ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/2153/23

н/п 1-кп/766/574/24

28.06.2024 Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000688 від 04.05.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижні Торгаї, Нижньосірогозького району, Херсонської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується в тому, що він 04.05.2023 близько 10 години 10 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним автомобілем «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в процесі якого, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну швидкість, грубо порушуючи швидкісний режим, здійснюючи рух по вул. Миколаївське шосе в м. Херсон, в напрямку вул. Нестерова, поблизу АЗС «БРСМ», в порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 11.4, 12.1, 12.3, 12,4, 12.9 б) та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався на зустріч по вул. Миколаївське шосе в м. Херсон.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної події:

- пасажиру автомобіля «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи 124-МС від 21.06.2023 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя;

- пасажиру автомобіля «Renault Master», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи 123-МС від 20.06.2023 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Вказані наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм автомобіля Mitsubishi L200, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3 б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9 а), згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 10.1, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.4, згідно з яким на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги;

п. 12.1, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4, згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п. 12.9 б), згідно з яким водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286-1 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони заподіяли потерпілому середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.

Досліджені в судовому засіданні наступні докази.

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.05.2023 року, з якого вбачається, що під час огляду встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення двох транспортних засобів «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулася в межах міста Херсон у світлу пору доби на ділянці дороги з асфальтобетонним покриттям, яке знаходилося у сухому, чистому стані, горизонтального профілю, пряма в плані, при відсутності дорожніх знаків, але за наявності дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямів ) та 1.5 (розділяє транспортні потоки протилежних напрямів на дорогах, які мають дві смуги руху в обох напрямах і де дозволено виїжджати на смугу зустрічного руху -----), проїзна частина загальною шириною 18.1 м призначена для руху т/з в двох напрямках. До протоколу додана план-схема у якій зафіксовано кінцеве положення транспортних засобів після ДТП та слідова інформація. Також, до протоколу ОМП додана фототаблиця на якій зображено загальний вид проїзної частини та транспортні засоби після контактування.

Висновок судово-технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 № 23-2363 від 08.05.2023, відповідно до якого робоча ОСОБА_8 система, система рульового керування та ходова частина досліджуваного автомобіля знаходилися в технічно-працездатному стані.

Висновок судово-технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 № 23-2362 від 08.05.2023, відповідно до якого робоча ОСОБА_8 система на момент огляду перебувала в непрацездатному стані через наявність несправностей, які виникли в процесі ДТП, система рульового керування перебувала в непрацездатному стані через наявність несправностей, які виникли в процесі ДТП, ходова частина досліджуваного автомобіля на момент огляду знаходилася в непрацездатному стані через наявність несправностей, які виникли в процесі ДТП, на момент ДТП ходова частина автомобіля перебувала в працездатному стані і не мала несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або некероване відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху.

Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи за фактом зіткнення автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 і автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 № 23-2361 від 29.05.2023, відповідно до якого в умовах події, автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 передньою частиною первинно контактував із передньою частиною автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під кутом 170 ( НОМЕР_3 ) градусів. В умовах події, в момент первинного контакту автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходився на проїзній частині Миколаївського шосе, в межах лівої смуги руху автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Висновок судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП № 23-3030 від 22.06.2023, відповідно до якого водій автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.4, 12.9 (б), 12.1, 12.3, 10.1, 11.4 та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 належним та своєчасним виконанням вимог пунктів 12.4, 12.9 (б), 12.1, 12.3, 10.1, 11.4 та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди та його дії, що передували ДТП, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Водій автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.4, 12.9 (б), 12.3 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , своїми одноосібними діями не мав технічної можливості запобігти настанню ДТП та його дії, що передували ДТП, з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. До висновку додаю постанову слідчого про призначення вказаної експертизи від 07.06.2023.

Висновок судово-медичної експертизи № 123-МС від 20.06.2023, відповідно до якого ОСОБА_6 , 1997 року народження спричинено: закритий перелом лівої стегнової кістки, забійні (садневі) рани правої гомілки, які виникли від травматичних дій тупими предметами, різані рани лівого передпліччя та правого стегна, які виникли від травматичних дій гострими предметами, не виключено 04.05.2023 близько 10:10 в салоні автомобіля при його зіткненні з іншим автомобілем та відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Висновок судово-медичної експертизи № 124-МС від 21.06.2023, відповідно до якого ОСОБА_7 , 1982 року народження спричинено: відкритий перелом діафізу (середньої третини) лівої стегнової кістки, який виник від травматичної дії тупим предметом, не виключено, 04.05.2023 близько 10:10 в салоні автомобіля при його зіткненні з іншим автомобілем, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Висновок судово-медичної експертизи № 122-МС від 20.06.2023, відповідно до якого ОСОБА_4 , 1975 року народження спричинено: закритий перелом великогомілкової кістки, закрита тупа травма грудної клітини у вигляді розриву лівої легені з лівобічним травматичним пневмотораксом, струс головного мозку, забійна рана обличчя зліва, що виникли від травматичних дій тупими предметами, не виключено, 04.05.2023 близько 10:10 в салоні автомобіля при його зіткненні з іншим автомобілем, та відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Крім того, в медичній картці наявний результат токсикологічного дослідження № 92 від 09.05.2023, згідно якого в лабораторії наркологічного центру КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР виконано токсикологічне дослідження сечі ОСОБА_4 , яка була у нього забрана 04.05.2023 в 19 годин 05 хвилин, при цьому в сечі знайдений етиловий алкоголь у кількості 2,45 проміле.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому, підтвердив обставини, встановлені під час досудового розслідування. Дав показання про те, що 04.05.2023 року близько 10-10 год в м. Херсоні здійснюючи рух на автомобілі «Mitsubishi L200» по Миколаївському шосе в напрямку вул. Нестерова, поблизу АЗС «БРСМ», допустив порушення ПДР України, здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, в результаті чого відбулося зіткнення з «Renault Master», водій якого отримав пошкодження. Пасажир «Mitsubishi L200», яким керував обвинувачений також отримав тілесні пошкодження. Не оспорював медичну довідку, про те, що в його сечі знайдений етиловий алкоголь у кількості 2,45 проміле, вказав, що вживав алкогольні напої ввечері. Вказав, що позовні вимоги визначає частково, а саме в частині моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн. Щодо майнової шкоди, вважає, що її розмір завеликий, покладається на розсуд суду. Щодо упущеної вигоди то не визнає. Вказав, що не має доходів, тому не намагався компенсувати витрати потерпілому ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав заяву, якою зазначив про відсутність у нього претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого. Просив судові засідання провести за його відсутності, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених в позові, просив їх задовольнити. Вказав, що обвинувачений не намагався з ним зв`язатися та не цікавився щодо надання йому будь-якої допомоги. Вказав, що надавав чоловіку свідка ОСОБА_9 номер картки, але обвинувачений нічого йому не перераховував. Через систему Western Union нічого не отримував, крім того в нього картка тільки для переказів по Україні. Вказав, що досі потребує лікування та реабілітації.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 під час судового розгляду підтримав позовні вимоги з підстав, вказаних в позовній заяві, просив їх задовольнити. Просив призначити обвинуваченому найсуворіше покарання, оскільки він не проявляв жодного наміру щодо надання допомоги потерпілому.

Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи і як встановлено судом, він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження всіх доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, раніше не судимий. Обвинувачений свою вину визнав в повному об`ємі, розкаявся у вчиненому, тому до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить повне визнання своєї вини останнім, його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 можливо призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286-1 КК України, пов`язане із позбавленням волі з позбавленням права керування транспортними засобами, з урахуванням правил, визначених ст. 67, 69-1 КК України, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого.

Потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов, в якому просить стягнути з відповідача завдані йому матеріальні збитки, які підтверджуються відповідними довідками з медичного закладу, та іншими квитанціями про витрату грошових коштів, на загальну суму 36018 (тридцять шість тисяч вісімнадцять) гривень 25 коп. Також ОСОБА_6 було втрачено його заробіток за час вимушеного прогулу з вини обвинуваченого, так як він не зміг здійснювати свою підприємницьку діяльність тривалий термін часу, а саме з 04.05.2023 року - по 05.08.2023 року, що призвело до втрати прибутку в розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень. Крім отримання тілесних ушкоджень, йому також було завдано моральної шкоди, так як він сильно переживав за своє здоров`я перебуваючи в медичному закладі м. Херсон протягом 10 днів не зважаючи на обстріли, а також тому, що міг втратити роботу, заробітком від якої годував свою сім`ю, забезпечував побут та оренду житла, довготривалість лікування і реабілітації, необхідність проведення ще однієї операції через рік, тому розмір морального відшкодування позивач оцінює в сумі 300000,00 (триста тисяч) грн. Також було понесено витрати на утримання дружини в м. Херсоні, так як йому необхідний був догляд після оперування, в розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн. Було понесено витрати на оренду транспорту для перевезення ОСОБА_6 з м. Херсон до місця постійного проживання, у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень. Через настання ДТП з вини ОСОБА_4 перевізник ФОП ОСОБА_6 , транспортуючи гуманітарний вантаж з м. Ужгород до Херсонської області, поніс матеріальні та репутаційні збитки. А саме: так як доставку вантажу зі сторонніх причин не було завершено, ОСОБА_6 не отримав оплату за перевезення вантажу у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) гривень; замовник перевезення разом із ОСОБА_6 були вимушені шукати склад для зберігання вантажу до огляду експертом страхової компанії, транспорт та вантажників для перевезення на склад, транспорт та вантажників для подальшого розвезення товару. Затрати на ці операції склали 18000,00 (вісімнадцять тисяч) грн. Так матеріальна шкода становить 284018,25 грн., моральна шкода 300000,00 грн., а всього 584018,25 грн.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що була свідком ДТП 04.05.2023 року, приходила в лікарню зі своїм цивільним чоловіком щоб допомогти потерпілим. Вона відвідувала в лікарні, в тому числі, ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_6 потребував матеріальної допомоги. Також допомагала перевозити потерпілого ОСОБА_6 до іншого міста. Вказала, що батько обвинуваченого передав їй 500 доларів США для передачі ОСОБА_6 . Оскільки в той час в м. Херсоні було проблематично перерахувати кошти, то керівник її цивільного чоловіка переказав дану суму через систему Western Union на ім`я ОСОБА_11 .

Враховуючи, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_6 вказаної грошової суми суду не надано, то в цій частині суд не бере до уваги покази свідка, оскільки факт отримання грошового переказу може бути підтверджений відповідними платіжними документами.

Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи, що не встановлено наявності правовідносин пов`язаних із страхуванням обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. У разі доведеності вини та наявності матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 123-МС від 20.06.2023 року ОСОБА_6 спричинено: закритий перелом лівої стегнової кістки, забійні (садневі) рани правої гомілки, які виникли від травматичних дій тупими предметами, різані рани лівого передпліччя та правого стегна, які виникли від травматичних дій гострими предметами, не виключено 04.05.2023 близько 10:10 в салоні автомобіля при його зіткненні з іншим автомобілем та відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

На підставі наведеного встановлено, що ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, яка відбулася 04.05.2023 року близько 10-10 год.

З долучених квитанцій від 05.05.2023 року, 08.05.2023 року, 09.05.2023, 12.05.2023 року, 19.05.2023 року, 22.05.2023 року, 02.06.2023 року, 15.06.2023 року, 27.06.2023 року, 25.07.2023 року, вбачається, що відбувалось придбання лікарських засобів та оплата медичних послуг (ліків, медичних засобів, медичних послуг).

Проте позивачем ОСОБА_6 не надано жодного медичного документу (епікриз, медична довідка, тощо), з якого можна було б встановити наявність в рекомендаціях лікаря придбання (або використання) лікарських препаратів, медичних засобів та отримання рекомендованих або призначених медичних послуг внаслідок отримання травми 04.05.2023 року, на придбання та оплату, яких, надано квитанції до позову.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту необхідності придбання та оплати позивачем ліків, медичних засобів та послуг, внаслідок ДТП, яка відбулася 04.05.2023 року не надано. Так, не надано медичних документів з рекомендаціями лікаря саме для такого лікування з зазначенням ліків та матеріалів, необхідних для лікування.

Таким чином, позивачем не доведено, що витрати у розмірі 36018,25 грн. пов`язані із лікуванням тілесних пошкоджень та їх наслідків внаслідок ДТП, яка відбулася 04.05.2023 року. Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення витрат на утримання дружини в м. Херсоні , так як йому необхідний був догляд після оперування, в розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн., витрат на оренду транспорту для перевезення ОСОБА_6 з м. Херсон до місця постійного проживання, у розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн, не отриманої оплати за перевезення вантажу у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) грн.; витрат щодо пошуків складу для зберігання вантажу до огляду експертом страхової компанії, транспорт та вантажників для перевезення на склад, транспорт та вантажників для подальшого розвезення товару на суму 18000,00 (вісімнадцять тисяч) грн., суд зазначає таке.

Жодних доказів на підтвердження наявності вказаних вище витрат суду не надано, тому дані вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів представника потерпілого ОСОБА_10 , який вказав, що не відбулися плани потерпілого щодо подальшої роботи, домовленості щодо якої не оформлені офіційно, а відбувалися шляхом перемов за допомогою телефонного зв`язку, та потерпілого ОСОБА_6 щодо стягнення втрати прибутку (заробітку) суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з реєстру платників податку№ 862 від 24.03.2023 року, ОСОБА_6 зареєстрований, як фізична особа підприємець (ФОП).

З податкової декларації платника єдиного податку ФОП вбачається, що І квартал 2023 року дохід ОСОБА_6 становить 123200,00 грн.

Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу. Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.

При визначенні розміру відшкодування шкоди (заробітку, доходу), пов`язаної із втратою працездатності, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 29.06.2022 у справі № 477/874/19.

Так, у пункті 59 постанови вказано, що Велика Палата Верховного Суду зауважує, що колізію між приписами абзаців першого та третього частини першої статті 25 Закону № 1961-IVі частиною першою статті 1198 ЦК України слід вирішувати на користь застосування приписів цього кодексу. Визначаючи розмір шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності позивачки як підприємця, суди попередніх інстанцій приписи статті 25 Закону № 1961-IV застосували помилково.

Пунктами 63, 64,65 вказаної постанови передбачено, що наведені приписи ЦК України та Закону № 1961-IV по-різному регулюють порядок визначення доходу фізичної особи-підприємця, втраченого внаслідок тимчасової непрацездатності через каліцтво або інше ушкодження здоров`я. Різниця полягає у тому, що за ЦК України розмір втраченого доходу фізичної особи-підприємця треба визначати шляхом множення середньомісячного доходу за попередній до того, в якому було ушкоджене здоров`я, рік на кількість місяців, в яких такий дохід був відсутній через тимчасову непрацездатність. Натомість за Законом № 1961-IV неотримані доходи фізичної особи-підприємця за час втрати нею працездатності слід обчислювати як різницю між її сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим нею у тому календарному році, коли вона була тимчасово непрацездатною.

Підхід до визначення втраченого доходу фізичної особи-підприємця на підставі припису абзацу третього частини першої статті 25 Закону № 1961-IV фактично допускає ситуацію, за якої такий втрачений дохід може мати від`ємне значення, а саме, якщо дохід фізичної особи-підприємця за певний період того календарного року, коли вона стала непрацездатною, до настання такої непрацездатності перевищував її підприємницькі доходи за попередній рік.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що з огляду на засаду розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) для цілей відшкодування втраченого доходу фізичної особи-підприємця, якій завдану майнову шкоду внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (постійної чи тимчасової втрати працездатності), розмір такого доходу не може мати від`ємного значення. Здійснення людиною успішної підприємницької діяльності зі зростанням доходу у кожному наступному році не може бути підставою для того, щоби через негативну різницю між її сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим нею у тому календарному році, коли вона була непрацездатною, відмовити у відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У пунктах 69, 70 та 73 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78)). Отже, визначаючи розмір неотриманого позивачкою як підприємцем доходу за час тимчасової втрати нею працездатності, слід застосовувати приписи статті 1198 ЦК України, а не абзацу третього частини першої та частини другої статті 25 Закону № 1961-IV. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я слід визначати на підставі даних податкового органу. Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я слід обчислювати з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків (частини друга та третя статті 1198 ЦК України).

При прийнятті рішення у справі суд враховує також висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №641/10491/15-ц.

У вказаній поставі Верховний Суд зробив висновок про те, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.

Відсутність достовірних, підтверджених належними доказами відомостей про ступінь (відсоток) втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності позивача отриманої внаслідок ДТП травми не дає підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення втраченого позивачем заробітку.

Так, враховуючи, що стороною цивільного позивача не надано будь-яких медичних документів щодо втрати працездатності, періоду такої втрати, висновку МСЕК, суд вважає, що відсутні підстави для задоволенні позовних вимог про стягнення 180000,00 грн. втраченого прибутку.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 300000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода - це прямий наслідок внаслідок заподіяння протиправної дії. Встановлення факту заподіяння моральної шкоди суд вважає беззаперечним.

Позивач зазначає, що внаслідок злочину отримав тілесні ушкодження, сильно переживав за своє здоров`я, перебуваючи в медичному закладі в м. Херсоні протягом 10 днів, незважаючи на обстріли, а також міг втратити роботу й відповідно заробіток, яким годував свою сім`ю, забезпечував побут. Також моральну шкоду завдало довготривалість лікування і реабілітації, необхідність проведення ще однієї операції через рік.

Так, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).

У постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Розмір моральної шкоди встановлюється такими доказами, як показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками) та іншими документами тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації і т.ін.

Судом встановлено факт скоєння ОСОБА_4 04.05.2023 року кримінального правопорушення та факт заподіяння ОСОБА_6 тілесних пошкоджень середнього ступеня тяжкості, внаслідок такого правопорушення, доказів іншого не надано.

Враховуючи факт скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 , отримання потерпілим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди.

При визначені розміру заподіяної позивачам моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнав позивач, характер немайнових втрат, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що наслідки ДТП, що сталася 04.05.2023 року були та є психотравмуючими для позивача ОСОБА_6 , та якому внаслідок ДТП були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, у зв`язку з чим, заподіяні душевні страждання як психологічне підґрунтя моральної шкоди.

Разом з тим, заявлена сума моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн., є вочевидь необґрунтованою та непідтвердженою належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, виходячи з критерію розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 100 000,00 грн.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати на залучення експертів.

Відповідно до довідки проведено судові медичні експертизи № 122-МС вартість 451,68 грн., № 124-МС вартість 451,68 грн., 123-МС вартість 451, 68 грн.; відповідно др акту № 23-3030 вартість експертизи 3823,68 грн., до акту № 23-2361 вартість 4779,60 грн., акту № 23-2362 вартість 3823,68 грн., акту № 23-2363 вартість 3823,68 грн.; всього варстіть за проведені експертизи становить 17 605, 68 грн.

Відповідно до частини 4 статті 175 КК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. В даному кримінальному провадженні арешт на майно було накладено з метою зберігання речових доказів, майно не належить обвинуваченому, а тому наразі його належить скасувати.

Прокурор в дебатах зазначено про необхідність змінити запобіжний захід на взяття під варту в залі суду.

Обвинуваченому на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2024 року продовжено запобіжний захід по 07.07.2024 року включно.

Прокурором не надано жодних доказів на підтвердження підстав для змінити запобіжного заходу, тому підстав для такої зміни - не встановлено.

Керуючись ст. ст.124, 175, 349, 368, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 17 605 (сімнадцять тисяч шістсот п`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) коп.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить, згідно реєстраційної картки від 08.02.2023, БО «БФ Вільні духом», АДРЕСА_2 , фактично володіє ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та повернути власнику.

Скасувати арешт на автомобіль Renault Master, р.н. НОМЕР_2 , що на праві власності належить, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане ТСЦ 6341 від 28.10.2020, БО ОСОБА_12 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , фактично володіє ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкає АДРЕСА_5 та повернути власнику.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з урахуванням обмежень, визначених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1