Номер провадження: 11-кп/813/771/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000935 від 25.11.2019 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2023 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Казанка, Миколаївської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючої інспектором взводу 2 роти 4 батальйону 1 полку УПП в Одеській області ДПП, незаміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, яка зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000935 від 25.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків, як такий що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що викладаючи формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 прокурор зазначив в обвинувальному акті відомості про інших осіб, які можливо ідентифікувати та які, відповідно до формулювання обвинувачення, діяли спільно з обвинуваченою ОСОБА_8 , що є порушенням однієї із концептуальних засад кримінального провадження - презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки відносно вказаних в обвинувальному акті осіб відсутні вироки, які набрали законної сили. Тобто, всупереч вимогам КПК України та практиці ЄСПЛ, зміст обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 прямо вказує на співучасть інших, конкретизованих в обвинувальному акті осіб, у вчиненні злочинів, які ставляться у вину ОСОБА_8 .

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Прокурор стверджує, що обвинувальний акт у кримінальному проваджені відповідає вимогам ст.291 КПК та містить чітке формулювання обвинувачення. Крім того, прокурор зазначає, що відносно осіб, про яких зазначено у обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , також проведено досудове розслідування, оголошено повідомлення про підозру та вказані особи оголошені у розшук, а досудове розслідування у кримінальних провадженнях, в які виділено матеріали відносно таких осіб, зупинені. Прокурор вважає, що без зазначення вказаних осіб неможливо висвітлити роль кожного зі співучасників вчинення злочинів та роль обвинуваченої, а саме неможливо буде висвітлити безпосередньо суть правопорушень не згадуючи та не зазначаючи вказаних осіб та свідчило б про відсутність у обвинувальному акті формулювання обвинувачення, яке б надавало стороні кримінального провадження змогу ефективно захищатися від обвинувачення, що виключало б можливість скористатися правом на справедливий суд у розумінні ст.6 Конвенції про захист праві та основоположних свобод людини.

Прокурор також зазначає, що питання зазначення у обвинувальному акті інших осіб окрім обвинуваченого у справ у суді, не передбачено п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у якості підстави для повернення обвинувального акту прокурору. Тому, повертаючи обвинувальний акт із наведених підстав, місцевий суд вийшов за межі предмета судового розгляду в підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яких надається під час розгляду по суті, та безпідставно надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення.

Крім того, прокурор звертає увагу, що в даному кримінальному провадженні вже проводилось підготовче судове засідання та було постановлено рішення про направлення до Одеського апеляційного суду подання про визначення підсудності, при цьому на той час у суду не виникало питань щодо повернення обвинувального акта прокурору. Повернення обвинувального акта прокурору майже через рік після його перебування в суді, свідчить про затягування судового розгляду та може призвести до уникнення обвинуваченою відповідальності через сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України - обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як убачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України КК України.

Разом з цим, у формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 обвинувальний акт містить посилання на анкетні данні інших співучасників кримінальних правопорушень, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Із обвинувального акту, а саме зі сформульованого обвинувачення щодо ОСОБА_8 не вбачається, чи повідомлено про підозру іншим особам, прізвища яких зазначені у формулюванні обвинувачення, як співучасників злочинних дій, які інкримінуються ОСОБА_8 , а також чи існує відносно вказаних осіб обвинувальний вирок.

Колегія суддів наголошує, що формулювання обвинувачення є виключним повноваженням органу досудового розслідування. При цьому, хоча пункт 5 частини 2 статті 291 КПК і не містить вимог, яким саме чином в обвинувальному акті слід наводити відомості стосовно інших співучасників при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та при формулюванні обвинувачення, проте такі відомості мають бути зазначені з дотриманням загальних засад кримінального провадження.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що чинний КПК України, зокрема ст.ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону в таких судових рішеннях ЄСПЛ як «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Водночас, в інших рішеннях ЄСПЛ зазначено, що попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що встановлені стосовно ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо інших осіб, прізвища яких зазначені в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно цих осіб.

Більш того, в судовому засіданні прокурором не надано будь-яких доказів стосовно того, що відносно інших співучасників кримінальних правопорушень, зазначених у обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , є будь-яке рішення (вирок, яким була затверджена угода про визнання винуватості, або вирок, або ухвала), яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, що набрало законної сили, або інших процесуальних рішень, на які посилався прокурор в апеляційній скарзі.

На переконання апеляційного суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншою, крім обвинуваченого, особою, яка фактично на даний час не притягується до кримінальної відповідальності в даному провадженні суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними.

Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на непреюдиційність обвинувального акту, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання прокурора відносно того, що ним до суду першої інстанції не спрямовувалась угода про визнання винуватості щодо ОСОБА_8 , але місцевий суд у мотивувальній частині оскарженої ухвали послався на існування підстав для відмови в затверджені угод. Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції не зазначено рішення суду про відмову у затвердженні угоди, а тому колегія суддів вважає вказані посилання суду в мотивувальній частині ухвали очевидною опискою, яка не вплинула на законність оскарженої ухвали та може бути усунута судом першої інстанції шляхом виправлення описки за власною ініціативою, або за клопотанням учасників судового провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що по вказаному обвинувальному акту вже проводилось підготовче судове засідання та було постановлено рішення про направлення до Одеського апеляційного суду подання про визначення підсудності, але на той час у суду не виникало питань щодо невідповідності обвинувального акту та повернення його прокурору, не є предметом розгляду в даному провадженні.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу прокурора на те, що у разі направлення обвинувального акту зі стадії підготовчого провадження до апеляційного суду для вирішення питання щодо підсудності, питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК, з огляду на положення ст.32 КПК, не розглядаються місцевим судом.

Доводи прокурора стосовно того, що повернення обвинувального акта прокурору майже через рік після його перебування в суді, свідчить про затягування судового розгляду та може призвести до уникнення обвинуваченою відповідальності через сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд оцінює критично, оскільки прокурор, переслідуючи мету дотримання вимог ст.28 КПК, усвідомлюючи існуючу практику судів в аналогічних справах, вочевидь не позбавлений права усунути недоліки обвинувального акта протягом одного дня та повторно подати його до суду, а не шляхом оскарження рішення місцевого суду, можливо не свідомо, але створювати умови для затягування судового розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, оскільки місцевим судом встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та неможливість призначення його до судового розгляду, з чим погоджується апеляційний суд, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає встановленим факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена відповідно до вимог діючого КПК, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2023 року якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000935 від 25.11.2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4