справа № 619/5794/23
провадження № 1-кс/619/265/24
УХВАЛА

іменем України

26 лютого 2024 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 26 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України,

встановив:

Прокурор Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 26 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що до Дергачівської окружної прокуратури з 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшла інформація, що мешканець м. Харкова організував схему незаконного зберігання фальсифікованої лікеро горілчаної та тютюнової продукції, на якій використовуються марки акцизного податку з ознаками підробки.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення викраденого майна, предметів, знарядь та інших речових доказів, а також встановлення фактичних відомостей щодо вищевказаних протиправних дій, 12 лютого 2024 року старшим слідчим слідчого відділення ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 09.02.2024 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено щоденник з чорновими записами на 161 аркушах, який належить громадянці ОСОБА_4 , яка мешкає у вказаній квартирі.

13 лютого 2024 року слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання щоденнику з чорновими записами на 161 аркуші речовим доказом у кримінальному провадженні.

14 лютого 2024 року у порядку ст.ст. 36, 64-2, 100, 131, 132, 167, 168, 170, 171 КПК України, до Дергачівського районного суду спрямовано клопотання прокурора про арешт зазначеного майна.

14 лютого 2024 року слідчим суддею Дергачівського районного суду Харківської області винесено ухвалу про повернення прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії даної ухвали, у зв`язку із відсутністю інформації щодо власника або володільця майна, що належить арештувати, не зазначені в клопотанні засобів зв`язку з власником або володільцем майна. Крім того, до матеріалів які обгартовують клопотання не долучено документів які підтверджують повноваження слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Вказана ухвала згідно інформації, яка міститься в інформаційній системі «Система електронного документообігу органів прокуратури України» надійшла до Дергачівської окружної прокуратури 20.02.2024 та зареєстрована за вхідним номером 825-24. Таким чином 72 години протягом яких мають бути усунуті недоліки закінчуються 23 лютого 2024 року.

Згідно інформації, отриманої в ході розслідування кримінального провадження, володільцем вилученого щоденнику з чорновими записами на 161 аркуші є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає у вказаній квартирі. Під час обшуку остання повідомила працівникам поліції, що власником щоденнику є її чоловік ОСОБА_6 . Більше інформації надати відмовилася.

Також, в ході усунення недоліків до матеріалів, які обґрунтовують клопотання, долучено постанови про призначення груп слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні.

Метою накладання арешту на вищезазначене майно є збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, для забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність їх використання в ході досудового розслідування в якості доказів, для призначення судових експертиз та проведення інших слідчих (розшукових) дій.

Оскільки вище вказане майно зберігає на собі сліди кримінального правопорушення і є речовими доказами по справі, посилаючись на положення ст.ст. 36, 64-2, 167-174 КПК України, слідчий просить накласти арешт на зазначене вище майно, яке було тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведеннясудових експертиз та яке може бути використане, як доказ у кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор, та власниця квартири ОСОБА_4 , в житловому приміщенні якої знаходилося вилучене майно, не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Прокурор подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав, просив його задовільнити з підстав, зазначених у ньому, та просив судовий розгляд провести у його відсутність.

Відповідно до ч. 1 статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого (а у визначених законом випадках дізнавача) та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи стислі строки, встановлені законом для розгляду клопотання, вжиття судом необхідних заходів для забезпечення явки в судове засідання учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання без участі сторін та без фіксації даної процесуальної дії за допомогою технічних засобів відповідно до положень частини 1, 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні майно було вилучено 12 лютого 2024 року.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні майно було вилучено 12 лютого 2024 року, а клопотання про накладення арешту на майно доДергачівського районного суду Харківської області було подано 14.02.2024, (вхід. номер 4382/24-Вх), тобто у строк, визначений п. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України - протягом 48 годин після вилучення майна.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 14.02.2024, клопотання прокурора про арешт майна повернуто для усунення недоліків.

Вищевказану ухвалу суду від 14 лютого 2024 року прокурором отримано 20 лютого 2024 року, що підтверджується реєстром відправлення кореспонденції кур`єром.

Клопотання про накладення арешту на майно після усунення недоліків було скеровано до суду 23 лютого 2024 року, судом дане клопотання отримано 23.02.2024, (вхід. номер 5525/24-Вх), тобто у строк, визначений КПК України, строки направлення вказаного клопотання до суду, порушені не були.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділеннямВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000039, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

Під час досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено, що до Дергачівської окружної прокуратури з 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшла інформація, що мешканець м. Харкова організував схему незаконного зберігання фальсифікованої лікеро горілчаної та тютюнової продукції, на якій використовуються марки акцизного податку з ознаками підробки.

Процесуальним керівником надано доручення співробітникам 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 36 КПК України, щодо встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення.

За результатами виконаного доручення встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 організував схему незаконного зберігання, транспортування та реалізації лікеро-горілчаної продукції та тютюнової продукції без марок акцизного збору. До злочинної діяльності ОСОБА_7 також залучив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які відповідають за реалізацію тютюнової продукції без марок акцизного збору та лікеро-горілчаної продукції.

В ході виконання доручення співробітниками 7- го управління (з обслуговування Харківській області) ДСР НПУ встановлено, що для зберігання з метою збуту незаконних підакцизних товарів ОСОБА_6 використовує житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки № 365207644 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, власником житла за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_9 .

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2024 року у справі № 619/5794/24 надано дозвіл учасникам слідчої групи у кримінальному провадженні на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ,яка належить на праві власності ОСОБА_9 , з метою відшукання та вилучення незаконних підакцизних товарів (лікеро горілчані вироби та тютюнові вироби), електронних носіїв інформації (карти пам`яті, USB флеш накопичувачі), мобільних телефонів, планшетів, чорнових записів, документів, які містять в собі відомості про обставини незаконного зберігання, транспортування та реалізації підакцизних товарів, грошових коштів, здобутих в результаті вчинення даного кримінального правопорушення.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення викраденого майна, предметів, знарядь та інших речових доказів, а також встановлення фактичних відомостей щодо вищевказаних протиправних дій, 12 лютого 2024 року старшим слідчим слідчого відділення ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 09.02.2024, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено щоденник з чорновими записами на 161 аркушах, який належить громадянці ОСОБА_4 , яка мешкає у вказаній квартирі.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно зі ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей і грошей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст. 167 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У відповідності до вимог до ч. 2 ст. 168 КПК, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

За викладеного, майно вилучене під часобшуку вважається тимчасово вилученим майном.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 13 лютого 2024 року, тимчасово вилучене майно, що було вилучене під час обшуку -щоденник з чорновими записами на 161 аркуші, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Отже, у слідчого судді існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що щоденник з чорновими записами на 161 аркуші, який вилучений під час обшуку, може містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом ст. 173 КПК України особа, яка подала клопотання про арешт майна, має довести необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Прокурор обґрунтував підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, які можуть перешкодити досягненню мети кримінального провадження.

Слідчий суддя приходить до переконання, що є підстави вважати, що вилучений під час обшуку щоденникз чорновими записами на 161 аркуші, може бути використаний як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчий суддя зазначає, що у разі не накладення арешту на тимчасово вилучене майно, воно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене або передано іншій особі, тому слід забезпечити наявність вилученого майна, так як відсутність майна, яке являється речовим доказом у справі, може перешкодити кримінальному провадженню, так як тільки у випадку накладення арешту на вказане майно може бути виконане завдання щодо забезпечення засобів кримінального правопорушення.

Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до … наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, втручання у власність (користування) це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критерії в правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Враховуючи те, що вилучене майно - зошит визнано речовим доказами у вказаному кримінальному проваджені, він може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення у сфері господарської діяльності, в тому числі незаконне зберігання, збут підакцизних товарів, на що можуть вказувати також і записи в даному зошиті на 161 арк., а також, наявність у органу досудового розслідування необхідності у проведенні детального огляду даного зошита, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою збереження речових доказів на даному етапі кримінального провадження існує потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна шляхом накладення заборони на володіння, користування та розпорядження ним.

Таким чином, на переконання слідчого судді, дослідженні матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення збереження речових доказів та з метою запобігання можливості його приховування, знищення або перетворення. Слідчим доведено необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим (дізнавачем), прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо відомостей про факт вчинення кримінального правопорушення та наявність підстав вважати тимчасово вилучене майно доказами в кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно, на думку суду, є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.

Відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом МВС України, Генеральної Прокуратури України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України, ДСА України від 27.08.2010 року, обов`язок по визначенню місця зберігання арештованого майна покладається на слідчого (дізнавача), в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 98, 131, 132, 169-173, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт в рамках кримінального провадження № 0000039 від 26 жовтня 2023 року на тимчасово вилучене майно 12 лютого 2024 року в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із забороною відчуження, користування та розпорядження, а саме на: - щоденник з чорновими записами на 161 аркуші, до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні чи ухвалення відповідного судового рішення або рішення слідчого судді.

Зберігання арештованого майна здійснювати відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 та до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом МВС України, Генеральної Прокуратури України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України, ДСА України від 27.08.2010 року, обов`язок по визначенню місця зберігання арештованого майна покладається на слідчого (дізнавача), в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони не позбавлені можливості звернутись до суду у передбаченому законом порядку з клопотанням про скасування арешту майна.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню після її постановлення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та особам, щодо майна яких вирішувалося питання про арешт.

У разі відсутності вищевказаних осіб під час оголошення судового рішення, його копію надіслати таким особам не пізніше наступного робочого дня.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 .

Роз`яснити положення, які закріплені в ч. 1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1