Номер провадження 1-кп/754/754/24
Справа№754/4462/24
Вирок

Іменем України

11 квітня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніш не судимого,

обвинуваченого за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

16.02.24 приблизно о 18:35 годині ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 реалізуючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти у сумі 400 грн. та банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що є засобом доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 відкритого на ім`я останньої. Таким чином, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що банківська картка являється засобом доступу до банківського рахунку, а наявні на банківському рахунку кошти є чужою власністю, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, умисно викрав офіційний документ з корисливих мотивів, а саме: з метою подальшого заволодіння грошовими коштами наявними на банківському ранку.

В подальшому, ОСОБА_3 не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (пін-код), встановлений на ній для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з їх використанням, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, 16.02.2024, в невстановлений час, ввів в оману своїх знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким надав недостовірну інформацію щодо джерела походження та власника банківської картки № НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , використав зазначену банківську картку, як засіб безконтактного розрахунку за товари через POS-термінали о 19:05год у сумі 63грн та о 19:09 год у сумі 383 грн 80 коп., а також ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_3 знаходячись у приміщенні супермаркету «Еко-маркет» за адресою: м.Київ пр-т.Червоної калини буд.17 використала банківську картку, як засіб безконтактного розрахунку за товари через POS-термінали в цей же день о 21:31год в сумі 162грн. 05коп., о 21:31год в сумі 3грн. 85коп., о 21:33год в сумі 179грн. 80коп., о 21:36год в сумі 155грн. 98коп., о 21:44год в сумі 204грн. 94коп., тим самим ОСОБА_3 , розуміючи, що його протиправні дії є таємними для оточуючих, за допомогою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким надав недостовірну інформацію щодо законного власника банківської картки, таємно викрав із зазначеного банківського рахунку грошові кошти на загальну суму 1153грн. 43коп.

Усього, шляхом реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суду 1553грн. 43коп.

Обвинувачений ОСОБА_3 , у судовому засіданні свою вину у вчиненому злочину, а саме: у викраденні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, що кваліфікується за ч.1 ст. 357 К України, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, що кваліфікується за ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся. Суду надав покази, за змістом яких підтвердив інкриміновані події, додатково зазначивши, що на прохання малознайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надав допомогу з повернення належних їм речей, які тимчасово збереглись за місцем мешкання ОСОБА_5 . Перебуваючи в гостях у останньої, помітив сумку з якої виглядали грошові кошти в сумі 400 грн. та банківська картка. Заволодівши вказаними речами, використав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , для сплати рахунків у торгівельній мережі, де ідентифікація власника картки не вимагалась. Щиро кається у вчиненому, просить вибачення у потерпілої, запевняючи суд про недопущення подібних правопорушень.

У судовому засіданні, відповідно до ст. 349 КПК України, було визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі, а саме: показань потерпілої, свідків, а також письмових доказів, оскільки фактичні обставини ніким не оскаржуються і у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції обвинуваченого. Крім того, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи та ним не оскаржуються. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 доведена повністю.

Зазначені дії ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, та за ч.1 ст.357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

При призначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», повинен дослідити дані про особу обвинуваченої, з`ясувати її вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, її минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), її матеріальний стан, тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації, відповідно до положень ст.12 КК України, а також враховує особливості кожного конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, зокрема, форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення та ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , діяння відноситься до категорії тяжких злочинів, за найтяжчою кваліфікацією по ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має буду законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи Балканов проти росії від 09.06.2005, Ісмалова проти росії від 29.11.2007).

Обвинувачений ОСОБА_3 раніш не судимий, постійно проживає на території м. Києва, має на утриманні неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_9 2015 року народження, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Вирішуючи питання щодо наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вказує, що рішення про їх встановлення насамперед має значення для правильного призначення покарання і має бути повністю самостійним, тобто незалежним від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Так, в ході судового провадження, обвинувачений відверто визнав свою провину, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, повідомив суду фактичні обставини про вчинений ним злочин. Вказав, що через певне обурення на поведінку покійного сина потерпілої, який будучи наркозалежною особою, розпорядився речами спільних знайомих, тому він вчинив зазначене правопорушення.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, предмет та вартість викраденого майна, наведені вище дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неофіційно працює охоронцем на автостоянці, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого, поведінку до та після вчинення злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність тяжких наслідків від злочину, беручи до уваги, що потерпіла не наполягає на суворому покаранні для обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 , за найтяжче інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, покарання у виді позбавлення волі, у мінімальному розмірі передбаченому санкцією статті.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженої особи без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, наявність утриманців, щире бажання виправитись, відсутність тяжких наслідків від злочину, беручи до уваги, відсутність позовних вимог потерпілої, яка не наполягає на суворому покаранні для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення останнього можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України. При цьому, на думку суду, тривалість іспитового строку може бути мінімальною.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України, та призначити покарання

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання в виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Речові докази:

- диски DVD-R, що містить відеозаписи з камер відеоспостереження приміщень магазинів «ЕКО» та «Buffet», та диск СD-R з довідкою щодо руху грошових коштів по розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 , залишити у матеріалах кримінального провадження;

- банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , емітованому АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілої ОСОБА_5 , повернути у розпорядження останньої.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1