Справа № 583/1789/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2024 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

з фіксацією розгляду справи підсистемою «ВКЗ», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальні провадження № 0000319 від 09.04.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, непрацюючого, раніше несудимого,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

установив:

ОСОБА_4 умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , що виразилося у систематичних словесних образах нецензурними словами, внаслідок чого остання зазнала психологічних страждань та погіршення якості життя.

Так 31.01.2024 приблизно о 21.00 год. по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 01.02.2024 приблизно о 22.00 год. по АДРЕСА_2 , повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.02.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 05.02.2024 приблизно о 18.30 год. по АДРЕСА_2 , повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкоди психологічному здоров`ю потерпілої. Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.03.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Не зупиняючись на вчиненому, будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 06.04.2024 близько 10.00 год. по АДРЕСА_2 , з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї продовжив вчиняти відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 психологічне насилля, що виразилося у словесних образах нецензурною лайкою, киданні в неї речей, внаслідок чого остання зазнала приниження та шкоди психологічному здоров`ю.

Внаслідок систематичного вчинення ОСОБА_4 домашнього насилля потерпіла ОСОБА_5 зазнала психологічних страждань, що призвели до погіршення якості її життя та здоров`я, що виразилося у її пригніченому емоційному стані, знервованості, плаксивості, порушеннях режиму сну, та завдало шкоди її психічному здоров`ю.

Такі діїОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи (співмешканки), з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, висловив осуд щодо власної поведінки, підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, простив вибачення у потерпілої, просив суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не планує, висловила вибачення по відношенню до обвинуваченого та просила суворо його не карати, так як він на даний час виправився, допомагає їй по домашньому господарству.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у домашньому насильстві, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи (співмешканки), з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи та такі його дії кваліфікує за ст.126-1 КК України.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання, призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

До визначених ч.1 ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, яке виразилося у виді щирого жалю та осуді власної поведінки, активне сприяння розкриттю злочину шляхом надання правдивих показань про обставини його вчинення.

До визначених ч.1 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

При призначенні покарання суд, у відповідності до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на військовому обліку, офіційно не працює, однак має тимчасові заробітки, має постійне місце проживання, проживає з потерпілою, за місцем проживання характеризується посередньо, як особа, яка іноді зловживає спиртними напоями, що і призводить до сварок в родині та неконтрольованої агресії, хоча у побуті доброзичливий, ввічливий, утримує родину. Крім того суд приймає до уваги наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та просила суворо його не карати.

Суд, керуючись принципом індивідуалізації покарання та справедливості, вивчивши можливість призначення більш м`якого покарання у виді громадських робіт, вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 видпокарання, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим, відповідає цілям покарання та вимогам справедливості.

Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не надходило.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік та з покладенням відповідно до ст. 59-1 КК України обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

На підставі п. 5 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи на строк один місяць, відповідно до яких направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників.

Вирокможе бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1