ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1399/24 Справа № 205/1781/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника ДУ "Дніпровська

виправна колонія (№89)" ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

захисниці ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисниці ОСОБА_9 , поданою на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.08.2020 року покарання, в порядку ст.81 КК України, відмовлено, -

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.08.2020 року покарання, в порядку ст.81 КК України, відмовлено.

Суд мотивував свої висновки тим, що ОСОБА_8 будучи неодноразово судимим, в тому числі за корисні кримінальні правопорушення, вже звільнювався від відбування покарання умовно достроково, але продовжував свої кримінально протиправні діяння. Також судом враховано, що за весь час відбуття покарання ОСОБА_8 , сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Судом взято до уваги позитивні зміни в поведінці засудженого ОСОБА_8 , які свідчать про намагання останнього стати на шлях виправлення, але суд зазначає, що за такий короткий проміжок часу, засуджений своєю поведінкою не достатньо довів своє виправлення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисниця ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на не відбутий строк 5 місяців 28 днів.

Обгрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги захисниця зазначає, що станом на 16 лютого 2024 року, засуджений відбув встановлену законом частину строку покарання, що надає можливість для застосування ст. 81 КК України.

За час відбування покарання засуджений характеризується позитивно, був працевлаштований на виробництві установи, поки не отримав травму ока на виробництві.

Починаючи з 19.06.2023 режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, тобто за цей час відбування покарання засуджений своєю зразковою поведінкою довів своє виправлення, тому до нього може бути застосована ст. 81 КК України.

Висновки суду першої інстанції про те, що засуджений за такий короткий проміжок часу своєю поведінкою не достатньо довів своє виправлення, є необґрунтованими, що позбавляє засудженого у майбутньому швидко ресоціалізуватися у суспільстві, оскільки недовіра суду до його виправлення є для нього зневірою, розчаруванням та обезціненням його кроків на виправлення.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та його захисниця ОСОБА_9 підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги та просили про її задоволення;

- прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін;

- представник ДУ "Дніпровська виправна колонія (№89)" ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці ОСОБА_9 , оскільки строк відбування покарання на даний момент становить 2 місяці 20 днів. Крім того, ОСОБА_8 має 2 заохочення та жодного непогашеного стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку засудженого, прокурора, а також представника установи, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.81 КК та роз`ясненнями, які містяться у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у п.17 вищевказаної Постанови ПВСУ, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання…Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та додержання ним вимог режиму.

Мотивуючи своє рішення та відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання місцевий суд, посилаючись на положення ст.81 КК України, зазначив, що засуджений ОСОБА_8 в Державній "Дніпровська виправна колонія (№89)" знаходиться з 31.07.2023 року, характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований. За час відбування покарання стягнень та заохочень не має.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_8 характеризується посередньо. Вказано, що у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Засуджений дбайливо ставиться до майна установи, спільне місце та при ліжкову тумбу утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування.

Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за темою: «Фізкультура і спорт».

Індивідуальний план виховної роботи виконує на 30 відсотків. (а.с.7).

Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_8 має п`ять стягнень у вигляді доган, ДІЗО 5 діб, суворих доган та попереджень та два заохочення у вигляді подяки та ЗРНС від 31.08.2021 року.

Суд, визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, констатував наступне.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання характеризувався посередньо, проте свідомо не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.

Відповідно до наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_8 є неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.289 та ст.309 КК України.

Крім того, раніше до засудженого ОСОБА_8 було застосовано умовно-дострокове звільненні від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України, проте останній знову вчиняв кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_8 у повній мірі не став на шлях виправлення.

Суд визнав, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, поведінка засудженого не змінилася таким чином, щоб стати підставою для умовно-дострокового звільнення, а тому на даний час застосування умовно - дострокового звільнення є недоцільним.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність на даний час правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, оскільки вони є належним чином мотивованими та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів у справі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_9 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року є законною, мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.08.2020 року покарання, в порядку ст.81 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4