Справа № 496/3108/24
Провадження № 1-кп/496/465/24
У Х В А Л А

07 травня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками до нього у кримінальному провадженні №0000787, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

01.05.2024 року від прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому він просить продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. Враховуючи обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу ОСОБА_6 , є достатні підстави припускати, що останній, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Крім того, прокурор зазначає, що існує ризик незаконного знищення або спотворення доказів у кримінальному провадженні, який підтверджується відсутністю відомостей про місцезнаходження викраденого у потерпілих майна та одночасної необхідності отримання доказів, що викривають трьох спільників ОСОБА_6 , які здійснили розбійний напад, матеріали досудового розслідування щодо яких виділено в окреме провадження. Перебування обвинуваченого без цілковитого контролю з боку держави створює обґрунтовані ризики знищення обвинуваченим доказів, які відомі останньому та місцезнаходження яких до теперішнього часу стороною обвинувачення не встановлено. Також існує ризик незаконного впливу на потерпілих, який обґрунтовується обізнаністю обвинуваченого з місцем проживання потерпілих, у тому числі їх малолітніх дітей, наявністю показань потерпілих, які вказують на ОСОБА_6 , як на особу, що вичинила злочин, та схильністю обвинуваченого до насильства. Обвинуваченому відоме місце проживання родини потерпілих, а також анкетні дані свідків сторони обвинувачення. Станом на теперішній час потерпілі та свідки не допитані в судовому засіданні, їх покази мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду, а тому, перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на них, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Відсутність у обвинуваченого протягом тривалого періоду часу місця роботи, а отже й джерел доходу, свідчить про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. Таким чином, прокурор вважає, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, зокрема, останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи, а також високий ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на обставини, викладені в письмовому клопотанні, а також доповів про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та неповнолітні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до підготовчого судового засідання не з`явились, від ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до суду надійшли заяви про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності.

Представник потерпілих ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підтримала та не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував, посилаючись на обставини, викладені в письмовому запереченні.

У своєму запереченні захисник вказує, що потреба у продовженні застосування запобіжного заходу, в тому числі такого, як тримання під вартою, до ОСОБА_6 відсутня, оскільки ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні, немає. Прокурор у клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якості обґрунтування застосування найбільш суворого заходу, посилається лише на ту обставину, що його підзахисному інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину. Також, на думку захисника, прокурор безпідставно, у поданому клопотанні, переймаючи повноваження суду, вказує на доведеність вини ОСОБА_6 . При цьому обвинувальний вирок, який набрав законної сили, відносно обвинуваченого, відсутній. Вважає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 подано з грубим порушенням імперативних процесуальних умов, на наявності яких суд відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу. Так, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості (фактичні докази) стосовно того, що ОСОБА_6 має намір переховуватись від органів досудового розслідування або суду або вчинити інше кримінальне правопорушення. Більш того, з 23.11.2023 року, тобто з моменту проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , останній був обізнаний про наявність кримінального провадження, в якому він є фігурантом, до моменту вручення повідомлення про підозру, тобто до 20.12.2023 року мав реальну можливість сховатись від органу досудового розслідування та суду, однак цією можливістю не скористався, отже такий ризик, як переховування від суду та правоохоронних органів відсутній. Обвинувачений приймав участь у судовому засіданні 28.11.2023 року по розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту, у проведенні слідчим слідчих дій 29.11.2023 року, у проведенні 04.12.2023 року у приміщенні КУ «ООБСМЕ» процесуальних дій, завжди з`являвся до слідчого за першим викликом. Також, захисник вказує, що у клопотанні прокурора відсутній виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні та посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Так само клопотання прокурора на містить обставини, перелічені у ст. 178 КПК України, хоча їх більшість містяться в матеріалах справи. Такими, наприклад, є наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність у ОСОБА_6 місця реєстрації, наявність на утриманні у ОСОБА_6 малолітньої дитини, а також матері похилого віку, перебування ОСОБА_6 у офіційному шлюбі, позитивна репутація ОСОБА_6 за місцем проживання. Претензій та зауважень до ОСОБА_6 з боку органів влади та громадського самоврядування ніколи не було та немає. Захисник просить суд врахувати відсутність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності. Окремо, на думку захисника, слід звернути увагу на вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 (п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України) кримінального правопорушення та чисельні порушення законодавства, процесу та прав підозрюваного, допущені стороною обвинувачення. Так, посилання сторони обвинувачення у клопотанні на ту обставину, що, нібито, гараж № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Взлет» перебуває в користуванні ОСОБА_6 , не відповідає дійсності, оскільки відповідно до відповіді зазначеного кооперативу на адвокатський запит, ОСОБА_6 не є членом цього кооперативу. Крім того, в порушення вимог ст. ст. 42, 208, 233, 615 КПК України, органом досудового розслідування проведено обшуки за участі підзахисного. При цьому протокол затримання ОСОБА_6 складений в порядку ч. 6 ст. 615 КПК України. Захисник вважає, що вказаний протокол про затримання ОСОБА_6 є необґрунтованим та незаконним, оскільки складений з порушенням вимог КПК України та у зв`язку з відсутністю підстав для затримання ОСОБА_6 в порядку ч. 6 ст. 615 КПК України. Як вбачається з арк. 1 протоколу затримання від 20.12.2023 року, підставою для затримання підзахисного стало те, що, нібито, безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин. При цьому з повідомлення про підозру підзахисному вбачається, що він підозрюється у вчиненні неправомірних дій, які мали місце 19.10.2023 року. Протокол затримання ОСОБА_6 від 20.12.2023 року складений на підставі ч. 6 ст. 615 КПК України, якою встановлено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці. Водночас, до підзахисного ОСОБА_6 до 20.12.2023 року жодних запобіжних заходів не застосовувалось, повідомлень про підозру не пред`являлось. Захисник просить суд врахувати те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має постійне місце мешкання та місце роботи, за якими характеризується з позитивної сторони. Вказані обставини вказують на наявність міцних соціальних зв`язків. Також на території України діє воєнний стан та на території м. Одеса та Одеської області підвищена небезпека нанесення ракетних ударів зі сторони країни агресора Російської Федерації, що свідчить про те, що на даний час необхідно за кожним сигналом повітряної тривоги проходити в укриття задля забезпечення безпеки власного життя. На балансі ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відсутні захисні споруди цивільного захисту, а тому забезпечення життя засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у слідчому ізоляторі не є можливим, що свідчить про неможливість утримувати ОСОБА_6 під вартою в умовах слідчого ізолятора. Таким чином, характеризуючи особу ОСОБА_6 , немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою. Стороною обвинувачення у поданому клопотанні не зазначено вагомих підстав для не застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а тому захисник просить суд розглянути необхідність застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки застава у вказаному розмірі здатна забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та при цьому не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст. ст. 178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки, та не є явно непомірною, враховуючи фінансовий стан підозрюваної особи.

Проти призначення кримінального провадження до судового розгляду захисник ОСОБА_5 також заперечував з підстав, викладених у письмовому запереченні, в якому просив суд визнати завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000787 відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України передчасним та повернути обвинувальний акт прокурору для організації повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

При цьому посилається на те, що впродовж досудового розслідування стороною захисту неодноразово направлялись клопотання слідчому про проведення необхідних слідчих та розшукових дій по кримінальному провадженню, однак всі клопотання адвоката було проігноровано та у більшості випадках навіть не надано відповідь. Зазначене стало підставою для оскарження бездіяльності слідчого до Київського районного суду м. Одеси. За результатами розгляду скарг ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2024 року, 19.03.2024 року та 04.04.2024 року визнано бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000787 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання сторони захисту у вказаному кримінальному провадженні. Незважаючи на рішення суду щодо визнання бездіяльності та зобов`язання слідчого розглянути клопотання сторони захисту останнім зазначені вимоги проігноровано, натомість прокурором відділу Одеської області ОСОБА_7 прийнято рішення про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000787 та скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України до Біляївського районного суду Одеської області.

Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути, зокрема, обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положеннями ст. 291 КПК України визначено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором, слідчим чи дізнавачем цих вимог.

При цьому, повернення обвинувального акту прокурору з підстав бездіяльності слідчого та не розгляду останнім клопотань сторони захисту на стадії досудового розслідування діючим КПК України не передбачено.

Зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 вбачається, що обвинувальний акт містить усі відомості, передбачені ст. 291 КПК України. Фактичні обставини, а також формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті так, як були встановлені під час досудового розслідування.

Таким чином, судом не встановлено допущення органом досудового розслідування порушень вимог кримінального процесуального закону під час подання до суду обвинувального акта, який відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, за своєю формою та змістом, разом із долученими до нього додатками.

Підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 314 та ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Під час підготовчого судового засідання суд не вправі оцінювати процесуальні дії (бездіяльність) та рішення органу досудового розслідування, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження, такі обставини можуть бути досліджені під час судового розгляду.

