Справа № 132/3082/23
Ухвала

Іменем України

21 лютого 2024 року місто КАЛИНІВКА

Слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 06.10.2023р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області 19.01.2024р. надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 06.10.2023р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого 09.10.2002р. на його ім`я.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відділенням поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000083, відомості про яке 06.10.2023р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. В ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчим суддею Калинівського районного суду Вінницької області 10.10.2023р. винесено ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого 09.10.2002р. на його ім`я. За наслідком проведення досудового розслідування 21.12.2023р. винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка на даний час набрала законної сили. Таким чином в застосуванні арешту вилученого посвідчення тракториста-машиніста відпала потреба, при чому арешт майна у кримінальному провадженні залишився незнятим. Враховуючи вищевикладене, з метою скасування арешту майна, накладеного на його речі, скаржник звернувся до суду з даним клопотанням.

Особа, яка звернулась з клопотанням в судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала заяву про розгляд вказаного клопотання у його відсутність.

Дізнавач, за клопотанням якого було накладено арешт, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду в судове засідання не з`явився, із заявою про відкладення судового розгляду не звертався, а тому його неявка не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Прокурор в судове засідання не з`явився, із заявами про відкладення розгляду справи не звертався, а тому його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що сектором дізнання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000083 від 06.10.2023р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 10.10.2023р. накладено арешт на майно що було вилучене згідно протоколу огляду місця події, складеного 06.10.2023р. старшим дізнавачем сектору дізнання ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_4 , та яке відповідно до постанови старшого дізнавача СД відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_4 від 06.10.2023р., визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні, а саме на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , видане 09.10.2002р. на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході досудового розслідування проведено судово-технічну експертизу документів та відповідно до висновку експерту №6291/23-21 від 01.12.2023р. наданий бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 виданий 09.10.2002р. ДІСГ Інспекцією державного технічного нагляду Вінницької ОДА на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відподає встановленим зразкам, які перебувають в офіційному обігу на території України.

Постановою старшого дізнавача СД ВП №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_4 від 21.12.2023р., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 06.10.2023р., закрите у зв`язку з встановленням відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Постанова про закриття кримінального провадження не скасована, є чинною.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні арешту посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого 09.10.2002р. на ім`я ОСОБА_3 , що накладений на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 10.10.2023р., відпала потреба, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 06.10.2023р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, застосований у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 06.10.2023р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 10.10.2023р., а саме на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , виданого 09.10.2002р. на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя