КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/2247/14-кГоловуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11/824/2/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

виправданого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,за апеляцією прокурора ОСОБА_10 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2023року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю його участі у вчинені інкримінованого йому злочину.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний невинуватим та виправданий за висунутим обвинуваченням у тому, що він10 березня 2008 року приблизно о 22 год. на запрошення свого товариша ОСОБА_11 , який мешкав у квартирі АДРЕСА_2 , прибув до вказаної квартири, де вони стали спільно вживати алкогольні напої. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 приблизно о 03 год. 11 березня 2008 року під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, взяв ніж, який знаходився на тумбочці у одній з кімнат вищевказаної квартири та умисно став наносити ОСОБА_11 удари ножем в область тулуба та шиї.

Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, у вигляді: різаного поранення шиї (прямолінійної форми, з рівними, не кровонапливними, які добре співпадають краями та стінками, гостро кутовими кінцями та довжиною поранення, яке перевищує її глибину) з пересіченням в її дні м`яких тканей шиї з артеріальними та венозними судинами, кореня язика і стінок глотки, колото-різаного поранення шиї: колото-різана рана (з рівними, не кровонапливними краями та гостро кутовими кінцями) на шкірі передньої поверхні шиї з права; відходячий від неї рановий канал (щільнуватої форми, з рівними та гладкими стінками) з переду назад, трішки з ліва на право та знизу в верх, з пошкодженням по його ходу м`язів шиї і правої загальної сонної артерії у вигляді її повного пересічення, восьми проникаючих колото-різаних поранень грудей, одного проникаючого колото-різаного поранення грудей та живота: проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №1 на шкірі передньої поверхні грудної клітини справа; відходячий від неї рановий канал з переду назад, з права наліво та трішки з верху в низ, з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, хрящової частки четвертого ребра з права, який проникає в праву плевральну порожнину; проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №3 на шкірі передньої поверхні грудної клітини; відходячий від неї з переду назад, дещо з ліва на право і практично горизонтально рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, хрящової частки третього ребра з ліва, клітковини переднього межистіння і передньої стінки перикарда, передньої стінки правого передсердя; проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №4 на шкірі передньої поверхні грудної клітини; відходячий від неї з переду назад, дещо з ліва на права і з низу в верх рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, верхньої долі правої легені; проникаюче колото-різане поранення грудей : колото-різана рана №5 на шкірі передньої поверхні грудної клітини; відходячий від неї з переду назад і практично горизонтально рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини грудей, грудини, верхньої долі правої легені, клітковини переднього межистіння і передньої стінки перикарда, передньої стінки правого шлуночка і між шлункової перегородки; проникаюче колото-різане поранення грудей та живота: колото-різана рана №6 на шкірі передньої поверхні грудної клітини; відходячий від неї з переду назад, дещо зверху в низ і з ліва на право рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної стінки, клітковини переднього межистіння, діафрагми, серозної оболонки передньої стінки тіла шлунку, лівої долі печінки; проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №7 на шкірі передньої поверхні грудної клітини з ліва; відходячий від неї з переду назад, з ліва на право і дещо з низу в верх, рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, верхньої долі лівої легені, перикарда, лівого шлуночка серця; проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №8 на шкірі передньої поверхні грудної клітини з ліва; відходячий від неї з переду назад, з ліва на право та знизу в верх рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, верхньої долі лівої легені, перикарда; проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана № 11 на шкірі передньо-бокової поверхні грудної клітини з ліва; відходячий від неї з ліва на право, дещо з низу в верх і практично горизонтально рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, верхньої долі лівої легені; проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №12 на шкірі задньої поверхні нижньої третини грудної клітини з ліва; відходячий від неї з заду на перед, з ліва на право та дещо знизу в верх рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, нижньої долі лівої легені, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1110 від 15 травня 2008 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді: трьох не проникаючих колото-різаних поранень грудей: не проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №2 на шкірі правої передньобокової поверхні грудної клітини: відходячий від неї з переду назад, дещо з низу в верх і практично горизонтально рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, у товщині яких він закінчується, не проникаючи в плевральну порожнину; не проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №9 на шкірі передньої поверхні грудної клітини з ліва; відходячий від неї з переду назад, дещо з права наліво та практично горизонтально рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини; не проникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана №10 на шкірі передньої бокової поверхні грудної клітини з ліва; відходячий від неї аналогічного направлення попередньому рановому каналу з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів грудної клітини, колото-різані поранення кінцівок: наскрізне колото-різане поранення правого передпліччя: колото-різана рана №13 і рана №14 на правому передпліччі, які під шкірою з`єднані рановим каналом; сліпе колото-різане поранення правого передпліччя: колото-різана рана №15 на правому передпліччі; відходячий від неї рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів передпліччя; сліпе колото-різане поранення правого ліктьового згину: колото-різана рана №16 в правому ліктьовому згині; відходячий від неї рановий канал з пошкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини і м`язів передпліччя, сліпі колото-різані поранення («уколи») на внутрішній поверхні правого плеча (з колото-різаною раною №17); на передньозовнішній поверхні лівого плеча (з колото-різаною раною №18); на передній поверхні лівого стегна (з колото-різаною раною №19), три різаних рани шиї з дном в рамках шкіри та підшкірно-жирової клітковини, садни (поодинокі, дрібні) і не менш п`яти подряпин на шиї, п`ять подряпин на передній поверхні грудної клітини з «уколами» в кінців, подряпини: дві на лівому плечі; дві на лівій кісті; дві на правій кісті, садни: дві на пальцях лівої стопи, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1110 від 15 травня 2008 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 помер на місці.

Після вчинення вказаних дій ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник.

За наведених обставин органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується в умисному вбивстві ОСОБА_11 та його дії кваліфіковані як злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Постановляючи виправдувальний вирок, суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування не доведено участь ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В поданій апеляції прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону, однобічність та неповноту судового слідства.

Вважає, що суд необґрунтовано дійшов висновку про недоведеність участі ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки його винуватість у вчинені вбивства ОСОБА_11 підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінальної справи і дослідженими судом першої інстанції під час судового слідства.

За доводами прокурора, у мотивувальній частині виправдувального вироку суду всупереч вимог ст.334 КПК України в редакції 1960 року відсутній належний аналіз та оцінка доказів у справі, а також обґрунтування підстав недоведеності участі ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого злочину.

На переконання прокурора, незважаючи на наявність сукупності належних доказів винуватості ОСОБА_9 , суд першої інстанції необґрунтовано, пославшись на формальні порушення кримінально-процесуального закону, відкинув докази сторони обвинувачення, проявивши таким чином однобічність судового слідства, що є порушенням вимог ст.323 КПК України в редакції 1960 року та на підставі ст.368 КПК України в редакції 1960 року є підставою для скасування вироку.

За наслідками апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В поданих запереченнях захисник ОСОБА_8 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а виправдувальний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 без змін.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді,пояснення прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляцію прокурора, виправданого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора та вважали вирок суду законним та обгрунтованим, провівши часткове судове слідство, судові дебати, вислухавши останнє слово виправданого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи досудове розслідування та судовий розгляд кримінального провадження відбувались за процедурою, встановленою КПК України в редакції 1960 року.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, допитавши обвинуваченого, свідків сторони обвинувачення, та сторони захисту, дослідивши письмові докази, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про виправдання ОСОБА_9 , у відповідності до ч.4 ст.327 КПК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з тим, що не доведено участі ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Завданнями кримінального судочинства, відповідно до ст.2 КПК України (в редакції 1960) є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Положення статті 62 Конституції України закріплює одну із найважливіших засад кримінального провадження - презумпцію невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно приписів ст.5 КПК України (в редакції 1960), ніхто не може бути притягнутий як обвинувачений інакше ніж на підставах і в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеної кримінальної справи у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості, відповідно до якої кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів необхідно керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою

За приписами ст.323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно дост.64 КПК України1960 року при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню, зокрема: подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

Згідно ст.65 КПК України1960 року суд встановлює наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що ґрунтуються на доказах, якими є всякі фактичні дані, зібрані у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.327 КПК України 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Крім цього, відповідно до роз`яснень Верховного суду України, викладеного в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливе лише за умови доведеності її вини.

Дослідивши всебічно,повно та об`єктивно всі обставини справи та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів - ще із точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції у відповідності з вимогами норм кримінально-процесуального закону, практикою Європейського суду з прав людини, Конституції України, дійшов мотивованого висновку, що на підставі представлених стороною обвинувачення доказів не доведено участі ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки частина доказів сторони обвинувачення здобута з істотним порушенням норм кримінально- процесуального закону, а решта доказів як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами не підтверджують вини ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням і такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Як убачається з матеріалів справи, будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав. Надав показання про те, що перебував із ОСОБА_12 у дружніх стосунках, оскільки вони давно знайомі, іноді зустрічалися та проводили разом дозвілля. Після того, як ОСОБА_13 розлучився, почали зустрічатись частіше. Останнім часом ОСОБА_13 зловживав алкогольними напоями. Він з понеділка по четвер не пив, виглядав охайно, але з вечора п`ятниці, та протягом вихідних, зловживав алкогольними напоями, напивався так, що міг себе не контролювати, ходив у брудному одязі, поводив себе неадекватно, чіплявся до перехожих, ображав батьків. Останні часто зверталися до нього про допомогу та просили заспокоїти сина, коли у того була «білка». Міліцію ніколи в таких випадках батьки ОСОБА_14 не викликали, оскільки ОСОБА_15 сам працював у поліції.

08 березня 2008 року ОСОБА_14 запросив його до себе у гості та просив познайомити із його поругою - ОСОБА_16 . Вони прийняли запрошення та об 11 годині 08 березня 2008 року прийшли до квартири ОСОБА_14 . У той день ОСОБА_17 зранку повернулася зі зміни, була стомленою, тому вони пробули у квартирі ОСОБА_14 приблизно одну годину. ОСОБА_17 алкогольних напоїв не вживала, а вони із ОСОБА_14 пили горілку, яку він купив у магазині на прохання та за гроші ОСОБА_18 квартирі ОСОБА_14 як завжди було брудно. Він заперечує, що ОСОБА_14 чіплявся до ОСОБА_19 , як у його присутності, так і не пригадує, щоб ОСОБА_17 скаржилася йому на те, що за його відсутності, коли він ходив до магазину, той ображав або чіплявся до неї.

Коли повернулися з ОСОБА_16 додому, то з квартири більше не виходили. 09 березня 2008 року він поїхав на роботу та заступив на добове чергування о 7 год. 30 хв. На той момент працював охоронцем у державному підприємстві «Захист». ОСОБА_17 09 березня 2008 року зранку поїхала до м. Житомир. Його зміна закінчилася 10 березня 2008 року о 8 год. Після чергування він приїхав додому, поїв та спав цілий день. У квартири була його матір. Пригадує, що у той день до них приходила сусідка та намагалася його підняти з ліжка, але він їй відмовив та продовжив відпочивати. Таку втому пояснює тим, що працював охоронцем та фактично не спав цілу ніч. 11 березня 2008 року прокинувся та у період з 9-10 години ходив до магазину. Не пригадує, коли саме та від кого дізнався по смерть ОСОБА_14 . Можливо і з новин по телевізору, або від матері. Хтось з сусідів також казав, що у дворі було багато міліції. У березні одразу після подій, його допитували у міліції та він розповів, що перебував у квартирі АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_16 . Через місяць його також запросили до райвідділку. Він прийшов разом із матір`ю, де у них відбулася розмова із начальником райвідділку Руденком, який попросив його про допомогу у розкритті вбивства ОСОБА_14 . Зокрема казав, що треба спровокувати вбивцю, для чого йому треба сісти у слідчий ізолятор на декілька днів. Він вагався, але погодився. Відносно нього склали адміністративний матеріал, нібито він вчинив хуліганство та привезли до Голосіївського районного суду, де спочатку ОСОБА_20 зайшов до кабінету судді і лише після цього запросили і його. Суддя виніс рішення про його арешт на дві доби нібито за дрібне хуліганство. Його відвезли до райввіділку та після цього відношення працівників міліції до нього змінилося. Його постійно водили по кабінетах, не давали їсти, били, чинили психологічний тиск, вимагаючи зізнатися у вбивстві ОСОБА_14 . Це робили як начальник рійвідділку ОСОБА_20 , так і його підлеглі. Йому було дуже важко переносити такий тиск, а тому він намагався покінчити життя самогубством та перерізав собі вени. Для нього викликали швидку допомогу, але фельдшер також не зважав на його скарги. Вважає, що йому дали вжити якусь речовину, оскільки він не витримав знущань та, побоюючись за своє життя, під тиском та під диктовку ОСОБА_20 написав явку з повинною та пояснення. Його матір найняла адвоката ОСОБА_21 , але він вважає, що вона була у змові з Руденком та працівниками міліції, оскільки фактично його захист не здійснювала та наполягала на тому, щоб він погоджувався та робив так, як наказував ОСОБА_20 . Він не був юридично обізнаним, тому думав, що адвокат знає, що робити.

З приводу проведення відтворення подій за його участі зазначає, що після того, як він написав явку з повинною, йому надали текст, в якому були викладені обставини, за яких він нібито вчинив вбивство ОСОБА_14 , який наказали вивчити. У цьому тексті були використані його показання, які він надавав при першому допиті, коли розповідав про те, що він 08 березня 2008 року разом із ОСОБА_16 перебував у квартирі ОСОБА_14 . Зокрема, йому була добре відома обстановка у квартирі, розташування кімнат, а все інше дописали працівники міліції, які також показали фото з тілом ОСОБА_14 . Про те, що він нібито після вбивства вимив ніж у унітазі та місце, де місце, де було знайдено пульт від телевізора, йому також розповів ОСОБА_20 . Він виконав вимоги ОСОБА_20 та під фіксацію відеокамери та понятих надав показання, які до цього вивчив, оскільки перебував у неадекватному стані від погроз та неправомірних дій працівників міліції, побоюючись за своє життя. Про те те, що на нього чинився тиск працівниками міліції, та він не винуватий, він говорив своєму захиснику, але жодних дій на його захист адвокат не вчиняла.

З приводу волокон, які опинилися на руках ОСОБА_14 зазначив, що пригадує, що у них із ОСОБА_14 були схожі дублянки, та коли він приходив до ОСОБА_14 8 березня, вони приміряли дублянки один одного. Хто саме міг вбити ОСОБА_14 йому невідомо, але напередодні ОСОБА_15 казав йому, що потрапив у халепу на роботі, але не казав, яку саме. З матеріалів справи йому відомо, що у ніч вбивства таксист забирав незнайому людину з під`їзду де проживав ОСОБА_14 та завіз її на проспект Науки, але цю особу ніхто не шукав.

Аналогічні показання були надані виправданим ОСОБА_9 і під час апеляційного розгляду.

