справа № 462/5193/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000200 від 05.08.2020 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рудки Самбірського району, Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Формулювання обвинувачення.

ОСОБА_4 , 03.08.2020 року, близько 20 год. 00 хв., діючи умисно з корисливих мотивів, перебуваючи по вул. Городоцька, 116 у м. Львові, поблизу кафе «Експрес», завдавши удар потерпілому кулаком правої руки в ділянку правої частини обличчя, тобто із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1134 від 12.08.2020 року відносяться до легкого тілесного ушкодження, повторно, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме: відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 300 грн. 00 окп. із сім картою оператора «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_1 , гаманцем, в середині із грошовими коштами в сумі 6 000 грн. 00 коп., паспортом громадянина України, виданим на прізвище ОСОБА_6 , та двома сумками із особистими речами, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, тим самим завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_6 на загальну суму 6 300 грн. 00 коп. Після вчинення злочину ОСОБА_4 з місця події скрився.

Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, від дачі пояснень відмовився.

Мотиви суду, оцінка та висновки.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, зокрема:

- витягом з ЄРДР про внесення відомостей від 05.08.2020 року;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею;

- постановою про призначення судово-медичної експертизи;

- висновком експерта № 1134 від 13.06.2020 року;

- постановою про зміну кримінально-правової кваліфікації та визначення підслідності;

- витягом з ЄРДР від 05.08.2020 року та витягом з ЄРДР з відомостями про повідомлення підозри;

- повідомлення м про підозру ОСОБА_4 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом на СD-диску;

- ухвалою суду щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному;

- протоколом огляду диску з камер відеоспостереження, фототаблицею, даними СD-диску;

- постановою про визнання речових доказів;

- ухвалою суду про дозвіл на використання доказів у провадженні;

- повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри;

- характеризуючими даними на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Так, суд зазначає, що за змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд вказує, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується обсягом досліджених у судовому засіданні доказів, які підтверджують вину обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів, оскільки доведена поза розумним сумнівом.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Отже при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема: відповідно до характеристики міського голови Рудківської міської ради від 17.01.2020 року, вбачається, що останній за період проживання в м. Рудки, заяв і скарг в Рудківський міськвиконком не поступало, основними рисами характеру ОСОБА_4 є працьовитість, відповідальність та вимогливість до себе, окрім цього, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері (а.с кримінального провадження 63) та не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансерах (а.с кримінального провадження 62), також те, що останній взятий на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.02.2024 року.

Окрім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.09.2023 року клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 постановлено задовольнити, застосовано до обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000200 від 05.08.2020 року ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 12.11.2023 року включно та визначено ОСОБА_4 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53 680 грн. 00 коп., яку обвинувачений або заставодавець мають право внести у будь-який момент на депозитний рахунок для внесення застави.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відсутні. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/6793/19 від 23.06.2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (тисяча сімсот) грн. 00 коп. та ввжаєється таким, котрий виконано згідно квитанції від 14.09.2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку:

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні - відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Вирішуючи питання внесеної застави суд виходить з того, що відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

З огляду на викладене, застава, яка була внесена відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 14.09.2023 року, після набрання вироком чинності, має бути повернена заставодавцю.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 53 680 грн. 00 коп., внесену 17.10.2023 року ОСОБА_7 за ОСОБА_4 на депозитний рахунок суду ( НОМЕР_2 ; отримувач: Територіальне управління державної судової адміністрації України в Львівській області, ; банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ), повернути ОСОБА_7 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- компакт-диск наданий в ході розслідування із камер відео спостереження (а.с. 55) - залишити у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок суду складений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 08.04.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: