Провадження №1-кп/127/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово. Клопотання мотивував тим, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, на цей час не відпали та не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити, застосований до нього запобіжний захід, на більш м`який для надання можливості здійснювати догляд за матір`ю та працевлаштуватись.

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку свого підзахисного та просили суд змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на інший, більш м`який. Зауважили, що ризики, на які посилається прокурор, останнім не доведені. Крім того, захисники здійснили посилання на те, що суд має враховувати факт виконання обвинуваченим обов`язків згідно з раніше застосованим запобіжним заходом. Захисники при цьому звернули увагу суду на ту обставину, що прокурор направив копію клопотання саме захисникам, однак не вжив заходів, спрямованих на вручення копії клопотання обвинуваченому. При цьому, з огляду на те, що мотиви клопотання прокурором не змінені, не заперечували проти розгляду клопотання по суті.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 11.03.2024. Зі змісту клопотання прокурора не вбачається, що його копія була вручена обвинуваченому. Отже стороною обвинувачення вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення примірника клопотання обвинуваченому дотриманні не були. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не заперечувала проти розгляду клопотання прокурора, не погоджуючись з його доводами, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд кримінального провадження завершений, а тому вирішення даного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Обвинувачений та його захисники, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, послались на ту обставину, що ОСОБА_6 позбавлений можливості працевлаштуватись за умови застосування до нього цілодобового домашнього арешту. У зв`язку з такими твердженнями сторони захисту суд вважає слушним зауважити таке.

За клопотанням сторони захисту суд 07.06.2023 постановив ухвалу про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Предметом обговорення під час вирішення клопотань сторін кримінального провадження щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу були і гарантійні листи щодо працевлаштування обвинуваченого. Під час зазначеного обговорення обвинувачений та його захисник посилались на те, що працевлаштування обвинуваченого можливе і за умови роботи дистанційно. Суд враховує, що у додатках до клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу захисник надавала копії лисів, зі змісту яких випливає, що ОСОБА_6 може бути працевлаштований. При цьому суд враховує, що сторона захисту, клопочучи про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який, не надала суду жодних доказів вжиття обвинуваченим реальних заходів, спрямованих на працевлаштування, а також неможливості виконання роботи дистанційно. Також обвинувачений ОСОБА_6 , заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, не зазначив, які саме ним були вжиті заходи, спрямовані на працевлаштування і яким чином застосований до нього запобіжний захід цьому перешкоджає. При цьому суд враховує, що обвинувачений зауважив, що він є власником благодійного фонду, який здійснює підтримку Збройних Сил України. Однак при цьому обвинувачений не обґрунтував, яким чином застосований до нього запобіжний захід перешкоджає здійсненню зазначеної діяльності. Саме тому, посилання сторони захисту на неможливість працевлаштування ОСОБА_6 , як на підставу для зміни запобіжного заходу, суд оцінює критично.

Окрім того, обвинувачений, як на підставу для зміни запобіжного заходу, послався на ту обставину, що йому необхідно здійснювати догляд за матір`ю похилого віку. Разом з тим, доказів того, що мати обвинуваченого ОСОБА_6 не має інших родичів, які можуть здійснювати догляд за нею, суду надано не було, а тому зазначені доводи сторони захисту суд також оцінює критично.

Захисник обвинуваченого як на підставу для зміни застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу посилався на приписи пункту 9 частини першої статті 178 КПК. Зокрема, зі змісту зазначеної норми випливає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_6 сумлінно виконує покладені на нього застосованим запобіжним заходом обов`язки. У разі необхідності лікування захисник обвинуваченого направляє до суду відповідні клопотання про надання дозволу на відвідування лікарів, а у подальшому відомості, які підтверджують факт такого відвідування. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 183 КПК з-поміж іншого визначені правові наслідки невиконання обвинуваченим обов`язків, покладених на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, зокрема, право прокурора на звернення до суду з клопотанням про застосування більш суворого запобіжного заходу. Тому, на переконання суду, факт сумлінного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків обраним запобіжним заходом не може бути єдиною підставою для його зміни на більш м`який.

Натомість, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів. При цьому суд враховує, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 у зв`язку з ухиленням від слідства був оголошений у розшук. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не завершене, зокрема, не допитані потерпілі та свідки кримінального провадження.

Захисники обвинуваченого як на підставу для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу посилались на те, що обвинувачений позбавлений можливості утримувати власну родину, зокрема, малолітніх дітей. Вище суд наводив мотиви, з яких доводи обвинуваченого в цій частині суд вважає такими, що не можуть свідчити про доцільність зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що вирішуючи доводи сторін кримінального провадження щодо доцільності зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під варту на інший, судом були враховані, з-поміж іншого, і доводи обвинуваченого про можливість виконання певного виду робіт дистанційно. Хоча зазначений довід не був вирішальним під час ухвалення судом рішення про зміну застосованого запобіжного заходу, однак на цей час таке твердження обвинуваченого спростоване не було. Тому наведений аргумент сторони захисту суд вважає за доцільне також відхилити.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на потерпілих та свідків кримінального провадження, а також з метою попередження ухилення обвинуваченого від явки до суду, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово на 60 днів, поклавши на останнього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 на 60 днів, тобто з 29 лютого 2024 року до 23.59 годину 29 квітня 2024 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_6 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: