УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 466/112/18

провадження № 51-1120ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, Шевченківський районний суд м. Львова ухвалою від 03 липня 2023 року відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 , із врахуванням доповнень засудженого та адвоката ОСОБА_5 , про перегляд вироку Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року за нововиявленими обставинами.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2023 року залишив без задоволення апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 та апеляційну скаргу його захисника, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає про ненадання слідчим на проведення експертизи предметів і окремих речей, які набули статусу речових доказів, а відомості про них у письмових доказах щодо їх кольору і розміру суперечать один одному й не узгоджуються з даними в протоколі допиту свідка ОСОБА_6 . Зазначене, як стверджує касатор, вказує на неналежність та недопустимість доказів, а також підтверджує штучне створення доказів обвинувачення.

Також ОСОБА_4 стверджує, що: його винуватість у вчиненні злочину не доведено; в судових рішеннях викладено не весь зміст наданих свідками показань, до того ж такі показання спотворені; Верховний Суд України порушив його право на захист; судові рішення у кримінальній справі за його обвинуваченням мають суперечності щодо обставин часу та наслідків подій кримінального правопорушення; відомості з «протоколу особистого обшуку затриманого(ої) або взятого(ої) під варту, та огляду речей які знаходяться при ньому(ій) від 09.09.2000 року» є нововиявленими обставинами; окрема ухвала Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року повністю не виконана.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У той же час відповідно до пунктів 4, 5 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Крім того, тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК, має здійснюватися в системному зв`язку з іншими положеннями КПК, у першу чергу, зі ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: 1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду й особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; 2) вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; 3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Шевченківський районний суд м. Львова, здійснюючи провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень стосовно нього, вказав, що засуджений не згідний з оцінкою доказів, які були предметом дослідження під час судового розгляду.

Місцевий суд також зазначив, що відповідно до матеріалів провадження та судових рішень апеляційного суду Львівської області і Верховного Суду України суди надали оцінку щодо законності, належності й допустимості всіх безпосередньо досліджених доказів, зокрема протоколу вилучення від 09 вересня 2000 року; протоколу огляду речових доказів від 11 вересня 2000 року; постанови про призначення судово-імунулогічної експертизи від 13 вересня 2000 року; висновку експерта судово-медичної експертизи про освідування № 2692 від 11 вересня 2000 року, висновку експерта № 138/2000ц від 23 жовтня 2000 року; висновку експерта № 337/2000-ім від 19 жовтня 2000 року, висновку експерта № 782/2000 від 11 вересня 2000 року, на які покликався у своїй заяві засуджений ОСОБА_4 та його захисник. Зазначені засудженим та його захисником обставини були відомі суду, їм надавалася оцінка, а тому такі обставини не є нововиявленими.

Крім того, місцевий суд вказав, що 29 листопада 2018 року за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 166 Кримінального кодексу (в редакції 1960 року), за фактом перевищення у 2000 році службових повноважень працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та прокуратури Шевченківського району м. Львова щодо підміни речового доказу у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 . слідчий СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_7 ухвалив постанову про закриття кримінального провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК.

Звернув увагу суд першої інстанції й на практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, згідно з якою під час перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.

На відміну від перегляду судового вироку в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Урахувавши наведене вище, колегія суддів місцевого суду дійшла висновку, що зазначені засудженим ОСОБА_4 обставини не мають ознак нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК, а доводи, викладені у заяві, були предметом розгляду під час ухвалення вироку та його оскарження.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_4 та його захисник подали апеляційні скарги, у яких також стверджували про наявність нововиявлених обставин, які були предметом перевірки місцевого суду.

Львівський апеляційний суд перевірив викладені в скаргах сторони захисту доводи, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що не можуть бути визнані нововиявленими обставинами покликання сторони захисту на розбіжності в показаннях свідків про колір одягу та взуття, у які був одягнутий ОСОБА_4 під час скоєння злочину. Стосовно здійснення слідчих дій працівниками міліції після повідомлення про скоєння злочину, зокрема щодо посилань засудженого на незабезпечення йому захисника під час затримання, то суд визнав їх безпідставними, оскільки подальші показання, які він надавав по суті обставин, були отримані за участю захисника.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявні результати службового розслідування стосовно працівників міліції. Засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений з усіма матеріалами справи в повному обсязі під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, Львівський апеляційний суд вказав, що відомості із зазначених документів були на розгляді в судах першої та касаційної інстанцій і їм надано правову оцінку, а тому обставини, на які покликався засуджений та його захисник, були відомі суду першої інстанції на час винесення вироку.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку, що стороною захисту не надано будь-яких доказів наявності обставин суттєвого та неспростовного характеру, які б можна було вважати нововиявленими відповідно до приписів ст. 459 КПК.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з належно вмотивованими висновками судів попередніх інстанцій, які за наслідками здійснення провадження не встановили підстав для перегляду вироку Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року за нововиявленими обставинами, оскільки доводи сторони захисту зводяться до незгоди з оцінкою доказів, які були предметом дослідження під час судового розгляду, а тому не є обставинами суттєвого і неспростовного характеру, які б не були відомі суду на час судового розгляду під час ухвалення судового рішення і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Також, колегія суддів касаційного суду зауважує, що ті обставини про які вказує засуджений в касаційній скарзі стосуються незгоди з оцінкою доказів, неповноти досудового розслідування і судового розгляду, недотримання присів КПК органом досудового розслідування та судом, й за своїм характером не є нововиявленими.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду в постанові від 21 січня 2020 року (справа № 315/793/16-к, провадження № 51-3062 км 19) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких грунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин як нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

З огляду на це, розглянувши заяву ОСОБА_4 , суди обґрунтовано дійшли висновку про те, що одне лише посилання, без підтвердження належними доказами, не може бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності остаточного й обов`язкового до виконання судового рішення.

Отже, наведені в касаційній скарзі засудженого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. За таких обставин відсутні підстави для задоволення касаційної скарги засудженого.

Що стосується доводів касатора про наявність підстав для передачі провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то суд касаційної інстанції їх відхиляє з огляду на таке.

Частиною 5 статті 434-1 КПК передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на приписи вказаної норми, питання про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у тому числі за клопотанням учасника судового провадження, може бути вирішене судом касаційної інстанції лише після відкриття касаційного провадження, якщо в ході касаційного розгляду буде встановлено, що провадження містить виключну правову проблему. Однак передбачені законом підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3