Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/324/24 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категорія ст. 121 КК УкраїниДоповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2024 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Капітанівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, студент 5 курсу Черкаського державного бізнес коледжу, зі слів навчається на індивідуальній формі навчання, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів має місце проживання в АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000272 від 31.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строком на 60 днів, тобто з 08 год. 05 хв. 31 травня 2024 року до 08 год. 05 хв. 29 липня 2024 року, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернулась до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 за . 1 ст. 121 КК України на 60 днів.

На обґрунтування якого зазначила, що у провадженні СВ ВП № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке 31.05.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 травня 2024 року близько 23 год. 00 хв., потерпілий ОСОБА_10 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 перебував на дитячому ігровому майданчику, який розташований по АДРЕСА_1 . В цей час до них підійшов ОСОБА_8 зі своїм знайомим ОСОБА_12 .

Під час спілкування за вказаною вище адресою між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин трапилася сварка, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_8 дістав зі своєї барсетки розкладний ніж та діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність свого діяння, не маючи при цьому наміру на позбавлення життя останнього, перебуваючи в зазначеному місці та в зазначений час, цілеспрямовано, утримуючи ніж в лівій руці наніс один удар в область живота потерпілого ОСОБА_10 . Після чого вийняв ніж з тіла потерпілого та втік з місця вчинення кримінального правопорушення.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді ножового проникаючого поранення передньої черевної стінки, без пошкодження внутрішніх органів, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначила, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також незаконно впливати на потерпілого, свідків, які будуть допитані у справі з приводу його незаконної діяльності; а також неможливості застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Під час розгляду клопотання прокурор зазначив про обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Наголошував, що підозрюваний фактично проживає за двома адресами в АДРЕСА_3 , куди приїздить на вихідні дні до матері. Окрім того, просив врахувати пост кримінальну поведінку підозрюваного, який після вчення злочину, залишив місце події, пішов розпивати алкогольні напої, а також по дорозі викинув знаряддя злочину ніж. Під час огляду місця на яке вказав підозрюваний, знаряддя злочину не знайдено. Клопотання просив задовольнити.

Ухвалою слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2024 року задоволено клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 08 год. 05 хв. 31 травня 2024 року до 08 год. 05 хв. 29 липня 2024 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, після вчинення якого, з метою уникнення від відповідальності залишив місце скоєння злочину, та позбувся знаряддя вчинення злочину, а саме ножа (який станом на час розгляду клопотання, органами досудового розслідування не знайдено), що свідчить про можливість підозрюваного, у разі застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, знищення вказаного знаряддя з метою уникнення від відповідальності.

Також, ОСОБА_8 характеризується посередньо, не одружений; на даний час офіційно не працює, студент, зі слів навчається на індивідуальній формі навчання в м. Черкаси, має зареєстроване місце проживання в смт. Капітанівка, раніше не судимий, мешкає з матір`ю (домогосподарка) та двома сестрами 2006 і 2015 року народження, отже, не має постійного джерела доходу, має стійкі соціальні зв`язки, які однак, не стали стримуючим фактором для підозрюваного від вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Крім того підозрюваний ОСОБА_8 після завдання потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, подальшою долею останнього не цікавився, до медичної допомоги не надав, не здійснив виклик відповідних служб, а пішов вживати спиртні напої.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що існують ризики передбаченні п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного

ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що сторона обвинувачення не довела наявність хоча б одного з заявлених ризиків ( судом вказано, що всі ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, присутні).

Неодноразово ЄСПЛ вказував, що не може бути підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неодноразового продовження строку тримання під вартою лише тяжкість інкримінованого правопорушення. Тому, апелянт вважає, що без доведення інших обставин, неможливо, лише на підставі тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення обирати найтяжчий запобіжний захід.

Її підзахисний має міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання та має місце проживання, має родину, студент 5 курсу Черкаського державного бізнес коледжу, раніше не судимий.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор, слідчий; більш м`якіший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Згідно матеріалам справи підозрюваний не судимий до адміністративної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки.

Згідно ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції в силі, перевіривши матеріали клопотання слідчого, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_13 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме:

- рапортом про повідомлення зі служби 102 щодо ножового поранення ОСОБА_10 ;

- протоколом огляду місця події від 31.05.2024 року;

- постановою про визнання речовим доказом від 31.05.2024;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ;

- протокол затримання особи від 31.05.2024 року;

- повідомленням про підозру ОСОБА_8 від 31.05.2024 року;

- протоколом допиту підозрюваного від 31.05.2024 року;

- довідкою з лікарні про отримання потерпілим тілесні ушкодження.

Вказані докази містять достатню кількість даних, які вказують на причетність ОСОБА_8 до оголошеної підозри у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про відсутність доказів не можуть бути враховані оскільки по-перше в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обґрунтованості підозри, а по-друге на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.

Доводи апелянта про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 колегією суддів не можуть бути враховані.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбачених ч1 ст. 121 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Тобто, суддею районного суду належним чином враховано тяжкість покарання, що інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 а також покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні. Врахував, що

ОСОБА_8 на даний час не має постійного місця роботи та доходів, що вказує на неналежний майновий стан.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_13 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 знає потерпілого та свідків, які ще не допитані тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин чим буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника та обвинуваченого про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу зводиться до того, що у ОСОБА_8 наявне місце проживання, має постійне місце проживання в смт. Капітанівка разом з матір`ю (яка не працює) та ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на індивідуальній формі навчання в Черкаському бізнес коледжі.

Однак, вказані доводи не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не забезпечить забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а навпаки підозрюваний може вчинити дії направленні на ухилення від органу досудового розслідування та суду, здійснити незаконний вплив на свідків та також ухилитися від органу досудового розслідування чи суду.

Отже, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування на початковому етапі досудового розслідування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі не обрання запобіжного заходу, або обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2024 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2024 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000272 від 31.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строком на 60 днів, тобто з 08 год 05 хв. 31 травня 2024 року до 08 год. 05 хв. 29 липня 2024 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4