Справа № 583/1431/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2024 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого

слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання слідчого про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2024 року слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, погодженим з прокурором, яке обґрунтував тим, що слідчим відділом Охтирського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000109 від 22.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_1 , зловживаючи довірою, заволодів майном ОСОБА_4 , а саме автомобілем марки «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1 , яке в подальшому 25.02.2023 продав, завдавши ОСОБА_4 збитків на суму 4000 доларів США, що є значним розміром. 21.04.2023 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника, а саме за ОСОБА_5 27.03.2024 року в ході проведення огляду місця події по АДРЕСА_2 , було виявлено на узбіччі проїзної частини та вилучено автомобіль RENAULT KANGOO, державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль являється предметом вчиненого злочину та є об`єктом експертних досліджень, тому просить накласти на нього арешт.

Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, клопотання підтримали.

Власник автомобіля ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти накладення арешту заперечувала, надавши документи щодо придбання автомобіля.

ОСОБА_4 будучи повідомленим про розгляд клопотання в установленому законом порядку, в судове засідання не прибув.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчим відділом Охтирського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000109 від 22.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000109 за зверненням ОСОБА_4 22.12.2023 року о 14.33 год. внесено відомості за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 190 КК України в тім, що ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_1 , зловживаючи довірою, заволодів майном ОСОБА_4 , а саме автомобілем марки «Рено Кенго», днз НОМЕР_1 , яке в подальшому 25.02.2023 року продав, завдавши ОСОБА_4 збитки на суму 4000 доларів США, що є значним розміром.

Як вказує слідчий у клопотанні, 27.03.2024 року в ході проведення огляду місця події по вул. Роменська в м. Суми було виявлено на узбіччі проїзної частини та вилучено автомобіль RENAULT KANGOO, державний номерний знак НОМЕР_2 . Однак, до клопотання слідчим не надано копії згаданого протоколу огляду місця події та вилучення транспортного засобу.

До клопотання додано копію постанови від 27.03.2024 року про визнання вказаного автомобіля речовим доказом.

Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді - органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

ОСОБА_5 до суду надала копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з якого вбачається, що вона є власником автомобіля RENAULT KANGOO, державний номерний знак НОМЕР_2 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 21.04.2023 року. Також додала копії відповідних документів щодо придбання вказаного транспортного засобу в установленому законом порядку, в тому числі договір купівлі-продажу транспортного засобу від 13.04.2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав 27.03.2024 року постановою вищезазначений автомобіль речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Орган досудового розслідування до матеріалів клопотання не долучив доказів, які б вказували на неправомірне походження чи набуття автомобіля RENAULT KANGOO, державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно не надав належного обґрунтування щодо правової підстави для арешту майна, яке було вилучено 27.03.2024 року під час проведення огляду місця події, не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином це майно співвідносяться з обставинами кримінального провадження, що розслідується, не додано самого протоколу огляду місця події від 27.03.2024 року. Слідчий не конкретизував та не підтвердив належними доказами обставин, за якими він вважає, що вилучене майно, є об`єктом кримінально протиправних дій чи є речами набутими кримінально протиправним шляхом, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Також, слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, а тому наявність постанови слідчого про визнання майна речовим доказом не може бути беззаперечною підставою для накладення арешту на майно у разі відсутності розумних підозр вважати його доказом злочину.

Прокурор та слідчий в порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність позбавлення права на відчуження та розпорядження даного автомобіля завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника, та не довели, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майна до розслідування вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що у даному провадженні органом досудового розслідування не доведено необхідності у накладенні арешту на майно.

Крім того, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (ч.5 ст.171 КПК України).

Як визначено в ч.ч.1,2 ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,3,7 ст.115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку (ч.1 ст.116 КПК України).

Дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що тимчасове вилучення майна під час огляду місця події відбулося 27.03.2024 року. 28.03.2024 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 29.03.2024 року за заявою прокурора клопотання було повернуто без розгляду. Звертаючись до суду повторно, слідчим не надано клопотання про поновлення строків звернення до суду з клопотанням про арешт майна, не зазначено поважності причин пропущення строків звернення.

В клопотанні відсутнє обгрунтування причин непереборного характеру, в силу яких слідчий був позбавлений реальної можливості звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в строк визначений ч.5 ст. 171 КПК України.

З урахуванням вищевикладених обставин, на переконання слідчого судді під час розгляду клопотання не встановлено належних, законних та достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно в розумінні ст.ст. 94,98, 132, 170-173 КПК України, а тому слід відмовити у задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 98, 131, 132, 167, 170, 172, 173, 237, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000109, а саме: автомобіль RENAULT KANGOO, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_1