УХВАЛА

23 квітня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000402 від 22.07.2020 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду перебуває вказаний обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000402 від 22.07.2020 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою колегії суддів Рівненського міського суду від 25 жовтня 2023 року провадження по справі зупинено у зв`язку із оголошенням обвинуваченого ОСОБА_11 у розшук.

26.10.2023 Ухвалою суду провадження у справі відновлено, оскільки згідно інформації наданої Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області, ОСОБА_11 25.09.2022 виїхав за межі території України, перетнувши кордон України в пункті пропуску «Яготин» (ділянка кордону з Республікою Польща) та станом на даний час перебуває за кордоном, у зв`язку з чим прокурор 01.11.2023 звернувся до суду із клопотанням про оголошення в міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_11 та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, покликаючись на наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор зазначає, що 25.09.2022 обвинувачений ОСОБА_11 виїхав за межі України до Республіки Польща, що вказує на його переховування від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення. Встановити місцезнаходження та забезпечити явку ОСОБА_11 в судові засідання не представляється можливим, а тому прокурор просить суд оголосити ОСОБА_11 у міжнародний розшук, який з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування, та обрати відносно нього запобіжний захід тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора за безпідставністю, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання та роботи.

Потерпіла ОСОБА_8 , законний представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 підтримали думку захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши думку учасників судового розгляду, всебічно та повно дослідивши клопотання прокурора, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених до нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно вплинути на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Як встановлено cудом, 25.09.2022 обвинувачений ОСОБА_11 виїхав за межі території України, перетнувши кордон України в пункті пропуску «Яготин» (ділянка кордону з Республікою Польща) та станом на даний час перебуває за кордоном.

25 жовтня 2023 року провадження по справі зупинено у зв`язку із оголошенням обвинуваченого ОСОБА_11 у розшук.

26.10.2023 Ухвалою суду провадження у справі відновлено, оскільки обвинувачений вийшов на зв`язок та виявив бажання брати участь у справі в режимі відеоконференцзв`язку, про що надіслав суду клопотання.

Європейський суд неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що суворість покарання хоча і є однією із обставин, яка має враховуватись при оцінці ризику переховування, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого доказу повинна проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. У справі «Летельє проти Франції», п. 4 суд зазначив, що сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами у іншому випадку тримання особи під вартою. Таке обґрунтоване тривале тримання під вартою особи слід розцінювати упереджене очікування стороною обвинувачення обвинувального вироку.

Аналізуючи норму ст. 176 КПК України суд приходить до висновку, що запобіжні заходи - це заходи процесуального примусу попереджувального характеру, пов"язані з позбавленням або обмеженням свобод підозрюваного, обвинуваченого. При вирішення питання про обрання запобіжного заходу суд керується правилом принципу презумції невинуватості про те, що всі сумніви щодо доведеності обставин-підстав обрання запобіжного заходу тлумачаться на користь підозрюваного, обвинуваченого.

Запобіжний захід обирається виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема для забезпечення виконання покладених на нього обов"язків, передбачених ст. 42 та іншими нормами КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків. Наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити одну чи кілька із наведених дій означає наявність даних, які свідчать про обґрунтовану ймовірність вчинення ним таких дій. Самі по собі ці дані, за відсутності загальної та особливої складових, не дають суду права на застосування запобіжного заходу.

Так, під час розгляду клопотання, прокурором не надано жодних переконливих доказів, наявності ризику переховування ОСОБА_11 від суду, оскільки останній виходить на з`язок та бере участь у справі в режимі відеозв`язку в системі «ВКЗ».

З договору оренди житлового приміщення від 01.01.2024 у м. Варшаві слідує, що ОСОБА_11 орендує житлове приміщення в АДРЕСА_1 . Крім того, останній офіційно працевлаштований в м. Варшава.

Як слідує з ч. 3 ст. 176 КПК України, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з положенням Конвенції про захист прав людини, а також загальної спрямованості реформи кримінального судочинства на гуманізацію й підвищення гарантій захисту прав особи, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання прокурора

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.183, 193, 335 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про оголошення в міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_11 та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3