ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/10/18
провадження № 1-кп/691/31/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "Божковська виправна колонія (№16)" ), розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, кримінальне провадження № 0000626 відомості 05.12.2016 року внесені до ЄРДР про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, місце державної реєстрації АДРЕСА_1 , фактично проживаючий по АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, не одружений, не працюючий, раніше судимий, в т.ч. Дніпровським районним судом м. Києва :

- 25.04.2007 року за ч. 1 ст. 190 КК України до позбавлення волі на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 23.04.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 28.06.2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України (по відношенню до вироку від 23 квітня 2020 року), до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць;

- 26.07.2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у сумі 17 000,00 гривень;

- 05.10.2022 року за ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України (по відношенню до вироку від 28 червня 2022 року) до позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці та у порядку ст. 72 КК України вироку від 26 липня 2022 року виконувати самостійно;

- 18.10.2022 року за ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України (по відношенню по вироку від 28 червня 2022 року), до позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці;

- 06.12.2022 року за ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням ст. 70 (по відношенню до вироку від 18 жовтня 2022 року), до позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці та у порядку ст. 72 КК України вироку від 26 липня 2022 року виконувати самостійно;

- 26.04.2023 року за ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України (по відношенню до вироку від 06 грудня 2022 року), до позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців та у порядку ст. 72 КК України вироку від 26 липня 2022 року виконувати самостійно;

- 20.10.2023 року за ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців та штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 15 січня 2016 року обвинувальний акт щодо якого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України направлено до суду, 5 грудня 2016 року, близько 13:00 год., перебуваючи біля входу до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що по АДРЕСА_3 , умисно, таємно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з вітрини магазину викрав бензинову ланцюгову пилку марки "Forte FGS 45-45", вартістю 1900 гривень, яка належить ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, а викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд.

29 грудня 2017 року Городищенським відділом Смілянської місцевої прокуратури обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, направлено та надійшов 09.01.2018 року до Городищенського районного суду Черкаської області для розгляду по суті.

12 січня 2018 року ухвалою судді Городищенського районного суду Черкаської області в кримінальному провадженні № 0000626 від 05.12.2016 року призначено підготовче судове засідання.

03 грудня 2020 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук. Та, відповідно до рапорту оперуповноваженого СКП ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, майора поліції ОСОБА_6 від 08.08.2023 року, в результаті розшукових заходів встановлено, що гр. ОСОБА_4 , з 06.01.2023 року відбуває покарання в Божковській ВК № 16, Полтавської області, згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2022 року, якого було засуджено до позбавлення волі за ч. 1 ст. 309 КК України, строком на 2 роки 1 місяць.

01 вересня 2023 року в справі відновлено провадження, продовжено розгляд кримінального провадження № 0000626 відомості 05.12.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву, просила проводити судові засідання без її участі. Покази дані на досудовому розслідуванні підтримує. Цивільний позов заявляти не бажає. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Із врахуванням вимог ст. 325 КПК України, та думок учасників кримінального провадження, які не заперечували проти проведення судового розгляду у відсутність потерпілої, суд на місці ухвалив провести судовий розгляд в даному кримінальному провадженні у відсутність потерпілої ОСОБА_5 ..

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів прокурором висловлено думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, можливість дослідження письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, дослідження письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів та процесуальних витрат.

Судом роз`яснено положення частини 3 статті 349 КПК України, а саме, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

Згідно з частиною 5 статті 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Будучи допитаний судом, обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, за якими повідомлено про підозру та пред`явлено обвинувачення, за ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, в скоєному розкаявся, та дав пояснення, які повністю узгоджуються з обставинами скоєння злочину. Так, покази обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, суті обвинувачення, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, роз`яснивши про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, з дослідженням письмових доказів, що необхідні для вирішення долі речових доказів, судових витрат, суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мало місце.

Суд, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Прокурор ОСОБА_3 в судових дебатах зазначив, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, та перевірені судом у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, є доведеними, за ч. 2 ст. 185 КК України, та просив призначити міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді одного року позбавлення волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року та від 20 жовтня 2023 року, у виді позбавлення волі 2 роки 5 місяців. При призначенні покрання клопотав про вирішення долі речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадженнях, та в судових дебатах, останньому слові, повністю визнав себе винним за пред`явленим обвинуваченням. Ніякі фактичні обставини справи не заперечував. В скоєному щиро кається. Просив суворо не крати.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з такого.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму ВСУ № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що помякшують і обтяжують покарання.

На підставі статтей 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

Як обставину, яка згідно статті 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставини, які згідно статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, не працює, посередньо характеризується по місцю проживання, його вік, не одружений, на обліку у лікаря- психіатра та нарколога не перебуває, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Із матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Відповідно до ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України визначено остаточне покрання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців та штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, які виконують самостійно.

Частиною 4 статті 70 КК України передбачено, що якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, у цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Отже, суд вважає за доцільне та обирає обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України щодо остаточної міри покарання, застосувавши принцип зарахування у строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком, з визначенням покарання у виді позбавлення волі 2 роки 7 місяців та штрафу у визначеному розмірі (вирок суду від 26 липня 2022 року), які виконувати самостійно.

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства неможливе, тому не вбачає підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речового доказу слід вирішити виходячи з положень статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 368 - 371, 373, 374, 394 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 7 (сім) місяців та штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень (вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України), які виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 22.11.2022 року, з моменту затримання працівниками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві на підставі розпорядження, на виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28.06.2022 року.

Речовий доказ, бензинову ланцюгову пилку "Forte FGS 45-45" повернути потерпілій ОСОБА_5 , звільнивши від зберігальної розписки.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії такого рішення. При цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. В разі оскарження вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1