Номер провадження: 11-сс/813/480/24
Справа № 947/4447/24, 1-кс/947/1760/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 року в кримінальному провадженні №0000108 від 27.01.2024року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Одеської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000108, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та накладено арешт на:

-грошові кошти в загальній сумі 37400 гривень, купюрами номіналом «500» гривень - 72 купюри, та номіналом «200» гривень - 7 купюр, які поміщені у сейф пакет НПУ PSP3226653;

-мобільний телефон «Редми 9» № НОМЕР_1 , имей 1 34587, имей 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 ;

-копії документів з кримінального провадження №0000008 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: витяг з ЄРДР №0000008 від 02.01.24 року на 2 арк; повідомлення про підозру від 26.01.2024 року ОСОБА_7 на 5 арк; вимога на судимість ОСОБА_7 на 1 арк; копія паспорта ОСОБА_7 на 1 арк; постанова про призначення групи слідчих на 1 арк; постанова про зміну слідчих на 1 арк; постанова про зміну слідчих на 1 арк;

-витяг з наказу начальнику ГУНП в одеській області № 1748 о/с від 20.12.2023 на 1 арк;

-завірена копія посадової інструкції ОСОБА_11 на 7 арк.

Зазначене майно було вилучено та виявлено 01.02.2024 року в ході проведення обшуку в приміщенні службового кабінету Болградського РВП ГУНП в Одеській області, який розташований за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 97, який знаходиться у користуванні т.в.о. начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 .

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно може містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, а також й зв`язків власниці такого мобільного телефону щодо обставин даного кримінального правопорушення з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінального правопорушення, особами, а грошові кошти ймовірно є предметом неправомірної вигоди, та підлягають додатковому дослідженню, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, як незаконну та необґрунтовану та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування в частині накладення арешту на грошові кошти в загальній сумі 37400 грн та мобільний телефон «Редми 9» № НОМЕР_1 , имей 1 34587, имей 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 .

Захисник стверджує, що ухвала слідчого судді винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та посилається на наступне:

- клопотання органу досудового розслідування розглянуто без участі захисника та власниці майна;

- ухвала постановлена без виконання вимог ст.172 КПК України, тобто поза межами строку, оскільки клопотання органу досудового розслідування надійшло до суду 02.02.2024 року.

Разом з апеляційною скаргою захисником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, з посиланням на те, що власник майна та його представник не були присутніми під час судового розгляду в місцевому суді, а копію ухвали отримали лише 01.03.2024 року.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущений строк на оскарження, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді є зайвим та строк на подачу апеляційної скарги поновлення не потребує.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Наведені норми процесуального закону узгоджуються з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Вказані положення також знайшли своє відображення в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, ч.10 ст.170 КПК визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку зокрема на рухоме майно, щодо якого ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, апеляційним судом встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів судової справи СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2024 року за №0000108, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

02.02.2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання органу досудового розслідування та надано дозвіл на обшуку у приміщенні службового кабінету Болградського РВП ГУНП в Одеській області, який розташований за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 97, який знаходиться у користуванні т.в.о. начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 , який фактично проведено 01.02.2024 року в порядку ст.233 КПК.

Відповідно до протоколу обшуку, під час його проведення було вилучено: грошові кошти в загальній сумі 37400 гривень та мобільний телефон «Редми 9» № НОМЕР_1 , имей 1: НОМЕР_3 , имей 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 (а.п. 25-30).

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 01.02.2024 року вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами (а.п. 32-34).

02.02.2024 року, старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді, з погодженим прокурором ОСОБА_10 , клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 01.02.2024 року під час проведення обшуку.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що метою арешту є збереження речових доказів, зокрема мобільний телефон та грошові кошти мають суттєве значення для проведення повного, всебічного досудового розслідування, оскільки гроші були предметом злочину, а телефон фактично належить підозрюваній.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на майно, перелік якого міститься в клопотанні слідчого.

Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого та обставини, на які посилається останній, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Доводи апелянта про порушення строків розгляду клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно, з посиланням на порушення вимог ч.1 ст.172 КПК, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання колегія суддів зазначає таке.

Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна поза межами визначених процесуальним законом строків, але такий розгляд жодним чином не впливає на законність ухвали слідчого судді в частині висновку про існування підстав для накладення арешту на майно. Також слід зазначити, що процесуальний закон не містить норми, яка вказує на те, що у разі розгляду слідчим суддею клопотання з недотриманням строків його розгляду, не є безумовною підставою для скасування такої ухвали.

Так, відповідно до ч.1 ст.172 КПК, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду. Відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК (ч.1 ст.173 КПК). Отже, такої підстави для відмови в арешті майна як порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна КПК не передбачено.

Крім того, з урахуванням тієї обставини, що досудове розслідування в даному кримінального провадженні завершено, клопотання про скасування арешту на майно може бути подано стороною в суді першої інстанції при направленні обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 до суду.

Апеляційний суд вважає слушними доводи сторони захисту стосовно розгляду клопотання без участі власника майна або його представника, однак враховуючи той факт, що на день апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершений та виконуються приписи ст.290 КПК, відсутні підстави для скасування оскарженої ухвали та повернення клопотання органу досудового розслідування на новий розгляд іншим слідчим суддею, оскільки в цій справі колегією суддів не виявлено підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно підозрюваної завданням кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя врахував вимоги ст.ст. 131-132, 170-173 КПК та обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, а також забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності/володіння завданням кримінального провадження.

Колегія суддів також враховує повідомлення прокурора стосовно того, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000108 від 27.01.2024року завершено та 21.03.2024 року стороні захисту відкрито матеріали досудового розслідування, а тому питання про подальшу доцільність арешту на майно та долю речових доказів, буде вирішено судом першої інстанції.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 року, якою в кримінальному провадженні №0000108 від 27.01.2024року накладено арешт на майно, вилучене 01.02.2024 року у ході проведення обшуку в приміщенні службового кабінету Болградського РВП ГУНП в Одеській області, який розташований за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 97, який знаходиться у користуванні т.в.о. начальника СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 , перелік якого міститься в ухвалі слідчого судді - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4