Справа№ 953/2587/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000284 від 05.02.2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

01.02.2024 року, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_8 № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України, строк дії якого неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України ОСОБА_8 № 49/2024 від 05.02.2024 на всій території України, вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

01.02.2024, приблизно о 21.15, ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік житлового будинку по АДРЕСА_2 , побачив раніше невідомого ОСОБА_6 , 2007 р.н., який йшов назустріч та мав при собі електронний засіб для паління Smok Nova 5 kit. У той момент ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, вирішив відкрито викрасти вищевказаний електронний засіб для паління Smok Nova 5 kit.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , покликав ОСОБА_6 до себе та при наближенні останнього, схопив рукою електронний засіб для паління Smok Nova 5 kit вартістю 935,67 грн., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 916 від 13.02.2024 та вирвав його з руки ОСОБА_6 , і таким чином відкрито заволодів майном останнього, після чого ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України не визнав та пояснив, що 01.02.2024, о 21.15 год., він біля будинку по АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_6 та спитав в нього за сигарети, той сказав, що в нього електронний пристрій для паління. Він в нього спитав чи дасть він йому і той дав електронний засіб для паління Smok Nova 5 kit йому, а він сказав, що зранку віддасть та пішов. Потім, наступного дня він прийшов зранку на зупинку, а потерпілого не було.

Незважаючи на невизнання своєї провини обвинуваченим, суд, дослідивши показання останнього, вислухавши показання потерпілого та свідка, дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю і підтверджується наступними доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_6 , наданими в судовому засіданні, який пояснював, що 01.02.2024, о 21 год. він вийшов погуляти з собакою, палив електрону сигарету, і біля будинку по АДРЕСА_2 зустрів незнайомого ОСОБА_4 . Той сказав, що він військовий та спитав, чи є сигарети. Він відповів, що в нього електронний пристрій, яким він палив. Неочікуване для нього ОСОБА_4 з його руки вирвав електронний пристрій та став уходити. Він йому свій пристрій для паління не давав, обвинувачений силою в нього його забрав. Він просив віддати пристрій, ходив за ним, просив, але той не віддавав, а навпаки, намагався вдарити його по обличчю, жбурляв в нього каміння, і тоді він злякався та побіг. Обвинувачений також з його пристроїм для паління побіг і йому не повернув пристрій для паління. Коли він просив віддати пристрій у ОСОБА_9 , вийшла жінка з кіоску, яка чула, що він просив віддати і спитала чи не забрав той в нього телефон. Він сказав, що телефон в нього не забирали.

-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснювала, що працює на ОСОБА_11 в кіоску і 01.02.2024 року вона о 21 годині закривала кісок. Біля входу до її кіоску вона бачила хлопця та чоловіка, і хлопець просив чоловіка йому щось віддати, а той не віддавав, були суперечки та товкання. Вона вийшла та спитала у хлопця, чи не забрав чоловік в нього телефон, хлопець відповів, що телефон не забирав. Тоді, вона сказала, що якщо чоловік не відійде від її кіоску, вона викличе поліцію. Чоловік відійшов, а хлопець ходив за ним та просив щось віддати.

Провина обвинуваченого у вчиненому підтверджується також письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, достовірність яких не викликає у суду сумнівів, а саме:

-заявою ОСОБА_7 від 05.02.2024 року до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, в якій вона просить прийняти заходи до невідомої особи, яка 01.02.2024 року о 21-00 год. за адресою: АДРЕСА_2 (на зупинці громадського транспорту) відкрито заволоділа майном її сина ОСОБА_6 , 2007 р.н. електронною сигаретою фірми Smok сіро-чорного кольору.

-постановою слідчого від 05.02.2024 року про залучення ОСОБА_7 законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

- фото коробки з-під електронного засобу для паління Smok Nova 5 kit, наданого ОСОБА_7

- даними у протоколі пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2024 року, за яким ОСОБА_6 впізнав на фото № 2 ( ОСОБА_9 ) як особу, який 01.02.2024 року відібрав в нього електронну сигарету.

-даними у протоколі огляду місця події від 05.02.2024 року за участю ОСОБА_4 та понятих, з фототаблицею, в ході якого на АДРЕСА_3 було виявлено чоловіка, який представився як ОСОБА_4 та в нього було вилучено електронний засіб для паління Smok Nova 5 kit, належний потерпілому.

-постановою про визнання речових доказів (електронний засіб для паління Smok Nova 5) від 05.02.2024 року, який було вилучено у ОСОБА_4 . Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2024 року на даний речовий доказ накладено арешт.

- даними у протоколі пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2024 року, за яким ОСОБА_10 впізнала на фото № 2 ( ОСОБА_9 ) як особу, який 01.02.2024 року відібрав у хлопця електронну сигарету та не віддавав.

-постановою про визнання речових доказів (диск з відеозаписом) від 06.02.2024 року, який було отримано від ОСОБА_10

- даними у висновку експерта № 916 від 13.02.2024 року, за якими ринкова вартість електронного пристрою для паління Smok Nova 5 kit станом на 01.02.2024 року складала 935,67 грн.

-постановою про визнання речових доказів (диск з відеозаписом) від 06.02.2024 року.

-даними у протоколах огляду відеозаписів подій від 06.02.2024 року, де зафіксовані обставини подій 01.02.2024 року за участі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 . Дані диски з відеозаписами подій було оглянуто в судовому засіданні за участі всіх учасників судового розгляду.

Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні. Клопотань щодо визнання неналежними або недопустимими доказами від обвинуваченого або захисника до суду не надходило.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було. І клопотань від захисту на спростування зазначеного під час судового розгляду заявлено не було.

Всіма дослідженими доказами під час розгляду справи встановлено, що в діях ОСОБА_4 наявні ознаки кримінального правопорушення, що судом кваліфіковано за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Належних та допустимих доказів на спростовування зазначеного та даної кваліфікації дій обвинуваченого суду під час розгляду справи надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КК грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Але вона ігнорує це.

Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою обумовлюється тим, що грабіжник на відміну від злодія не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно, і нехтуючи думкою очевидців.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна.

Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.

З об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

Всі досліджені судом обставини та показання потерпілого і свідка, відеозаписи подій, що інкриміновано, свідчать про безпідставність доводів обвинуваченого в судовому засіданні щодо відсутності його провини у вчиненому та кваліфікації його дій як грабіж, та розцінюється судом як позиція захисту від обвинувачення та бажанням обвинуваченого уникнути покарання за скоєне, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому.

Судом надана належна оцінка всім дослідженим доказам по справі, враховуючі і те, що обвинувачений та потерпілий раніше не були знайомі, побачили друг друга вперше 01.02.2024 року, потерпілий під час досудового розслідування та в суді під присягою давав послідовні показання про те, що обвинуваченому свій електронний пристрій для паління не давав, а обвинувачений його вирвав у нього з рук примусово та несподівано, і він за ним ходив та просив віддати, а обвинувачений на нього кидався, говорив, що нічого не брав, та утік з його майном.

Об`єктивна сторона шахрайства (ст.190 КК України) полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

На підставі повного дослідження всіх доказів по справі суд приходить до висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_4 саме за ч.4 ст. 186 КК України (грабіж) в межах пред*явленого обвинувачення повністю доведена під час судового розгляду і суд приходить до висновку про невідповідність пояснень обвинуваченого про його шахрайські дії за даними подіями та заперечення його дій дослідженим в судовому засіданні доказам, що свідчать про його провину саме у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та відсутність належних даних про спростування зазначеного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дії обвинуваченого під час вчинення злочину та після, всі надані до суду дані по особі обвинуваченого, його вік, спосіб життя, відсутність обставин, що пом*якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, ті обставини, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин, відносно нього в провадження судів перебувають інші кримінальні провадження, в тому числі і за ст. 186 КК України, належних висновків для себе не зробив.

Вивченням особи ОСОБА_4 за даними, які надані до суду встановлено, що той є громадянином України, притягувався до кримінальної відповідальності в 2021 році за ч.1 ст. 185 КК України Московським районним судом м. Харкова у вигляді штрафу, із середньою освітою, не працевлаштований, офіційних джерел доходу немає, не одружений, дітей на утриманні не має, тобто не має стійких соціальних зв*язків, зареєстрований в м. Харкові, де і проживає, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 заперечував обставини кримінального правопорушення, що сталися з його провини відносно неповнолітньої особі - інваліда, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, не вибачився перед потерпілим, не відшкодував тому завдану шкоду. Наведене, на думку суду, не підтверджує обставин щирого каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом також не встановлено і не зазначено про такі обставини в обвинувальному акті прокурором.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції інкримінованої статті.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що ним скоєно тяжкий злочин, раніше обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та належних висновків для себе не зробив, всі надані дані про особі обвинуваченого, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, позицію потерпілого та його законного представника з даного питання, відсутність відшкодування завданої шкоди, і вважає необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкції статті, що інкриміновано.

І тільки таке покарання у вигляді позбавлення волі, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, суспільної небезпеки вчиненого, особи обвинуваченого, який не зробив для себе відповідних висновків, не працює, тобто не має законних джерел заробітку та тісних соціальних зв*язків, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах суворого контролю за його поведінкою та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченого, суспільну небезпечність вчиненого, корисливий мотив, відсутність відшкодування завданої шкоди, позицію потерпілого та його законного представника в судовому засіданні, вчинення злочину в період воєнного часу.

Долю речових доказів в межах даного кримінального провадження суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов заявлено не було. Питання скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Згідно ст.ст.124,126 КПК України із ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 1514 грн.

При вирішенні питання запобіжного заходу враховано існування та продовження ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які були визначені раніше та з метою їх запобігання, і забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, задля забезпечення виконання вироку суду у вигляді позбавлення волі, оцінюючи сукупність обставин: тяжкість покарання, що визначено судом, враховуючі дані по особистості, суд приходить до висновку про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для належного виконання вироку суду.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст. 186 КК України у вигляді 8 років позбавленні волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення вироку 10.05.2024 року.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати до строку покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув*язнення (тримання під вартою) з 07.02.2024 року по 09.05.2024 року включно, із розрахунку день за день.

Продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Речові докази (диски з відеозаписом) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ (електронний засіб для паління Smok Nova 5 kit), який зберігається в камері схову речових доказів ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області - повернути ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ) після набрання вироком законної сили, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2024 року.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави понесені судові витрати за проведення судової експертизи № 916 від 13.02.2024 року у розмірі 1514,56 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційного скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя - ОСОБА_1