Справа № 308/3038/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 04 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-1 KK України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 04 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-1 KK України, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 04 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-1 KK України.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, оглянуто акаунт під псевдонімом « ОСОБА_4 » у соціальній інтернет мережі «Facebook за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 на якому виявлено розміщене зображення комуністичної символіки та тоталітарного режиму, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 фотозображення на фоні якого зображено орден СРСР «Вітчизняна війна» («Отечественная война»), з відповідним дописом наступного змісту, пряма мова: «Полк Победы» та «Пока мы помним они живи! 9 мая!

Вказане зображення відповідно до положень п. 1 ст. 4 Закону України «Про заборону використання та пропаганди символіки комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів» від 09.04.2015 є символікою комуністичного тоталітарного режиму, що встановлено висновком судової мистецтвознавчої експертизи від 01.02.2024 № 947/24-55.22.02.2024

Як вказано у клопотанні 22.02.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено обшук в ході якого було виявлено та вилучено: -мобільний телефон марки «Redmi», 5G, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , упаковано в спец. пакет НПУ СУ № PSP1185333; -ноутбук марки «Samsung», моделі «RV518», сірого кольору, упаковано в спец. пакет НПУ № WAR1531864.

Прокурор зазначає, що у зв`язку з тим, що обшук проводився за місцем проживання ОСОБА_5 , то в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що речі належать йому.

У клопотанні вказано на те, що 22.02.2024 старшим слідчим відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 вищеперераховані речі визнано речовими доказами в порядку ст. 98 КПК України, про що винесено відповідну постанову. У зв`язку із тим, що вищеперераховані речі мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні та необхідні для проведення необхідних процесуальних дій, а тому виникає необхідність у накладенні арешту на вищевказане вилучене майно. Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, здійснене на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України повинно бути подано протягом 48 годин після вилучення майна, інакше має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

У клопотанні містяться покликання на п. 11 ст. 170, ч.2 ст. 168, ч.ч. 1, 2 ст. 64-2, ч.2 ст.9 КПК України.

Приймаючи до уваги викладене, а також з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та ефективного здійснення досудового розслідування необхідно накласти арешт на тимчасово вилучені речі в ході обшуку, а тому керуючись ст. ст. 167-168, 170-171 КПК України, прокурор просить слідчого суддю: накласти арешт на права відчуження, розпорядження та користування майном, яке вилучено у ході проведення обшуку від 22.02.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: мобільний телефон марки «Redmi», 5G, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , та ноутбук марки «Samsung», моделі «RV518», сірого кольору.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, згідно поданої ним заяви просить проводити розгляд клопотання за його відсутності.

Власник майна, в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, згідно заяви, що надійшла через канцелярію суду просить проводити розгляд клопотання за його відсутності, заперечує проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 04 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-1 KK України.

Згідно матеріалів клопотання (ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2024 про надання дозволу на проведення обшуку та протокол обшуку від 22.02.2024) 22.02.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено обшук в ході якого було виявлено та вилучено: -мобільний телефон марки «Redmi», 5G, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , упаковано в спец. пакет НПУ СУ № PSP1185333; ноутбук марки «Samsung», моделі «RV518», сірого кольору, упаковано в спец. пакет НПУ № WAR1531864.

23.02.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянину України, українцю за національністю, уродженцю Закарпатської обл., Тячівського р-н., с. Грунки, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 436-1 КК України, тобто поширення, а також публічне використання символіки комуністичного тоталітарного режиму.

Прокурором у клопотанні вказано на те, що у зв`язку з тим, що обшук проводився за місцем проживання ОСОБА_5 , то в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що речі належать йому.

Слід констатувати, що зі змісту заяви власника ОСОБА_5 , про розгляд клопотання без його участі, заперечує проти задоволення клопотання, заперечень що вилучені речі не є його власністю не зазначає.

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, прокурор вказує на те, що вилучені під час проведення обшуку речі, що належать ОСОБА_5 згідно постанов слідчого від 22.02.2024 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені в ході обшуку житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 речі, могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно, інформація яка міститься в телефоні, ноутбуці може бути приховано, пошкоджено або знищено володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу обшуку вказане у клопотанні майно було виявлено та вилучено 22.02.2024.

Як вбачається зі змісту клопотання таке датовано 23.02.2024, та того ж дня направлено до суду поштовим зв`язком, про що свідчить відповідна відмітка на конверті, у якому клопотання надійшло до суду .

Клопотання отримано судом поштовим зв`язком та зареєстровано 27.02.2024.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених ч.5 ст. 171 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України прокурором, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження у разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання прокурора про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 04 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-1 KK України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене у ході проведення обшуку від 22.02.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: мобільний телефон марки «Redmi», 5G, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , та ноутбук марки «Samsung», моделі «RV518», сірого кольору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1