Суд обґрунтовано взяв до уваги вищевказані показання ОСОБА_9 , оскільки вони не спростованні як стороною обвинувачення, так і наданими на підтвердження обвинувачення доказами, а первинні показання ОСОБА_9 на досудовому слідстві, в яких він визнавав свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій, викладені в явках з повинною та надані під час проведення відтворення обстановки та обставин події за його участі, здобуті органами досудового слідства з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, оцінюючи показання ОСОБА_9 , суд врахував те, що ОСОБА_9 не заперечує, що писав явку з повинною, але заперечує добровільність таких дій, оскільки до нього був застосований психологічний вплив як ОСОБА_23 , так і іншими невстановленими працівниками поліції, шляхом умовлянь, приниження, аргументації, загроз, ненадання можливості вжити їжу та воду, не надання в достатньому об`єму медичної допомоги. В обґрунтування винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вбивства ОСОБА_11 сторона обвинувачення посилається на дані явки з повинною ОСОБА_9 12.04.2008, прийнятої ОСОБА_23 ,у якій він повідомив, що в ніч з 10 на 11 березня 2008, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , підчас спільного вживання спритних напоїв після образ, перебуваючи у стані сильного хвилювання, схопив кухонний ніж на наніс множинні хаотичні удару по тілу ОСОБА_14 . Отямившись після вчиненого, з місця подій пішов. У вчиненому щиро кається, зобов`язується співпрацювати із слідством. (а.с. 64, т.4); пояснення ОСОБА_9 від 12.04.2008, відібрані ОСОБА_24 , у яких ОСОБА_9 повідомляє про те, як вчинив вбивство ОСОБА_11 (а.с. 64-67, т. 4).

Перевіряючи обставини складання явки з повинною та відібрання пояснень у ОСОБА_9 , суд встановив, що на момент написання явки з повинною та надання ним визнавальних пояснень, яке мало місце 12 квітня 2008 року, ОСОБА_9 перебував у Голосіївському РВ як особа, яка відбувала адміністративне стягнення у виді чотирьох діб адміністративного арешту (починаючи з 14 год. 50 хв. 10 квітня 2008 року), накладене на нього постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2008 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

Під час досудового слідства вказані підстави затримання ОСОБА_9 фактично не перевірялися, незважаючи на те, що останній заявляв, що адміністративного правопорушення не вчиняв та був затриманий безпідставно за вигаданими обставинами.

Також суд при оцінці доказів врахував той факт, що підставою для затримання останнього були рапорти оперуповноважених ВКР Голосіївського РУ ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які також входили до складу слідчо-оперативної групи у даній кримінальній справі. З показань свідків Кошельника та Онопрієнка, які були досліджені під час судового слідства, встановлено, що на той момент вони проводили оперативно-розшукові заходи з пошуку вбивці ОСОБА_11 та відпрацьовували можливі версії, допитували свідків тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином надана оцінка допустимості доказів, які були здобуті під час адміністративного затримання, та обґрунтовано встановлено той факт, що таке затримання ОСОБА_9 могло бути використано працівниками міліції для забезпечення перебування його під вартою, як підозрюваного у кримінальній справі, який при цьому не був забезпечений належними процесуальними правами.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що адміністративне затримання ОСОБА_9 відбулося фактично для можливості проведення з ним слідчих дій, відібрання явки з повинною у кримінальній справі, що може свідчити про свавільне позбавлення волі і в такому випадку може свідчити про порушення п.1 ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Аналогічні порушення прав особи були констатовані в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Квашко проти України» та «Рудніченко проти України».

Крім цього, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово звертав увагу на неприпустимість адміністративного арешту заявника, як засобу перебування підозрюваного у кримінальній справі в розпорядженні слідчих органів. Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неспростовність показань ОСОБА_9 про те, що написання ним явки з повинною, надання пояснень та зізнавальних показань під час проведення з ним відтворення обстановки та обставин події відбулось під примусом працівників поліції в той період, коли він перебував під адміністративним арештом, в результаті психологічного тиску на останнього та порушення його права на свободу та особисту недоторканість.

