Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 712/2177/15-к
номер провадження 1-кп/695/6/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 та

сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: захисника адвоката ОСОБА_4 та

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження № 0000043 від 26.01.2015 року за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, освіта: вища; не одруженого, не працюючого, учасником АТО, особою з інвалідністю будь-якої групи чи постраждалим внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, депутатом будь-якого рівня не є, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий, раніше не судимого;

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000043 від 26.01.2015 року за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України.

Згідно з обвинувальноим акту, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України, за таких обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обгрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення (повідомлення про підозру) не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади. Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своєму безпосередньому і прямому начальнику.

Згідно зі ст. 8 КІЖ України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 17 КПК України визначено презумпцію невинуватості. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий, зокрема, уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії, звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, повідомляти за погодженням із прокурором особі підозру.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Статтею 131 КПК України передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема п. 8) - затримання особи.

Згідно із ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою. Частиною 2 ст. 176 КПК України передбачено, що тимчасовим запобіжним заходом є також затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку визначеному Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1)якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2)якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Досудовим розслідуванням установлено, що наказом начальника управління МВС України в Черкаській області від 19.02.2013 № 44 о/с старший лейтенант міліції ОСОБА_5 призначений на посаду старшого слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області.

Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про міліцію», ОСОБА_5 виконує функції офіційного представника державного збройного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства та держави від противоправних посягань, тобто є службовою особою правоохоронного органу - представником влади, на якого ч. 2 ст.19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України Про міліцію» покладено обов`язки: діяти тільки на підставі, в межах повноважень і способом, який передбачений Конституцією та законами України, у своїй діяльності керуватися принципами законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, виконувати свої обов`язки неупереджено, у точній відповідності із законом, поважати гідність особи і виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини, у взаємовідносинах з громадянами виявляти високу культуру і такт.

Також, у відповідності з приміткою 2 до статті 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, є особи, зазначені у п. 1 примітки до ст. 364, посади яких згідно зі статтею 2, 25 Закону України «Про державну службу» віднесені до третьої, четвертої, п`ятої та шостої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників органів державної влади та управління, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Згідно функціональних обов`язків, з якими старший слідчий слідчого відділу Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області майор міліції ОСОБА_5 ознайомлений під підпис, останній, має статус службової особи, яка займає відповідальне становище в системі правоохоронних органів і наділена спеціальними повноваженнями в кримінальному провадженні, а також маючи спеціальне звання «старший лейтенант міліції», є службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 , як слідчий, самостійно приймає процесуальні рішення, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання вмотивованого рішення слідчого судді, суду або згоди прокурора, і є відповідальним за законне і своєчасне виконання цих рішень.

При виконанні своїх службових обов`язків ОСОБА_5 , як слідчий, згідно вимог ч. 2 ст. 9 КПК України зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, та у відповідності до ч. 1 ст. 40 КПК України уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії, звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру, здійснювати інші повноваження, передбачені КПК України.

Достовірно знаючи наведені вимоги Конституції та законів України, а також службових обов`язків, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду старшого слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, будучи службовою особою та представником влади, вчинив умисні дії, що дають підстави для повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів проти правосуддя та службових злочинів, які він вчинив за наступних обставин.

Починаючи із 22.11.2013 року у місті Києві на ОСОБА_6 розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України та зміни чинної влади. Аналогічні заходи проводились і у місті Черкаси на Соборній площі та інших місцях.

У січні 2014 року у місті Черкаси невстановленими слідством службовими особами із числа керівництва МВС України була надана незаконна влазівка начальнику УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 використовуючи підпорядкованих працівників міліції громадської безпеки, зокрема спецпідрозділу РМОП «Беркут» та інших, затримувати громадян, які можуть мати відношення до участі у масових мирних акціях протесту у місті Черкаси, примусово доставляти їх до підпорядкованих районних відділів УМВС України у Черкаській області.

На виконання незаконної вказівки, 23.01.2014 слідчим відділом Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000308 за фактом організації невідомими особами масових заворушень, блокування та захоплення 23.01.2014 року невстановленими особами приміщення Черкаської обласної адміністрації, що розташоване у АДРЕСА_2 , за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст.294, ч. 2 ст. 341 КК України.

