Справа № 362/4998/21
Провадження № 1-кп/362/198/24
ВИРОК

Іменем України

28.02.2024 2024 2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000606 від 17.06.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Василькові Київської області, громадянин України, освіта середня спеціальна, одружений, не працює, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018),

встановив:

08.12.2020 (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, а саме бюджетними коштами у вигляді одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, маючи протиправно встановлену інвалідність ІІ групи, захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, шляхом обману, достовірно знаючи порядок та підстави отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, усвідомлюючи відсутність у нього законних підстав для таких виплат, перебуваючи в адміністративному приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , подав на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби та захистом Батьківщини, долучивши до неї підроблений Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.10.2020 за № 1686 із завідомо недостовірними відомостями та інші документи, передбачені п. 11 Порядку № 975.

Отже, ОСОБА_7 вчинив усі дії, які вважав необхідними для заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме замах на заволодіння бюджетними грошовими коштами одноразової грошової допомоги в розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2020 календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто в сумі 630 600 гривень, що в більше ніж 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є великим розміром. Проте кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 , а саме не підтвердження Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України факту звернення та проходження 16.10.2020 ОСОБА_7 засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв та визначення захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

ОСОБА_7 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу вчинення. Щиро кається, розуміє що вчинив неправильно, просив суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_7 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_7 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене у великих розмірах.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з того, що, відповідно до ч. 2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 у період дії ст. 190 КК України у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13.07.2023 № 3233-IX (який набрав чинності 11.08.2023) ст. 190 КК України, викладена у новій редакції, згідно з якою стару редакція ч. 3 ст. 190 КК, без змін, перенесено до ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, Законом України від 13.07.2023 № 3233-IX не скасовано протиправність діяння, не пом`якшено кримінальну відповідальність або іншим чином не поліпшено становище особи, а тому вказаний закон не має зворотної дії у часі, а дії обвинуваченого повинні кваліфікуватися за ст. 190 КК України, в редакціях, що діяли на час вчинення кримінального правопорушення.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його стадію, ставлення обвинуваченого до вчиненого (вину визнав повністю), особу обвинуваченого, а саме: має сім`ю, з позитивними характеристиками за місцем проживання, має ряд захворювань, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, є особою зі встановленою ІІ групою інвалідності, на обліку у лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебуває, учасник бойових дій, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд враховує вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

При призначенні покарання суд, враховуючи усі фактичні обставини кримінального правопорушення, його стадію і ступінь тяжкості, відсутність негативних наслідків від злочинних дій обвинуваченого, декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що його обтяжують, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також суд бере до уваги особу винного, який у судовому засіданні надав зізнавальні показання, а тому суд погоджується з позицією прокурора, яка висловлена у судових дебатах, і вважає за доцільне призначити покарання у межах санкції статті, за якою обвинувачується, у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, та із застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду покарання - у виді штрафу.

На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При цьому суд враховує роз`яснення, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України, розподіл процесуальних витрат - відповідно до ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) та призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 4118(чотири тисячі сто вісімнадцять) гривень 88 копійок.

Речовий доказ після набрання вироком законної сили: витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.10.2020 року за № 1686, виданого на ім`я молодшого сержанта ОСОБА_7 , який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, - залишити там же.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1