Справа №591/2031/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/631/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2031/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.09.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, оскільки обвинувачений не мав умислу на порушення громадського порядку, а тілесне ушкодження потерпілому спричинив виключно на грунті неприязних відносин.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.09.2023 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, і йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Згідно вироку, 16.05.2022 близько 11:30 ОСОБА_9 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшов до потерпілого ОСОБА_12 та наніс йому лівою рукою в область правого ока один удар, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

На підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_9 , а саме: показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; висновок судово-медичної експертизи № 262 від 27.05.2022; протокол проведення слідчого експерименту від 17.05.2022 за участі потерпілого ОСОБА_12 ; висновок експерта № 271 від 27.05.2022; протокол пред`явлення для впізнання від 17.05.2022 за участі потерпілого ОСОБА_12 ; протокол пред`явлення для впізнання від 17.05.2022 за участі свідка ОСОБА_13 ; протокол проведення слідчого експерименту від 17.05.2022 за участі свідка ОСОБА_13 ; висновок експерта № 272 від 27.05.2022; протокол пред`явлення для впізнання від 18.05.2022 за участі свідка ОСОБА_15 ; протокол проведення слідчого експерименту від 20.05.2022 за участі свідка ОСОБА_15 ; протокол пред`явлення для впізнання від 18.05.2022 за участі свідка ОСОБА_14 ; протокол проведення слідчого експерименту від 20.05.2022 за участі свідка ОСОБА_14 .

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що обвинувачений не мав умислу на порушення громадського порядку та спричинив потерпілому тілесні ушкодження виключно на грунті неприязних відносин, то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Зокрема, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших кримінальних правопорушень, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок, а проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як кримінального правопорушення проти громадського порядку та моральності від кримінальних правопорушень проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що мотивом кримінального правопорушення була явна неповага до суспільства, навівши належні мотиви неврахування доводів сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_9 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, та наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.

Так, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем у військовій формі, перебуваючи в громадському місці, а саме поблизу зупинки громадського транспорту та магазину, висловлюючись нецензурною лайкою в сторону потерпілого, який є особою зрілого віку, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, умисно наніс йому тілесні ушкодження. При цьому, обвинувачений не був раніше знайомим з потерпілим і не мав з ним будь-яких неприязних (взагалі ніяких) стосунків, а для вчинення правопорушення використав виключно дріб`язковий привід щодо нібито допущених останнім порушень вимог ПДР під час перетину ним проїзної частини пішохідним переходом, хоч сам і проігнорував правила дорожнього руху, кермуючи джерелом підвищеної небезпеки.

Умисел на вчинення кримінального правопорушення у обвинуваченого виник саме в той момент, коли на його власне та суб`єктивне переконання потерпілий не дотримався положень ПДР, що власне обурило обвинуваченого та викликало у нього намір протиставити себе суспільству, і саме цей мотив домінував у його свідомості під час вчинення кримінального правопорушення.

Тобто головною рушійною силою спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому було бажання протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виключність, що вказує на відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого.

Про вчинення ОСОБА_9 дій, які мали характер хуліганських, також об`єктивно свідчить та обставина, що конфлікт був спровокований саме ОСОБА_9 , як зухвалий виклик соціальному оточенню.

Таким чином, обстановка і обставини події, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого були зумовлені не особистою неприязню до потерпілого чи конфліктом з ним, а виключно бажанням продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілого, поєднаного з насильством над ним, тому дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК кваліфіковано правильно.

Обставини цього провадження не релевантні обставинам провадження, в межах якого зроблений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к, тому посилання захисника на такий висновок не можуть бути взяті до уваги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.09.2023 відносно ОСОБА_16 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4