ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2246/24 Справа № 188/499/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Петропавлівського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2024 року обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2024 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, особу обвинуваченої, а також її процесуальну поведінку, зокрема факт переховування від суду, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалу скасувати та застосувати до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем фактичного мешкання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачена посилається на відсутність підстав для оголошення її в розшук судом. ОСОБА_6 вказує на те, що виїжджала до Херсонської області, де потрапила під окупацію. Весь цей час вона перебувала на зв`язку з поліцією і з секретарем суду, якого неодноразово повідомляла про своє місцезнаходження. В подальшому, за узгодженням з адвокатом, вона виїхала до м. Ужгород, де перебувала до фактичного затримання. Під час перебування у м. Ужгород вона працевлаштувалась з метою оплати навчання своєї доньки.

Обвинувачена звертає увагу на те, що обов`язки, визначені ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, яка була нею внесена, жодним судовим рішенням не продовжувались. За цих умов, на переконання ОСОБА_6 у неї був відсутній обов`язок не відлучатися з місця мешкання, а тому стверджувати про факт його порушення неможливо. Серед іншого, обвинувачена вказує на тривалість її ув`язнення, розгляду справи, а також зазначає, що з 2020 року виконувала свої процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченої, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 29 травня 2024 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останньої.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , які відносяться в тому числі до категорії тяжких, покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, особу обвинуваченої, яка міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу не має, переховувалась від суду після внесення застави, та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньої та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту не наведені.

Щодо доводів обвинуваченої про недоведеність встановлених судом ризиків, то їх суд вважає необґрунтованими, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, безпосередньо вказує на їх існування.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про безпідставність оголошення її у розшук, що в подальшому стало підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то вони також не заслуговують на увагу.

В апеляційній скарзі обвинувачена хоча і наводить обставини, які свідчать про обізнаність суду про її місцезнаходження та поважність причин неприбуття за викликом, однак при цьому не надає жодних доказів на їх підтвердження.

Не були вони долучені і захисником обвинуваченої під час апеляційного розгляду.

За відсутність належним чином підтверджених даних про час перебування під окупацією, дату евакуації та працевлаштування в іншому місті, колегія суддів позбавлена можливості надати належну оцінку доводам сторони захисту, а також надати оцінку законності оголошення обвинуваченої у розшук.

Водночас, суд звертає увагу на те, що обвинувачена не заперечує факт невиконання нею своїх процесуальних обов`язків в частині явки до суду, тоді як вимоги ст. 335 КПК України визначають право суду на оголошення особи у розшук за умови її ухилення від суду.

Таким чином, сам факт неявки особи, яка була обізнана у здійсненні щодо неї кримінального провадження судом, свідчить про вчинення нею умисних дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4