КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

власника майна - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, що визнано речовими доказами та вилучено під час обшуку транспортного засобу - автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який відповідно до інформації МВС України зареєстрований за Благодійною організаціє «БФ «УКРАЇНА «СИЛЬНА НАЦІЯ», із заборонною користування, розпорядження та відчуження, а саме:

1 тимчасовий реєстраційний талон серія НОМЕР_2 ;

2 декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою на 1 арк.;

3 довіреність від 10.08.2023 р. №10-08-1 БО «БФ «України» Сильна нація» до 1 арк.;

4 документ НОМЕР_5 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк., на якій є відтиск печатки;

5 документ НОМЕР_6 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк.;

6 документ НОМЕР_7 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк.;

7 Faktura від 03.08.2023 на 1 арк.;

8 копія документа вих.08/007 від 01.08.93р БО «БФ «України» Сильна нація» на 1 арк.;

9 пара номерних знаків Королівства Іспанії «НОМЕР_4»;

10 автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_3 ;

11 ключі запалювання до автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року щодо арешту автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , постановити нову ухвалу, якою відмовити в арешті вказаного майна.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі слідчого судді не вказано та належним чином не доведено, яким чином майно - автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN має відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення воно могло зберегти, яким чином міг вказаний автомобіль бути використаний як знаряддя вчинення злочину та чи можна взагалі його використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе його використання.

Відтак, не наведено достатніх, допустимих та належних відомостей про відповідність вилученого транспортного засобу критеріям речового доказу.

Про такий висновок додатково свідчить те, що у Благодійній організації «БФ «Україна «СИЛЬНА НАЦІЯ», які належить зазначений транспортний засіб, відсутній будь-який процесуальний статус, окрім як статус третьої особи.

Також, як зазначає автор апеляційної скарги, вказане клопотання про арешт майна подане до суду з порушенням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Враховуючи, що повний текст оскаржуваної ухвали слідчого судді був отриманий 09.04.2024, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а відтак необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000530 від 24.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 332 КК України.

28.03.2024 прокурор у кримінальному провадженні - начальник відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт нерухомого майна, вилученого під час обшуку транспортного засобу - автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який відповідно до інформації МВС України зареєстрований за Благодійною організаціє «БФ «УКРАЇНА «СИЛЬНА НАЦІЯ», із заборонною користування, розпорядження та відчуження, а саме: тимчасовий реєстраційний талон серія НОМЕР_2 ; декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою на 1 арк.; довіреність від 10.08.2023 р. №10-08-1 БО «БФ «України» Сильна нація» до 1 арк.; документ НОМЕР_5 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк., на якій є відтиск печатки; документ НОМЕР_6 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк.; документ НОМЕР_7 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк.; Faktura від 03.08.2023 на 1 арк.; копія документа вих.08/007 від 01.08.93р БО «БФ «України» Сильна нація» на 1 арк.; пара номерних знаків Королівства Іспанії «НОМЕР_4»; автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_3 ; ключі запалювання до автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, посилаючись на наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку - постановою прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 від 06.10.2023 визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власників майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відтак, доводи, на які посилається в апеляційній скарзі апелянт, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна представником власників майна не надано та колегією суддів не встановлено.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, що визнано речовими доказами та вилучено під час обшуку транспортного засобу - автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який відповідно до інформації МВС України зареєстрований за Благодійною організаціє «БФ «УКРАЇНА «СИЛЬНА НАЦІЯ», із заборонною користування, розпорядження та відчуження, а саме:

1. тимчасовий реєстраційний талон серія НОМЕР_2;

2. декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою на 1 арк.;

3. довіреність від 10.08.2023 р. №10-08-1 БО «БФ «України» Сильна нація» до 1 арк.;

4. документ НОМЕР_5 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк., на якій є відтиск печатки;

5. документ НОМЕР_6 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк.;

6. документ НОМЕР_7 Transport STYRELSEN на іноземній мові на 1 арк.;

7. Faktura від 03.08.2023 на 1 арк.;

8. копія документа вих.08/007 від 01.08.93р БО «БФ «України» Сильна нація» на 1 арк.;

9. пара номерних знаків Королівства Іспанії «НОМЕР_4»;

10. автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_3 ;

11. ключі запалювання до автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3290/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/14001/24-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1