Доводи прокурора про те, що за скаргами ОСОБА_9 на неправомірні дії ОСОБА_23 та інших працівників поліції була проведена перевірка, та постановою прокурора від 21.08.2008 відмовлено у порушенні кримінальної справи, суд відхилив, оскільки вважає, що така перевірка була проведена лише формально та до уваги бралися лише пояснення зацікавлених осіб - працівників міліції. При цьому, не було з`ясовано інші об`єктивні обставини, які мають істотне значення для даної справи, а саме щодо виїзду швидкої медичної допомоги для надання допомоги ОСОБА_9 , з яких причин ОСОБА_9 намагався здійснити самогубство.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здобуті під час адміністративного арешту ОСОБА_9 докази, а саме явка з повинною, його пояснення та показання під час відтворення обстановки та обставин події за його участі не можуть бути належними доказами, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки здобуті з істотним порушенням конституційний прав громадянина та вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції також надав оцінку іншим доказам, зібраними у справі на доведення обвинувачення. Зокрема, під час огляду парадного приміщення будинку, в якому проживав ОСОБА_11 , проведеного в.о. слідчого СВ Голосіївського РУ ОСОБА_27 15.03.2008, з-за батареї на першому поверсі виявлено та вилучено пульт дистанційного управління з надписом «Saturn» та пачку сигарет «Прилуки». Також були плями бурого кольору поруч із дверима до квартир АДРЕСА_4 , на сходинках між 4 та 5 поверхами під`їзду, сліди пальців рук на вхідних дверях під`їзду з внутрішньої сторони та фрагмент сліду долоні на дверях квартири АДРЕСА_5 . Також в ході огляду ділянки, розташованої поруч із поштовим відділенням № 28 , яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Васильківська,28 , виявлено плями бурого кольору.

Надаючи оцінку даним доказам, суд встановив, що в.о.слідчого СВ Голосіївського РУ ОСОБА_27 не входив до складу слідчо-оперативної групи у даному кримінальну провадженні. Також у справі не має даних про те, що слідчий доручав в.о. слідчого СВ Голосіївського РУ ОСОБА_27 провести відповідні слідчі дії. Окрім того, процесуальна необхідність та обґрунтованість проведення такого огляду, значно пізніше, ніж відбувся первісний огляд квартири, де був виявлений труп, викликає обґрунтований сумнів суду щодо законності таких слідчих дій та їх наслідків.

Що стосується доводів апеляції прокурора про законність вилучення 13 березня 2008 року у ОСОБА_9 речей, які в подальшому стали предметом експертного дослідження, а саме куртки та черевиків, то вони є необґрунтованими, оскільки згідно протоколу додаткового огляду місця події, 13 березня 2008 року оперуповноважений Голосіївського РУ ОСОБА_28 фактично здійснив виїмку у ОСОБА_9 особистих речей (куртки та черевиків). Як правильно вказав суд у вироку, така слідча дія відбулася у порушення норм КПК України, оскільки слідчий відповідну постанову про проведення обшуку або виїмки не виносив, а оперуповноважений не входив до складу слідчо-оперативної групи у даній справі. Дані про невідкладності такого вилучення (обшуку), у матеріалах справи відсутні.

Вказані порушення призвели до того, що наступне дослідження речей ОСОБА_9 експертами, не мало під собою законного підґрунтя.

Крім цього, як правильно встановив суд першої інстанції, висновок експерта №102хс від 15 квітня 2008 року про те, що відокремлення виявлених волокон-нашарувань з долоней ОСОБА_11 відбулося саме від куртки ОСОБА_9 , також не є належним доказом винуватості ОСОБА_9 , оскільки експерт визначила лише спільну родову належність волокон. Одиночні волокна нашарувань визнані експертом такими, що не несуть інформації стосовно конкретного виробу, а їх сукупність не є унікальною і не є достатньою для ідентифікації предмета, від якого вони походять.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував та необґрунтовано відкинув, як доказ винуватості ОСОБА_9 , протокол відтворення обстановки та обставин подій за його участі, складений слідчим ОСОБА_29 , не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, згідно дослідженого судом першої та апеляційної інстанції протоколу відтворення обстановки та обставин події від 14 квітня 2008 року за участі ОСОБА_9 останній надав показання про те, що він в ніч з 10 на 11 березня перебував у квартирі ОСОБА_11 де вони спільно вживали алкогольні напої. Під час розмов ОСОБА_11 висловився нецензурними словами в адрес ОСОБА_19 , сказав, що вступав із нею у статеві стосунки, після чого у нього з`явився туман в очах. Коли прийшов до тями, у нього в руках був ніж, а ОСОБА_11 перебував на ліжку у крові. Не зміг пояснити, у якій руці був ніж, та із застосуванням предмету, який імітував ніж, також не зміг це відтворити. Зазначив, що був п`яним, його замкнуло, був у стані афекту. Далі помив ніж в унітазі, пройшов на кухню. Куди поклав ніж не зміг показати. Був у шоковому стані, все робив машинально, вимкнув телевізор, відчинив двері ключами, що були у двері, спускався по сходах, поклав пульт за батарею, вийшов на вулицю, викинув ключі, його светр був у крові, він зняв його та викинув у контейнер із сміттям, що розташовувався за будинком, обійшов будинок та попрямував додому. Надаючи оцінку вказаному протоколу, суд послався на те, що відтворення обстановки і обставин події, з урахуванням вимог ст.73 КПК України в редакції 1960 року, може бути проведено з метою перевірки і уточнення результатів допиту підозрюваного ОСОБА_9 з даними, одержаними при провадженні огляду місця подій та інших слідчих дій, про що зазначено у ст.194 КПК України в редакції 1960 року. Як обґрунтовано встановив суд першої інстанції, за наслідками проведеного допиту підозрюваного ОСОБА_9 та відтворення обстановки і обставин події за його участю, не було встановлено обставин, за яких ОСОБА_9 наносив тілесні пошкодження, зокрема перерізав шию, та спричинив ОСОБА_11 більш ніж 16 колото-різних поранень шиї, грудей та живота тощо. При оцінці даного доказу суд також врахував висновок стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатрично-наркологічної експертизи № 251 від 30.05.2008, та висновок експерта №3617/13-32 від 31.07.2013

Даний доказ суд першої інстанції визнав сумнівним і таким, який, враховуючи відсутність у справі інших належних та допустимих доказів вини підсудного у вчиненні інкримінованого злочину, не може бути покладений в основу обвинувального вироку.

Як встановив суд першої інстанції, лише факт надання пояснень щодо зізнання у вбивстві ОСОБА_11 та участь у відтворені обставин подій у присутності захисника ОСОБА_21 , не спростовує вищезазначених висновків суду про численні порушення вимог кримінально-процесуального законодавства під час досудового слідства даної справи, та не може бути покладений в основу обвинувального вироку.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, інші докази, на які сторона обвинувачення посилалися як на докази вини підсудного ОСОБА_9 у вчиненні вбивства ОСОБА_11 , жодним чином не спростовують та не підтверджують доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину, а лише свідчать про факт вбивства потерпілого ОСОБА_11 .

Посилання прокурора в апеляції на те, що суд першої інстанції відкинув докази обвинувачення, проявляючи однобічність та неповноту судового слідства, що є порушенням вимог ст.323 КПК України 1960 року, є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ч.4 ст.334 КПК України у виправдувальному вироку суду судом зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_9 , а також докази сторони обвинувачення, які були дослідженні судом першої інстанції при повторному розгляді кримінальної справи, що підтверджується протоколами судових засідань, а також наведено підстави виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази, якими на переконання сторони обвинувачення доводиться вина ОСОБА_9 . Таким чином однобічності чи неповноти судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи апеляційним судом не встановлено.

Оскільки в даній справі постановлено виправдувальним вирок, суд обґрунтовано, у відповідності до положень ст. 28 КПК 1960 року, відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_30 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції забезпечено судовий розгляд даної справи у відповідності до положень кримінально-процесуального закону та за його наслідками постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, яким ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю його участі у вчинені інкримінованого йому злочину.

Апеляційним переглядом не встановлено істотного порушенням судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного провадження, неправильного застосування норм матеріального права, як на це посилається прокурор у поданій апеляції, а його висновки відповідають фактичним обставинам справи.

За наведених обставин апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377, 379 ч. 2 КПК України 1960 року колегія суддів, п.15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року, яким ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю його участі у вчинені інкримінованого йому злочину - залишити без змін, а апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 , - без задоволення.

Судді:

_______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4