ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1739/24 Справа № 193/241/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

30 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Софіївського районного судуДніпропетровської області від 12 квітня 2024 року, якою подання адміністрації ДУ "Софіївська виправна колонія № 45" задоволено та звільнено умовно-достроково ОСОБА_6 , засудженого за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2019 року, від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає: 2 (два) роки, 2 (два) місяці і 23 (двадцять три) дні, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ухвали суду, 09.02.2024 року до Софіївського районного судуДніпропетровської області надійшло подання адміністрації ДУ "Софіївська виправна колонія № 45" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 . Подання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_6 , відбуваючи призначене судом покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45) (надалі Софіївська ВК №45), зарекомендував себе позитивно, до праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації Софіївської ВК № 45, стягнень не має. Посилаючись на те, що засуджений відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Софіївського районного судуДніпропетровської області від 12 квітня 2024 року, подання адміністрації ДУ "Софіївська виправна колонія № 45" задоволено та звільнено умовно-достроково ОСОБА_6 , засудженого за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2019 року, від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає: 2 (два) роки, 2 (два) місяці і 23 (двадцять три) дні.

На вказану ухвалу суду прокурором ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу Софіївського районного судуДніпропетровської області від 12 квітня 2024 рокускасувати та постановити ухвалу, якою в задоволенні подання адміністрації ДУ "Софіївська виправна колонія № 45" про звільнення умовно-достроково ОСОБА_6 , від відбування покарання у виді позбавлення волі, відмовити. Звертає увагу, що засуджений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення злочинів та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та знову продовжив злочинну діяльність. Вважає, що судом І інстанції не надано оцінки яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заході в установі, не надано оцінки участі ОСОБА_6 в самодіяльних організаціях засуджених та ставлення до праці.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, думку засудженого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2019 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 06.07.2018 року по 10.12.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку: 11.12.2019 року, кінець строку 06.07.2026 року.

Станом на 12.04.2024 року засуджений відбув, визначених п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, 2/3 призначеного судом строку покарання (5 років і 4 місяці), невідбута частина якого складає 2 (два) роки, 2 місяці і 23 дні позбавлення волі.

Згідно характеристики, затвердженої 25.01.2024 року начальником Софіївської ВК - 45, вбачається, що під час перебування ОСОБА_6 у ДУ «Київська установа виконання покарань» у період з 10.07.2018 року по 27.11.2018 року, у ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» з 28.11.2018 року по 08.06.2020 року, у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» з 09.06.2020 року по 08.07.2020 року, засуджений вимоги режиму у місцях попереднього ув`язнення та позбавлення волі жодного разу не порушував, проте і заохочень там не мав.

З 09.07.2020 року та до цього часу міру кримінального покарання став відбувати в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)», де за час відбування покарання характеризується винятково позитивно, вимоги режиму утримання також жодного разу не порушував, при цьому має 5 заохочень у вигляді подяк від начальника установи за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці. У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний, підтримує з ними рівні доброзичливі стосунки, адекватно реагує на критику на свою адресу. З персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Надає правильний приклад іншим засудженим. Працездатний. До виконання дорученої роботи ставиться відповідально, жодних зауважень до його роботи не має. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Також виконує роботи із сомообслуговування та благоустрою установи, має достатній рівень необхідних навичок, до робіт ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень пожежної безпеки та безпеки праці.

Крім того, згідно характеристики, засуджений відвідує регулярно заходи виховного характеру, зокрема зарахований до програми диференційованого виховного випливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення», реагує на такі заходи позитивно. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідним братом, цінує цей зв`язок. За вироком суду цивільного позову не має, вину у скоєному злочині визнає повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України однією із основних підстав для застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання є наявність даних, які свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Виправлення засудженого/ї має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Пленум ВСУ у п. 17 Постанови від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Колегія суддів, враховуючи позитивну характеристику засудженого ОСОБА_6 , наявність у нього п`яти заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які він отримував у вигляді подяк від начальника установи, відсутність жодних стягнень за увесь час відбування покарання, погоджується з висновками суду І інстанції, що наведені обставини вказують на цілеспрямоване та послідовне виправлення засудженого ОСОБА_6 .

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_6 раніше кілька разів був засуджений за вчинення у тому числі тяжких злочинів та відбував покарання у виді позбавлення волі, проте після свого останнього звільнення з місць позбавлення волі, а саме 03.09.1999 року, він більше 20 років не притягувався до кримінальної відповідальності, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що з огляду на вік засудженого, майже 64 роки, останній суттєвої загрози для суспільства не становить, а навпаки, навики та досвід роботи ОСОБА_6 токарем у оборонній сфері та його уміння навчати цієї роботи інших, що відзначено самим представником адміністрації установи, можуть бути напрочуд корисними для посилення обороноздатності країни у період збройної агресії РФ.

На думку колегії суддів, також слід відмітити, що до засудженого жодного разу раніше умовно-дострокове звільнення чи заміна покарання більш м`яким не застосовувалися.

Крім того, у матеріалах справи мається комісійний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 згідно якого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений набрав 78 балів з мінімально необхідних 65, тому може вважатися таким, що став на шлях виправлення.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці справді довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, його поведінка може свідчити про його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що засуджений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення злочинів та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та знову продовжив злочинну діяльність, а також доводи прокурора, що судом І інстанції, нібито, не надано оцінки яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заході в установі, не надано оцінки участі ОСОБА_6 в самодіяльних організаціях засуджених та ставлення до праці, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 дійсно раніше кілька разів був засуджений за вчинення у тому числі тяжких злочинів та відбував покарання у виді позбавлення волі, проте після свого останнього звільнення з місць позбавлення волі, а саме 03.09.1999 року, він більше 20 років не притягувався до кримінальної відповідальності, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення, за яке наразі відбуває покарання ОСОБА_6 , вважається особою, яка в силу ст. 89 КК України, є не судимою та, з огляду на вік засудженого, майже 64 роки, останній суттєвої загрози для суспільства не становить, а навпаки, навики та досвід роботи ОСОБА_6 токарем у оборонній сфері та його уміння навчати цієї роботи інших, що відзначено самим представником адміністрації установи, можуть бути напрочуд корисними для посилення обороноздатності країни у період збройної агресії РФ.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких порушень КПК або КК України, які б тяглі за собою скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: