Справа № 341/101/24
Провадження № 11-кп/4808/260/24
Категорія ч.4 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000233 за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Сироватка, Сумського р-ну Сумської обл., зареєстроване місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого та зареєстроване місце проживання такого як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого,ч. 4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5( п`ять) років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 в умовах воєнного стану таємно викрав чуже майно - потерпілої ОСОБА_10 , при наступних обставинах.

08 листопада 2023 року близько 11 години 20 хвилин, ОСОБА_8 , проживаючи як внутрішньо переміщена особа, у м. Бурштині Івано-Франківської області у пошуках бібліотеки, яка раніше знаходилась на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 вказаного населеного пункту, зайшов до приміщення Відділу освіти і науки Бурштинської міської ради, що розташоване на першому поверсі цього ж будинку.

Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_8 почав шукати вхід і зайшов у кабінет головного бухгалтера відділу освіти і науки, у якому нікого не було.

Побачивши, що у кабінеті головного бухгалтера нікого немає, ОСОБА_8 помітив жіночу сумку, яка висіла на розташованій у куті кабінету етажерці і, усвідомлюючи, що у вказаній сумі можуть знаходитись грошові кошти та інші цінності, вирішив вчинити крадіжку чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що в Україні введено воєнний стан, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що поблизу нікого немає і за його злочинними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до етажерки і заглянув у належну ОСОБА_10 жіночу сумку, яка висіла на вказаній етажерці. При цьому, він виявив у сумці гаманець червоного кольору марки «Cardinal», вартістю 419 гривень 45 коп., і усвідомлюючи, що у ньому можуть знаходитись грошові кошти, таємно викрав зазначений гаманець та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому, маючи можливість розпоряджатися викраденим майном, ОСОБА_8 пішов на вул. Петлюри, де напроти житлового будинку АДРЕСА_4 оглянув вміст викраденого гаманця і, виявивши у ньому грошові кошти у сумі 7 000 грн., таємно викрав їх, а гаманець з дисконтними та банківськими картками викинув у бетонний жолоб для стічних вод.

Вчиненим ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 7 419 гривень 45 копійок. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Вважає призначене йому покарання надто суворим. Стверджує, що щиро розкаюється у вчиненому. Просить скасувати вирок Галицького районного суду від 14.03.2024 року та призначити йому покарання не пов`язане із позбавлення волі, оскільки бажає працювати, щоб повернути заподіяні збитки потерпілій, а також бути корисним для суспільства та держави.

Крім того, 17.06.2024 року обвинувачений подав до суду заяву-клопотання, в якій просив скасувати вирок Галицького районного суду від 14.03.2024 року та винести нове рішення, яким призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, оскільки має бажання служити в ЗСУ.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, і встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного йому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується негативно, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді Галицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення чи обмеження волі може становити небезпеку для суспільства та окремих осіб (а.п.22-23)

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений, визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченої.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції ч.4 ст.185 КК України і пом`якшення покарання можливо тільки за умови застосування вимог ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.02.2021 року у справі № 629/2739/18, частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування ст. 75 КК України у даному конкретному випадку є неможливим та таким, що не відповідає обставинам провадження та особі обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В даному ж випадку, враховуючи суспільну небезпеку скоєного злочину, спосіб вчиненого умисного корисливого злочину, а також визнання обвинуваченим вини, його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає неможливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 за умови застосування вимог ст.75 КК України.

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини неможна вважати такими, що свідчать про необхідність пом`якшення покарання або звільнення від відбування покарання, оскільки покарання призначене обвинуваченому судом першої інстанції є законним та справедливим.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання та необхідності звільнення від його відбування з випробуванням, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, та підстав для його пом`якшення чи звільнення від відбування покарання, колегією суддів не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5