Справа № 1-275/11
Провадження по справі № 1/129/4/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудної ОСОБА_4 ,

її захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області на розгляді знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 на підставі клопотання підсудної ОСОБА_4 кримінальну справу № закрито, а ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

08.08.2023р. ухвалою Вінницького апеляційного суду постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 скасовано і направлено на новий розгляд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи №1-275/11 від 24.08.2023р. головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Постановою Гайсинського районного суду від 29.08.2023р. кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України призначена до попереднього розгляду.

20.03.2024р. року від захисника підсудної адвоката ОСОБА_5 та підсудної ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник підсудної адвокат ОСОБА_5 вважав наявними правові підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Підсудна ОСОБА_4 підтримала клопотання захисника, зазначила, що вину в інкримінованому їй правопорушенні (злочині) не визнає та погодилася на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття відносно неї кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор не заперечувала проти задоволення заявленого клопотання, вважала, що кримінальне провадження відносно підсудної може бути закрито та звільнено підсудну ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Потерпілі та цивільні позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання вкотре не з`явилися, судом протягом тривалого часу відкладалися судові засідання для забезпечення права потерпілих на участь, проживають за межами України в республіці білорусь, судові повістки на зазначену потерпілими адресу судом направлялися невідкладно, про що свідчать квитанції в матеріалах справи, однак були неодноразово повернуті «Укрпоштою» через відсутність поштового обміну між Україною і республікою білорусь у зв`язку із військовою агресією; тому клопотання підсудної суд розглядає за відсутності потерпілих.

Заслухавши думку учасників справи щодо заявленого клопотання захисником підсудної, роз`яснивши підсудній ОСОБА_4 правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень ст. 69 Кримінального кодексу України (КК) (справа про призначення судом більш м`якого покарання) наголосив: «верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільств».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, частини другої статті 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У ст. 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. У цьому аспекті найбільш розповсюдженим порушенням у справах проти України ЄСПЛ встановлює порушення права кожного на розгляд судом справи протягом розумного строку.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У п. 116 рішення ЄСПЛ від 12 березня 2009 року у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п. 67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»). Далі йдеться про те, що обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст. 6 покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (див. п. 71 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Іванов проти України»).

Згідно з ч.2 ст. 364 КК України ( в редакції станом на час скоєння кримінального правопорушення) зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

За правилами ч.5 ст. 12 КК України (в редакції станом на 20.03.2024 р. - день розгляду клопотання) тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно ч.2,3 ст. 4, ч.1 ст. 5 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння; часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності; закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно п.8 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, - звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7-1 КПК України (в ред.1960 р.) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

За правилами ст. 11-1 цього ж Кодексу суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі ст. 248 КПК України (в ред.1960 р.) при наявності обставин, передбачених статтею 7-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом; копія постанови протягом трьох діб після її винесення надсилається сторонам; на постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 364 КК України пред`явлено 28.04.2011 р. (а.с. 326 т.6), відповідно до обвинувального висновку поставлений їй за вину злочин вчинено 26 червня 2006 р., тобто на даний час минуло більше 10 років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Зі змісту ст.ст. 284288 КПК України вбачається, що підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Також суд зазначає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Суд за наявності правових підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З`ясувавши позицію підсудної ОСОБА_4 та впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження, суд вважає, що клопотання захисника підсудної адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

При цьому відмова суду у звільненні підсудної від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав підсудної, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

У зв`язку із закриттям справи цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння, а також цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду, роз`яснити потерпілим кожному право на звернення до суду з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 81 КПК України (в ред.1960 р.).

Процесуальні витрати на проведення двох судових компютерно-технічних експертиз в розмірі 7707,31 грн., п`яти судових почеркознавчих експертиз в розмірі 3201,36 грн. - віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого від 26.07.2010 р. на належну ОСОБА_4 на праві приватної власності 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_1 .

На підставі ч.2,3 ст.4, ч.1 ст. 5, ст. 12, п.4 ч.1 ст. 49 КК України, п.8 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, керуючись п.5 ч.1 ст. 7-1, ч.2 ст. 11-1, ст.248 КПК України (в ред.1960 р.), суд, -

постановив:

Клопотання підсудної ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.364 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальну справу № закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду, роз`яснити потерпілому право на звернення до суду з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду, роз`яснити потерпілому право на звернення до суду з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: адресний листок прибуття (форма №19) ОСОБА_9 від 02.08.1999 р., три заяви про переказ готівки №К 1/111, №К 1/110, №К 1/113 від 03.07.2006 р. платник ОСОБА_9 , дві заяви ОСОБА_9 до Піківецької сільської ради від 20.07.2006 р., від 28.09.2006 р., лист Уманського міськрайонного суду № 6714 від 29.03.2006 р., лист Піківецької сільської ради № 41/02-8 від 29.03.2006 р., рішення виконкому Піківецької сільської ради від 29.09.2006 р., висновок № 259 відділу містобудування та архітектури Уманської РДА від 28.09.2006 р., рішення № 2-12/У сесії Піківецької сільської ради від 26.07.2006 р., протокол № 9 засідання виконкому Піківецької сільської ради від 29.09.2006 р., лист Піківецької сільської ради №47/02-17 від 18.02.2009 р., заява ОСОБА_8 до сесії Піківецької сільської ради від 18.01.2007 р., рішення № 8-18/У сесії Піківецької сільської ради від 19.01.2007 р., протокол ІІ сесії Піківецької сільської ради від 26.07.2006 р., лист прокуратури м.Умані №06/2-13пр09 від 13.02.2009 р., тринадцять заяв ОСОБА_10 про отримання субсидії від 19.02.1997 р., 30.05.1995 р., 28.11.1995 р., 13.05.1996 р., 12.08.1996 р., 18.11.1996 р., 18.08.1997 р., 10.02.1998 р., 23.02.1999 р., 14.02.2000 р., від 28.08.2001 р., 18.02.2002 р., 07.08.2002 р., заяв на прописку (Ф№15) ОСОБА_9 від 03.08.1999 р., два адресних листа вибуття (додаток №6, форма№19) ОСОБА_9 , довіреність ОСОБА_9 ОСОБА_11 від 25.12.2006 р., довіреність ОСОБА_9 ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від 14.06.2007 р., договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 29.12.2006 р., договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 29.12.2006 р., договір про наміри № 69 від 20.11.2006 р., заяву на видачу паспорта Ф1 ОСОБА_9 , договір дарування від 06.03.2002 р., три оптичних диски СD-R - залишити в матеріалах справи;

- Журнал реєстрації вхідної кореспонденції Піківецької сільської ради, погосподарську книгу Гереженівської сільської ради 1983-1984, 1985 р. село Піківець №2 на 48 листах, погосподарську книгу Гереженівської сільської ради 1986-1990, на 196 листах, погосподарську книгу Піківецької сільської ради за 1991-1995 р., погосподарську книгу Піківецької сільської ради за 1996-2000 р., погосподарську книгу № 1 02-14 за 2001-2005 р., залишити Піківецькій сільській раді; належний ОСОБА_12 системний блок ПЕОМ повернути власнику;

- цивільні справи Уманського міськрайонного суду № 2-1281-16; № 1-159/16; № 2-1238-06; № 2-1280-06; № 2-121-06; №2-1234-06; №2-1279-06; №2-47-06; №2-1273-06; №2-1264-06; №2-1259-06; №2-1274-06; №2-1247-06; №2-1252-06; №2-1272-06; № 2-1261-06; № 2-531-08; №2-453-06; №8-03-06;№2-897-08; наряд 1-6 Уманського міськрайонного суду 2006 р.; чотири адміністративних справи Уманського міськрайонного суду № 3-5308-06; №3-5310-06; № 3-5309-06; № 3-5004-06; Журнал реєстрації вхідної кореспонденції з №13583 по №21550, Журнал судових засідань судді ОСОБА_4 на 2005-2006 р.р., системний блок ПЕОМ з службового кабінету судді ОСОБА_4 повернути до Уманського міськрайонного суду; інвентаризаційну справу №293 на будинок АДРЕСА_2 повернути до Черкаського обласного БТІ; кадастрову справу на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_9 , кадастрову справу на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_13 - повернути власнику.

Процесуальні витрати на проведення двох судових компютерно-технічних експертиз в розмірі 7707,31 грн., п`яти судових почеркознавчих експертиз в розмірі 3201,36 грн. віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого від 26.07.2010 р. на належну ОСОБА_4 на праві приватної власності 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_1 .

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення; постанова набирає чинності через сім днів з дня її проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: