст. 407 КК України, набрав чинності з 27 січня 2023 року.

Тому покарання обвинуваченому має бути призначене в межах санкції статті, чинної на момент вчинення (завершення) ним кримінального правопорушення, тобто за новою редакцією ч.5 ст. 407 КК України та з врахуванням вимог нової редакції ст.75 або ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_3 є триваючим та є закінченим з моменту з`явлення його із зізнанням 14 лютого 2023 року.

Положення ст.ст. 69, 75 КК України, в які були внесені зміни та набрали чинності 27 січня 2023 року, не підлягають застосуванню, оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 407 КК України в умовах воєнного стану, а у зазначених статтях міститься пряма заборона їх застосування до осіб, які обвинувачуються в скоєні злочинів, передбачених ст. 407 КК України, вчинених в умовах воєнного стану.

Крім того, відповідно до правової позиції Касаційної палати Верховний Суду у постанові від 30.01.2024 № 336/5209/22, зазначається, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, за обставин цього кримінального провадження, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.

Отже суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ст.407 КК України у виді позбавлення волі.

Так як прокурор просив не застосовувати відносно обвинуваченого запобіжного заходу, а тому суд не може з власної ініціативи вирішувати це питання.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 17, 100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (зі змінами та доповненнями внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, Протоколом № 14 від 13.05.2004 року), суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з часу затримання з дня набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1