Враховуючи те, що викладені захисником у запереченні обставини не можуть бути предметом дослідження судом під час підготовчого судового засідання, а тому суд вважає за необхідне відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання (заперечення) про визнання завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні передчасним та повернення обвинувального акту прокурору.

Водночас, суд зауважує, що сторона захисту не позбавлена права під час судового розгляду посилатися на встановлені нею порушення органом досудового розслідування вимог КПК України, зокрема, під час дослідження доказів по справі, обставини, викладені у запереченні, можуть перевірятись при оцінці доказів вини обвинуваченого з точки зору їх допустимості, належності, достовірності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Подані захисником заперечення з ухвалами слідчого судді, якими встановлена бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області суд бере до уваги і оцінка їх обґрунтованості буде здійснена в подальшому в загальному порядку під час судового розгляду та дослідження доказів.

Також, у судовому засіданні встановлено, що вказане кримінальне провадження підсудне Біляївському районному суду Одеської області.

Підстав для закриття чи зупинення даного кримінального провадження немає.

Обвинувальний акт та додатки до нього складені у відповідності до вимог КПК України, при затвердженні прокурором обвинувального акта дотримані вимоги закону.

За таких обставин є достатні підстави для призначення даного обвинувального акта до судового розгляду.

Кримінальне провадження на підставі ч. 1 ст. 31 КПК України належить здійснювати суддею одноособово.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року.

За змістом ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану. Санкція інкримінованого кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Оскільки ОСОБА_6 , враховуючи тяжкість покарання, може переховуватись від суду, а тому суд вважає, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування обвинуваченого від суду, у зв`язку із чим є підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у житло, враховуючи розмір спричиненої злочином майнової шкоди, його характеру, зухвалості та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна), суд вважає, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, суд вважає, що існує ризик, встановлений п. 2 ст. 1 ст. 177 КПК України знищення або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже відомостей про місцезнаходження викраденого у потерпілих майна наразі немає.

Враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято, судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, а тому суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, що встановлений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела доходу та законних засобів існування, що дає підстави вважати, що існує ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас, суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у обвинуваченого місця реєстрації та постійного проживання в м. Одесі, той факт, що він одружений та має дитину, проте наголошує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Суд також приймає до уваги посилання захисника відносно того, що до клопотання прокурора, всупереч ст. 184 КПК України, не додані матеріали, які його обґрунтовують, однак зазначені обставини не спростовують висновків суду про наявність ризиків та доцільність продовження запобіжного заходу з огляду на обґрунтованість обвинувачення, тяжкість інкримінованого злочину та відомостей про особу обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що на утриманні ОСОБА_6 знаходиться мати похилого віку суд до уваги не приймає, оскільки відповідних доказів суду не надано.

Отже, доводи сторони захисту про відсутність підстав для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Доводи захисника про неможливість утримання обвинуваченого під вартою в умовах ізолятора через відсутність у ньому захисних споруд цивільного захисту, а тому він знаходиться під постійною загрозою ракетного удару, суд відхиляє, по-перше, у зв`язку з тим, що відповідний лист ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на який посилається захисник, суду не надано, а по-друге, у вказаній установі, у випадку оголошення сигналу «повітряна тривога», діє План реагування при надзвичайних ситуаціях.

З огляду на викладене, суд вважає, що на підставі наданих суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати на зазначені судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного із погрозою насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, а тому підстав для визначення застави суд не вбачає.

Положеннями ч. 1 та ч. 4 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

При цьому, права та обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (ч. 2 ст. 61, ч. 2 ст. 62 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У зв`язку з відповідністю позовних заяв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди загальним вимогам щодо форми і змісту позовної заяви, встановленими ст. ст. 175, 177 ЦПК України, суд вважає, що є підстави для прийняття до розгляду цивільних позовів, та визнання потерпілих цивільним позивачами, а обвинувального цивільним відповідачем.

На підставі зазначеного, суд вважає за можливим прийняти до спільного розгляду разом з обвинувальним актом цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та розглядати вказані позови у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 61, 62, 128, 177, 183, 291, 314, 315, 370-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України залишити без задоволення.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України у відкритому судовому засіданні на 11 червня 2024 року о 14 год. 00 хв.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 07 травня 2024 року до 05 липня 2024 року включно та утримувати його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Прийняти цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого з ОСОБА_6 до одного провадження разом з даним кримінальним провадженням.

Прийняти цивільний позов ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого з ОСОБА_6 до одного провадження разом з даним кримінальним провадженням.

З прийняттям цивільних позовів потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 набувають також права і обов`язки цивільного позивача, а обвинувачений ОСОБА_6 права цивільного відповідача.

Надати цивільному відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1