ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8678/24
провадження № 1-кп/753/1482/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0003358 від 06.10.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів,

громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за

адресою: АДРЕСА_2 , раніше

неодноразово судимого, востаннє вироком Деснянського

районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185 КК України, на

підставі ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі

на строк чотири роки, звільненого з установи виконання

покарання по відбуттю строку 10.12.2021,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

1. Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003358 від 06.10.2022, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 01 травня 2024 року.

2. Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що будучи раніше судимим, маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 30 вересня 2022 року, приблизно о 20 год. 00 хв., умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи у підвальному приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , куди був запрошений потерпілим ОСОБА_6 , помітив мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 9 3/32 GB sunset purple», який перебував на зарядці. У цей час ОСОБА_5 , переслідуючи свої корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, вирішив таємно викрасти майно, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, користуючись тим, що ОСОБА_6 відволікався, впевнившись, що за його діями останній не спостерігає, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 9 3/32 GB sunset purple», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , від`єднавши його від зарядного пристрою та сховав до кишені свого одягу.

Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1 903 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 30 вересня 2022 року, приблизно о 20 год. 00 хв., умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у підвальному приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , куди був запрошений потерпілим ОСОБА_6 , помітив мобільний телефон останнього, який сховав до кишені свого одягу й залишив з викраденим майном місце вчинення злочину. Про вчинене щиро шкодує й розкаюється.

4. Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

5. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

6. Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

7. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

8. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

8.1 Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з неповною вищою освітою, має сім`ю й постійне місце проживання, військовослужбовець ЗСУ, раніше неодноразово судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття.

8.2 Органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 як обставину, яка обтяжує покарання, вказано про рецидив злочинів, яка підлягає виключенню та не буде врахована судом при призначенні покарання, виходячи з такого.

ОСОБА_5 раніше судимий за ч. 2 ст. 185 КК України, від відбування покарання був звільнений з установи виконання покарання у грудні 2021 року та вчинив новий злочин за цим провадженням менше, ніж через рік, тобто на момент його вчинення мав не погашену у встановленому законом порядку судимість й вчинив новий умисний злочин проти власності. У зв`язку з чим органом досудового розслідування підставно інкриміновано останньому у висунутому обвинуваченні таку обставину, яка кваліфікує злочин, - як повторність.

Відповідно до абз. 2 п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Наведений правовий висновок є незмінним у судовій практиці протягом багатьох років й підтриманий судом касаційної інстанції - Касаційним кримінальним судом Верховного Суду1.

З урахуванням викладеного, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

8.1 Під час судового розгляду щодо попередніх вироків, ухвалених стосовно обвинуваченого, встановлено таке.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Отже, суд має застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом їх часткового складання.

9. Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

10. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

11. Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом їх часткового складання за цим вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року, остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років один місяць.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: мобільний телефон, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

1 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 травня 2018 року (справа № 127/4096/16-к, провадження № 51-1585км18). Режим доступу: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 червня 2018 року (справа № 203/921/16-к, провадження № 51-3129км18). Режим доступу: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 січня 2022 року (справа № 381/589/20, провадження № 51-3382км21). Режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/102865728.