Справа № 541/2371/24
№ провадження 1-кп/541/253/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Миргороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000637 від 01.06.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Зубівка Миргородського району Полтавської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, працюючою продавцем у ФОП « ОСОБА_7 », утриманців не маючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_4 прийняте рішення про будівництво капітального приміщення гаражно-господарського призначення поблизу свого помешкання по АДРЕСА_2

При цьому, зважаючи на відсутність у володінні, постійному або тимчасовому користуванні, набутої у передбаченому законом порядку, земельної ділянки, у ОСОБА_4 виник умисел на самовільне захоплення земельної ділянки з одночасним самовільним зведенням будівлі на такій ділянці, у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває у комунальній власності Миргородської міської ради.

Так, діючи в особистих інтересах, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 , в порушення ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, ст. ст. 81, 116, 125 Земельного кодексу України, ст. ст. 26, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», за відсутності рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки вчинила наступне.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на здійснення будівництва споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, залучила невстановлених у ході досудового розслідування працівників та упродовж травня-листопада 2023 року, здійснила самовільне будівництво споруди розмірами 6,56 м х 3,95 м, загальною площею 25,912 м із улаштуванням фундаменту, а саме будівлі гаражно-господарського призначення, переміщення якої неможливе без нанесення їм неспівмірної шкоди та втрати цілісності фундаменту і всієї конструкції, для зберігання господарського приладдя та овочів із підведенням необхідних електрокомунікацій, на самовільно зайнятій земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності Миргородської міської ради.

Вартість самовільно зайнятої земельної ділянки, згідно висновку експерта, становить 21070 гривень.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Разом з обвинувальним актом прокурор надіслав до суду угоду про визнання винуватості укладену 27 червня 2024 року між прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участі захисника, адвоката ОСОБА_5 , зі згоди представника потерпілого ОСОБА_6 згідно умов якої підозрювана під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні, виявила щире каяття, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення та зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості підозрюваній ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 17000 гривень.

Наслідки укладання та затвердження означеної угоди згідно ст.ст. 394, 424, 473, 474, 476 КПК України та ст. 389-1 КК України оговорені та зрозумілі сторонам.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачена, захисник та представник потерпілого підтримали угоду про визнання винуватості та просили її затвердити.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Обвинувачена ОСОБА_4 суду пояснила, що права, надані їй законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди обізнана; характер обвинувачення та його суть їй зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до неї у разі затвердження угоди, з нею узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці - за ч. 3 ст. 197-1 КК України, визнала повністю.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого обвинуваченою правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченої не встановлено. Суд переконаний, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним і не вбачає необхідності витребовувати додаткові документи та викликати в судове засідання інших осіб і опитувати їх, обмежуючись наданими суду доказами у підготовчому провадженні.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 472 КПК України, суд враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів будь-яких осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з того, що її умови відповідають КПК України та кримінальному закону, тому вважає, що є підстави для її затвердження.

Ухвалюючи вирок, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці - вказує на кваліфікацію діянь за ч. 3 ст. 197-1 КК України, обвинувачена визнала свою вину повністю.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої, суд не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним Кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченою за ч. 3 ст. 197-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Згідно ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливе з призначенням їй покарання, узгодженого угодою про визнання винуватості, за ч. 3 ст. 197-1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Цивільний позов заявлено не було.

Процесуальні витрати на залучення експертів та речові докази, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 314, 368, 370, 374, 394, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену в м. Миргород 27 червня 2024 року, між прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

СуддяОСОБА_1