Справа№751/5731/24
Провадження №1-кс/751/1424/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування частково арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.05.2024 у кримінальному провадженні №0001441 від 06.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України,

встановив:

26.06.2024 ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.05.2024 у кримінальному провадженні №0001441 від 06.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, у частині заборони користування автомобілем «SEAT LEON», 2014 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001441 від 06.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.05.2024 накладено арешт на майно, яке було вилучено 27.05.2024, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 . Серед вилученого та арештованого майна значиться автомобіль «SEAT LEON», 2014 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , на праві власності належить ОСОБА_3 , яким також користується онука ОСОБА_6 , яка проживає з ОСОБА_5 . Зняття заборони користування автомобілем з передачею його на зберігання власнику із забороною відчуження та розпорядження ніяким чином не завдасть негативних наслідків для досудового розслідування кримінального провадження.

Власник майна в судове засідання не з`явилась, в поданому клопотанні просить розгляд справи проводити без її участі.

Слідчий також подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення клопотання заперечує посилаючись на те, що для підтвердження перебування автомобіля «SEAT LEON», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в певних місцях, при вилученні слідів протекторів шин, необхідно буде призначити судову трасологічну експертизу на предмет порівняння таких слідів із протекторами шин вказаного автомобіля, а надання власнику права користування автомобілем призведе до втрати та пошкодження шин та в подальшому до втрати можливості призначення вказаної експертизи.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

За змістом ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина перша статті 174 КПК України передбачає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, учасник кримінального провадження, який подав таке клопотання, має довести, що у подальшому застосуванні арешту відпала потреба або, що арешт на майно накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.05.2024 накладено арешт на майно, яке було вилучено 27.05.2024, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , серед яких також значиться автомобіль «SEAT LEON», 2014 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном.

Зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді вбачається, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як міри покарання. Зазначено, що у розумінні ст. 98 КПК України, майно є речовим доказом, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій, містить відомості і може бути використано як доказ факту та обставин, що розслідуються у ході досудового розслідування.

Про обґрунтованість накладеного на майно арешту за п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України буде свідчити, по-перше, те, що такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом. По-друге, мають існувати факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 30.05.2024, є таким, що передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки накладений з метою забезпечення збереження речового доказу.

Слідчим суддею встановлено, що при накладенні арешту на майно слідчим суддею досліджувались обставини щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та виправданості потреб досудового розслідування у втручання у права і свободи осіб.

Підставою для скасування арешту майна в частині користування, відповідно до змісту клопотання про скасування арешту майна, є те, що подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема, в частині користування, суттєво позначиться на задоволенні необхідних потреб власника майна та її близьких.

Слідчий суддя зазначає, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними.

Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядженням майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Суд звертає увагу, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, Суд у рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини», оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п. 195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі Суд, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема, до закінчення кримінального провадження тощо.

У ході судового засідання встановлено, що подальші обмеження щодо права розпорядження та відчуження є необхідними, оскільки орган досудового розслідування для підтвердження перебування автомобіля «SEAT LEON», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в певних місцях, при вилученні слідів протекторів шин, має намір призначити судову трасологічну експертизу на предмет порівняння таких слідів із протекторами шин вказаного автомобіля, а надання власнику права користування автомобілем призведе до втрати та пошкодження шин та в подальшому до втрати можливості призначення вказаної експертизи.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що власником майна не доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт накладено з метою забезпечення збереження речового доказу, питання про долю якого вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Крім цього, фактично єдиною підставою, яку зазначає власник майна, та яка, на її думку, свідчить про те, що у подальшому застосуванні арешту майна в частині користування відпала потреба, є необхідність задоволення її потреб та потреб її близьких родичів. Інших фактів та обставин, які могли б переконати слідчого суддю у наявності підстав, які свідчать про те, що захід забезпечення кримінального провадження застосовано необґрунтовано або у його подальшому застосуванні відпала потреба, доведено не було.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту, на підставі долучених до нього документів, також не було встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді було накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя зазначає, що під час розгляду клопотання про скасування арешту майна не доведено, що арешт накладено необґрунтовано чи у його подальшому застосуванні відпала потреба, у зв`язку з чим клопотання ОСОБА_3 про скасування частково арешту майна в частині користування, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування частково арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.05.2024 у кримінальному провадженні №0001441 від 06.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий cуддя ОСОБА_1