Справа № 206/2451/24
Провадження № 1-кс/206/600/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000151 від 19.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000151 від 19.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна.

Як зазначено у клопотанні, Сектором дізнання ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 19.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.05.2024 до ВП№4 ДРУП ГУНП надійшло повідомлення від працівника сервісного центру 1241 щодо виявлення в ході дослідження підробки номерних агрегатів мотоцикла «ИЖ ЮПИТЕР 5». Згідно висновка експертного дослідження номер шасі «К26863592» транспортного засобу марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , піддавався змінам шляхом перезакріплення таблички з номером шасі не в умовах завода-виробника.

18.05.2024 слідчим СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортний засіб марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від вказаного транспортного засобу та технічний паспорт на транспортний засіб. Транспортний засіб поміщений на територію майданчика ВП№4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, ключі від транспортного засобу та технічний паспорт поміщено до спеціального пакету PSP3040114.

В обґрунтування клопотання дізнавач посилається на те, підставою для арешту транспортного засобу згідно зі ст. 170 КПК України є те, що вказане майно є речовим доказом оскільки є матеріальним об`єктом, який може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, та зберіг на собі сліди зміни агрегатів та вузлів. Враховуючи вищевикладене, а також те, що тимчасово вилучене майно має суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження або спростування факту вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 290 КК України, виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати наступне майно, а саме транспортним засобом марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В судове засідання дізнавач ОСОБА_3 не з`явився, але надав заяву, в якій просив клопотання задовольнити та розглядати за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання про арешт майна приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на ключі від транспортного засобу марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та технічне свідоцтво НОМЕР_2 , а також у застосуванні заборони на користування та розпорядження транспортним засобом марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Такі висновки слідчого судді відповідають вимогам ч. 4 ст. 173 КПК України, згідно якої, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Водночас із цим, слідчий суддя погоджується з тим, що з метою збереження речових доказів, слід накласти арешт на транспортним засобом марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка вилучений 18 травня 2024 року в ході огляд місця події на ділянці місцевості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - виключно у вигляді заборони на його відчуження.

Керуючись ст. ст. 131, 170, 172, 173, 309, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000151 від 19.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження транспортного засібу марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В іншій частині клопотання відмовити та повернути транспортний засіб марки «ИЖ ЮПИТЕР 5», чорного кольору, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 особам, які мають право на користування та розпорядження транспортним засобом відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1