ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/513/23 Номер провадження 11-кп/814/1223/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000066 та № 0000082, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Садки, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 16 липня 2002 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 188 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 2) 04 серпня 2005 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 3) 23 листопада 2011 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 4) 22 листопада 2012 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць; 5) 08 вересня 2015 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; на підставі статті 71 КК України приєднано частково не відбуте покарання, призначене за попереднім вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 22 листопада 2012 року, яким засуджений до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 07 серпня 2014 року на підставі постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 30 липня 2014 року, ст. 81 КК України на невідбутий термін 1 рік 2 місяці 18 днів, остаточно визначено до відбуття 1 рік 3 місяці; 6) 01 грудня 2015 року вироком Кременчуцького районного суду за ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; 7) 15 червня 2017 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік; 8) 02 березня 2018 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць; 9) 26 вересня 2018 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1, 4 ст. 71 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці. Звільнений 15 липня 2022 року по відбуттю строку покарання,визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Встановлено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Застосовано запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у виді особистого зобов`язання, але не більше ніж 2 місяці з моменту його проголошення.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, на початку листопада 2022 року близько 12.00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 , вирішив проникнути на територію даного домоволодіння та вчинити крадіжку чужого майна з метою подальшого його використання.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Закону № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, який продовжено на підставі Закону України № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року», який продовжено на підставі Закону України № 2500-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року, який продовжено на підставі Закону України № 2738-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року, з корисливих мотивів, зайшовши через хвіртку, проник на територію огородженого подвір`я вказаного вище домоволодіння, де впевнившись, що господиня відсутня та за його діями ніхто не спостерігає, сторонніх осіб поруч немає, здійснив таємне викрадення велосипеда «Україна» зеленого кольору, вартістю 1050 грн., відповідно до висновку експерта № 1311 від 21 березня 2023 року.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1050 грн.

Також, 10 лютого 2023 року близько 22.00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в с.Садки Кременчуцького району Полтавської області та проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_8 , вирішив проникнути на територію даного подвір`я та вчинити крадіжку чужого майна з будинку з метою його подальшої реалізації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Закону № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, який продовжено на підставі Закону України № 2738-ІХ від 16 листопада 2022 року «Про затвердження Указу Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05.30 години 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з корисливих мотивів, зайшовши через хвіртку, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , де, впевнившись, що господиня відсутня та за його незаконними діями ніхто не спостерігає, сторонніх осіб поруч немає, проник до будинку через вікно, шляхом розбиття шибки вікна рукою. Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_7 , знайшов та викрав з нього майно, належне ОСОБА_8 , а саме: чавунну плиту з кільцями розміром 410 мм х710 мм в зборі з дверцятами та колосником, вартість яких відповідно до висновку експерта № 1039 від 02 березня 2023 року, складає 1300 грн.

Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1300 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив повторно таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла та іншого сховища, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що злочини вчинив через складні життєві обставини, оскільки він є інвалідом 3 групи та в нього відсутня одна рука повністю. Вказує, що він проживає разом з мамою, 1951 р.н., яка є пенсіонеркою та отримує мізерну пенсію, йому потрібні були кошти для лікування матері та їх існування, а з його вадами здоров`я, було важко знайти роботу.

Зазначає, що велосипед використовував особисто, оскільки не мав грошей на проїзд, а чавунну плиту з обладнанням до неї продати не встиг, оскільки працевлаштувався та почав отримувати заробітну плату, у зв`язку з чим відпала необхідність жити за рахунок викраденого майна, але не знав як повернути його так, щоб не притягнули до кримінальної відповідальності.

Вказує, що його життєві обставини змінилися і він дійсно став на шлях виправлення.

Крім того зазначає, що місцевий суд не прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, що добровільно видав викрадене майно, чим фактично в повному обсязі відшкодував завдані збитки та вибачився перед потерпілими.

Також, просить врахувати, що в нього на утриманні перебуває мати похилого віку, яка не може самостійно справлятись з домашніми справами, а інших родичів у них немає.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з аналогічних підстав просять вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Вказують, що ОСОБА_7 є інвалідом, в нього відсутня рука, він попросив вибачення, після винесення вироку майно їм повернули і претензій до обвинуваченого вони не мають.

Зазначають, що в обвинуваченого є матір похилого віку за якою він доглядає, у зв`язку з чим вважають можливим призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та потерпілі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, не повідомили суд про причини неявки та не зверталися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. У своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілі не наполягали на їхній обов`язковій участі.

Прокурор висловив думку про можливість розгляду скарги обвинуваченого та потерпілих без їхньої участі, оскільки питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться.

В суді апеляційної інстанції прокурор заперечив проти доводів скарг, просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та інше сховище, в умовах воєнного стану, - є правильним та учасниками судового провадження не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та потерпілих щодо призначення надто суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через безпідставне незастосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, є особою з інвалідністю, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив кримінальних правопорушень.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим. також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 , хоча і є особою з інвалідністю та у нього відсутня верхня кінцівка, проте це не заважає йому регулярно вчиняти умисні кримінальні правопорушення. Зокрема, будучи засудженим за попереднім вироком до реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі, ОСОБА_7 після звільнення з місць позбавлення волі вже через чотири місяці повторно вчиняє умисний, тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість. Обвинувачений не бажає стати на шлях виправлення, про що також свідчить негативна характеристика з місця проживання.

Матеріали кримінального провадження не містять інформації про те, що ОСОБА_7 утримує свою матір-пенсіонерку, а також те, що вони проживають у тяжких матеріальних умовах. Доказів такого факту колегії суддів не надано, а тому не може бути враховано як обставина, що пом`якшує покарання збіг тяжких особистих і сімейних обставин.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, викрадені речі потерпілим повернули працівники поліції, а отже відсутні підстави врахувати як обставину, що пом`якшує покарання повне відшкодування шкоди обвинуваченим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються, у тому числі, і активне сприяння розкриттю злочину.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» визначено поняття «активне сприяння розкриттю злочину» під яким вважається надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин (далі - Постанова Пленуму №12).

Відповідно до обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , слідчим не встановлено такої обставини, що пом`якшує покарання як активне сприяння розкриттю злочину.

Оскільки встановлення обставини «активне сприяння розкриттю злочину», згідно наведених роз`яснень Пленуму, можливе лише під час досудового розслідування і слідчий у обвинувального акті, погодженому прокурором, не зазначає про наявність такої обставини, по-суті визнавши її відсутність у вигляді надання ОСОБА_7 допомоги у встановленні обставин, що мали значення для розслідування злочину і не були відомі органу досудового розслідування, - суд першої інстанції правильно не врахував її при призначенні покарання обвинуваченому.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 як про це ставиться питання в скарзі обвинуваченого та потерпілих, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4