Постановою першого заступника начальника Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області - начальника слідчого відділення підполковника міліції ОСОБА_8 від 23.01.2014 проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчій групі у складі слідчих слідчого відділення Соснівського РВ УМВС, до складу якої, включено, і тому числі і ОСОБА_5 .

У січні 2014 року у місті Черкаси, невстановленими слідством особами доведено до відома слідчих, які приймали участь у розслідуванні даного кримінального провадження, явно незаконну вказівку про необхідність затримання завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан».

Окремі працівники правоохоронних органів, зокрема старший слідчий слідчого відділу Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області старший лейтенант міліції ОСОБА_5 погодились вчинити такі незаконні дії.

При цьому, вказані службові особи розраховували одержати для себе неправомірну вигоду у вигляді подальшого сприяння невстановленими слідством особами з числа керівництва правоохоронних органів у кар`єрному рості, яке могло відбутися після успішного виконання злочинного завдання на грунті сформованого вищим керівництвом враження про них, як про виконавських працівників та прихильників існуючої на той час влади.

Так, у ніч із 23 на 24 січня 2014 року невстановлені співробітники із числа міліції громадської безпеки УМВС України в Черкаській області неподалік будівлі Черкаської обласної державної адміністрації, що у місті Черкаси по бульвару Шевченка, 185, затримали ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та примусово доставили до приміщення Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області.

Старший слідчий слідчого відділу Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області старший лейтенант міліції ОСОБА_5 , здійснюючи досудове розслідування кримінального провадження М 0000308, реалізуючи злочинний намір, 24.01.2014 року о 03 год. 30 хв., перебуваючи у службовому кабінеті Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області, розташованому по вул. Пастерівській, 104, зловживаючи владою, діючи умисно з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе у вигляді просування по службі, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підстави для затримання ОСОБА_9 , зокрема останній затриманий не під час вчинення злочину, чи безпосередньо після його вчинення, а також за відсутності очевидців, потерпілих та сукупності очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували, що саме ОСОБА_9 щойно вчинив злочин, незважаючи на відсутність доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, всупереч вимогам, ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 208 КПК України, склав протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Діючи умисно, зловживаючи владою, виконуючи явно незаконну вказівку керівництва, ОСОБА_5 вчинив службове підроблення, а саме особисто склав і вніс до протоколу затримання завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_9 затриманий безпосередньо під час вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України, хоча будь-яких фактичних даних про причетність останнього до організації масових заворушень, блокування та захоплення приміщення Черкаської обласної державної адміністрації, а також активної участі у масових заворушеннях, у матеріалах кримінального провадження на момент затримання не було і в ході подальшого досудового розслідування не встановлено.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження на час затримання ОСОБА_9 були лише дані журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Соснівського РВ УМВС та не було передбаченого додатком № 7 Статуту патрульно-постової служби міліції України, затвердженого Наказом МВС від 28.07.1994 № 404 рапорту про затримання ОСОБА_9 .

Крім того, сам затриманий ОСОБА_9 категорично заперечував взагалі будь-яку причетність до участі в акціях протесту та пояснив, що разом зі своїми товаришами перебував на місці указаних подій вже після їх закінчення.

Підписавши завідомо неправдивий документ - протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_5 надав йому статусу офіційного документа, який засвідчив факт, що має юридичне значення і змінив праравовідносини, оскільки з моменту затримання, громадянин ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, 2 ст. 341 КК України і став учасником кримінального провадження.

Складений завідомо неправдивий офіційний документ - протокол про отримання ОСОБА_9 ОСОБА_5 передав для виконання черговому Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області, унаслідок чого останній був поміщений та незаконно утримувався в ізоляторі тимчасового тримання Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області аж до обрання йому 15.01.2014 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

За наслідками розслідування кримінального провадження № 0000308 від 23.01.2014 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України, прокурором прокуратури міста Черкаси прийнято рішення від 19.05.2014 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України.

Таким чином, органом досудового розслідування достовірно встановлено непричетність вказаної особи до інкримінованих злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України.

