Справа № 489/4494/24
Провадження № 1-кс/489/689/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

17 червня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000829 від 11.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, про арешт майна,

встановив:

СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом незаконного заволодіння ОСОБА_4 транспортним засобом «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

До суду надійшло клопотання прокурора про арешт вилучених 12.06.2024 в ході огляду місця події по АДРЕСА_1 , автомобіля марки ВАЗ «21011», д.н.з. НОМЕР_1 , та рукоятки КПП, з метою забезпечення їхнього збереження як речових доказів.

В судове засідання прокурор не з`явився, зазначивши в клопотанні про підтримання клопотання та проведення розгляду за його відсутності.

Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі прокурора.

Володілець тимчасово вилученого майна до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся по телефону з урахуванням скорочених строків розгляду вказаної категорії справ, його неприбуття відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання. Розгляд клопотання проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

В ході розгляду клопотання на підставі досліджених доказів встановлена наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000829 від 11.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

У ході досудового розслідування 12.06.2024 під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_1 , були виявлені та вилучені, серед іншого, автомобіль марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , та рукоятка КПП, які мають значення речових доказів по вказаному кримінальному провадженню, оскільки можуть містити відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, та визнані речовими доказами постановою слідчого від 12.06.2024, а також є необхідними для розслідування та закінчення даного провадження, тому з метою забезпечення їхнього збереження необхідно накласти на них арешт.

Аналіз положень ч.1 ст. 170 КПК України вказує, що арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, полягає в ряді самостійних заходів: позбавлення права на відчуження, позбавлення права на розпорядження, позбавлення права на користування майном.

Відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

При цьому, одним із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до ст. 132 КПК України є те, що певний захід забезпечення може застосовуватись тоді, коли потреби досудового розслідування виправдовують подібне втручання у права і свободи особи.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також з урахуванням визначеної ст. 3 КПК України ролі слідчого судді в кримінальному провадженні щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та врахуванням визначених ст. 173 КПК України обставин, які мають враховуватись слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя має оцінити чи виправдовують потреби досудового розслідування такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні про арешт майна, та чи розумні і співрозмірні запропоновані в клопотанні обмеження прав власника завданням кримінального провадження.

Натомість з клопотання слідує, що прокурор просить накласти арешт на майно, яке було об`єктом кримінально протиправних дій та до вчинення кримінального правопорушення перебувало у володінні потерпілого, та в клопотанні не заявлені обставини і слідчому судді не надані відповідні докази того, що залишення визнаного речовим доказом в даному кримінальному провадженні автомобіля у володінні потерпілого призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, отже такий речовий доказ може перебувати на відповідальному зберіганні у його володільця.

При цьому, з доданої до клопотання копії протоколу огляду від 12.06.2024 року вбачається, що вказаний автомобіль з дозволу його володільця оглядався слідчим із застосуванням фотофіксації та були вилучені необхідні для органу досудового розслідування сліди (сліди папілярних узорів, ручка коробки передач, змиви). Крім того, слідчий має змогу повторно оглянути вказані речові докази та зафіксувати, в тому числі з використанням фото- чи відеоносіїв.

У зв`язку з цим, на переконання слідчого судді, відсутні виключні відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України підстави для заборони або обмеження власнику володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Поряд з тим, оскільки досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню не закінчене, вилучене майно дійсно є речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню, тому необхідно забезпечити його збереження для розслідування та закінчення даного провадження.

З метою забезпечення балансу між інтересами власника речових доказів та визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження та інтересами досудового розслідування, слідчий суддя доходить висновку, що необхідно накласти арешт на майно шляхом позбавлення права на його відчуження, що забезпечить реалізацію прав власника на користування та володіння майном та забезпечить збереження вказаного майна в якості речового доказу по вказаному кримінальному провадженню.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на необхідність часткового задоволення клопотання.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000829 від 11.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, накласти арешт на вилучене під час проведення 12.06.2024 огляду місцевості по АДРЕСА_1 майно, а саме:

автомобіль марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 та перебував у користуванні ОСОБА_6 , та рукоятку КПП,

шляхом позбавлення права на відчуження вказаного майна, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала в частині арешту майна підлягає негайному виконанню прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1