Описаними вище протиправними діями співробітника правоохоронного органу ОСОБА_5 завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_9 , що передбачені та гарантовані ст.ст. 3, 19, 29, 59, 63 Конституції України, вказані дії знайшли широке висвітлення у вітчизняних та іноземних засобах масової інформації, в мережі Інтернет, набули широкого резонансу, викликали глибоке обурення громадян України та міжнародної спільноти, що призвело до підриву авторитету та престижу усієї системи правоохоронних органів України загалом та органів внутрішніх справ України зокрема як в Україні, так і за її межами.

Таким чином, за вказаних обставин старший слідчий слідчого відділу Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбачений ч. 1 ст. 364 КК України, а саме: у зловживанні службовою особою владою, тобто, в умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи інших фізичних осіб, використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам.

Також, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме у службовому підробленні, тобто складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, що передбачений ч. 3 ст. 371 КК України, а саме у завідомо незаконному затриманні, вчиненому в особистих інтересах.

За сукупністю вчиненого, орган досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфікує за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просив звільнити його підзахисного від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України, по подіях, що відбувались 24 січня 2024 року.

Із врахуванням часу вчинення кримінальних правопорушень, строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України закінчився 23.01.2017 року.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 371 КК Україна, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Отже, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 371 КК України відносяться до тяжких злочинів ( ч. 5 ст. 12 КК України).

За приписами п. 4 ст. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років, а тому строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 371 КК України закінчився 23.01.2024 року.

Таким чином, станом на 09.05.2024 року сплили строки давності, в свою чергу обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 371 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав подане захисником клопотання та надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України, оскільки дійсно на день розгляду справи минули встановлені законом строки притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, виходить з наступного.

За змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

При встановленні підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до обвинувального акту, який надійшов до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, (в редакції Закону України № 222-VII від 18.04.2013), ч. 3 ст. 371 (в редакції Закону України № 245- VІІ від 16.05.2013), по подіях яке мали місце 24.01.2014 року.

Нормами ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Враховуючи положення законодавства щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі, слід дійти висновку, що відповідальність особи за кримінальні правопорушення, вчинені 24.01.2014 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, наступає в редакції кримінального Закону №222-VІІ від 18.04.2013, який встановлює м`якішу кримінальну відповідальність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII внесені зміни до Кримінального кодексу України, зокрема, ст. 12 КК України викладено у новій редакції. Даною статтею КК України визначено класифікацію кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України відносяться до нетяжких злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 371 КК України, до категорії тяжкого злочину.

Згідно із ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до п.п. 2 та 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише такий сплив відповідного строку давності, який закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості. Таким чином строк давності продовжує спливати і в період досудового розслідування, і протягом судового розгляду кримінального провадження, і навіть після оголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх сплив. Отже, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, у якій стадії кримінального процесу знаходиться кримінальне провадження щодо цієї особи.

Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Даних про те, що в зазначені строки ОСОБА_5 ухилявся від слідства чи суду матеріали кримінального провадження не містять.

Враховуючи, що з моменту вчинення вказаних кримінальних правопорушень минули вказані у ст.49 КК України строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та з огляду на викладене, враховуючи обмеження строкiв строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування особи, що вчинила злочин, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, наявністю обставин, що підтверджують закінчення строків давностi за раніше вчинені злочини, суд вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371 КК України (в редакції Закону України № 245-VII від 16.05.2013), ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України № 222-VII від 18.04.2013 року), підлягає задоволенню, а тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та закрити щодо нього кримінальне провадження.

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою обставиною та роз`яснено суть обвинувачення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, право на судове провадження в повному обсязі в загальному порядку, однак ОСОБА_5 наполягав на закритті даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

При вирішення питання про закриття справи суд не вправі вирішувати питання про винність особи, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної у справі № 455/229/17 від 11.11.2020 року, дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою (Постанова ВС від 19.11.2019 року в справі № 345/2618/16-к).

Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення (Постанова ВС ККС від 26.03.2020 справа № 730/67/16-к).

У зв`язку з цим суд вважає клопотання захисника обвинуваченого обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення і приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження стосовно нього.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, арешт на майно не накладався.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлений.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 49 КК України, ст.,ст. 284, 285-286, 288, ст.,ст. 372, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України, а кримінальне провадження стосовно нього, внесене до ЄРДР за № 0000043 від 26.01.2015 року за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України, закрити на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду або через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 13 травня 2024 року о 17:00 год.

Суддя: ОСОБА_1