Провадження №: 1-кп/336/825/2024
УХВАЛА

іменем України

24 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 13.09.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001281 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності, -

встановив:

25 березня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з Вільнянського районного суду Запорізької області, за підсудністю визначеною ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2024 року надійшло клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 13.09.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001281 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в 12 вересня 2013 року близько 17-40 годин невідомі особи, з приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито викрали гроші у сумі 40000 грн., які належать ОСОБА_4

13 вересня 2013 року надійшла заява від ОСОБА_4 в якій прохає притягнути до відповідальності невстановлених осіб, ромської національності, які 12 вересня 2013 року близько 18-00 год. відкрито заволоділи належними їм грошовими коштами у сумі 40000 грн. з її будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

13 вересня 2013 року проведено огляд місця події, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мікрооб`єкти та 3 відбитки пальців рук.

Допитано потерпілу ОСОБА_4 , яка пояснила, що 12 вересня 2013 року приблизно о 17-40 год. до її будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийшли невідомі жінки ромської національності та попросили води. Коли потерпіла пішла по воду до будинку, одна з невідомих жінок забігла до неї в приміщення і штовхнула потерпілу, від чого остання впала на підлогу і втратила свідомість. 13 вересня 2013 року потерпіла прийшла до тями і виявила, зо з карману її пальто зникли гроші у сумі 40000 грн.

Працівниками карного розшуку проводилися розшукові заходи на встановлення свідків події, а також особи, причетної до вчинення злочину. Допитувалися місцеві мешканці, які повідомили, що про злочин, вчинений відносно ОСОБА_4 їм стало відомо від працівників поліції. Місць розміщення камер відео спостереження не виявлено.

Після проведеного всього комплексу дій направлених на встановлення свідків вказаної події та осіб причетних до скоєння даного правопорушення, необхідного результату досягнуто не було. У кримінальному проваджені про підозру нікому не повідомлено.

Після належної оцінки показань та сукупності зібраних по справі доказів, які є вичерпаними і допустимими, слідство приходить до висновку, що досудове розслідування має бути закінченим.

Таким чином, під час досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення.

17.10.2019 набрав чинності Закон України від 04.10.2019 № І87-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», яким частину першу статті 284 КПК України доповнено пунктом 3-1, згідно якого кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 186 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

Згідно зі ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, щодо якого здійснюється кримінальне провадження є тяжким злочином.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З моменту вчинення кримінального правопорушення до теперішнього часу минуло більше, ніж 10 років, у зв`язку з чим закінчився відповідний строк давності притягнення до кримінальної відповідності.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що в ході проведення досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направленні на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлена, а також той факт, що з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більш ніж 10 років, й таким чином, закінчися строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, на теперішній час є достатні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд даного клопотання за його відсутності та просив задовольнити подане клопотання.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення судових повісток на адресою наявною в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0001281, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження № 0001281 за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. У короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначено наступне: 12 вересня 2013 року близько 17-40 годин невідомі особи, з приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито викрали гроші у сумі 40000 грн., які належать ОСОБА_4

13 вересня 2013 року надійшла заява від ОСОБА_4 в якій прохає притягнути до відповідальності невстановлених осіб, ромської національності, які 12 вересня 2013 року близько 18-00 год. відкрито заволоділи належними їм грошовими коштами у сумі 40000 грн. з її будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

13 вересня 2013 року проведено огляд місця події, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мікрооб`єкти та 3 відбитки пальців рук.

Допитано потерпілу ОСОБА_4 , яка пояснила, що 12 вересня 2013 року приблизно о 17-40 год. до її будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийшли невідомі жінки ромської національності та попросили води. Коли потерпіла пішла по воду до будинку, одна з невідомих жінок забігла до неї в приміщення і штовхнула потерпілу, від чого остання впала на підлогу і втратила свідомість. 13 вересня 2013 року потерпіла прийшла до тями і виявила, що з карману її пальто зникли гроші у сумі 40000 грн.

Працівниками карного розшуку проводилися розшукові заходи на встановлення свідків події, а також особи, причетної до вчинення злочину. Допитувалися місцеві мешканці, які повідомили, що про злочин, вчинений відносно ОСОБА_4 їм стало відомо від працівників поліції. Місць розміщення камер відео спостереження не виявлено.

Оперативному підрозділу неодноразово надавались доручення на проведення (слідчих) розшукових дій.

З квітня 2014 року жодної слідчої чи процесуальної дії, спрямованої на встановлення особи (осіб), що вчинили кримінальне правопорушення, в справі вчинено не було, тобто слідчий не вжив всіх можливих заходів для встановлення обставин злочину.

В 2021 році була винесена постанова про призначення групи прокурорів та постанова про визначення територіальної підслідності.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 1 статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Згідно з п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно з вимогами ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту положень ст.ст. 2, 284 КПК України випливає, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

Згідно зі ст.ст. 92, 110 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

З матеріалів кримінального провадження № 0001281 слідує, що останні дії слідчим вчинено в кінці березня 2014 року, після чого жодної слідчої чи процесуальної дії, спрямованої на встановлення особи (осіб), що вчинили кримінальне правопорушення, в справі вчинено не було, тобто слідчий не вжив всіх можливих заходів для встановлення обставин злочину.

У потерпілої слідчий не з`ясував як виглядали невідомі особи ромської національності, в чому були вдягнені тощо.

Крім того, слідчий не з`ясував чи надавала потерпіла невідомим особам ромської національності входити до будинку, оскільки це впливає на кваліфікацію злочину.

Наведене свідчить про неповноту досудового розслідування і спростовує доводи прокурора про вжиття усіх можливих заходів для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. В даному випадку, як вбачається з наданих матеріалів, слідчий формально підійшов до проведення досудового розслідування, а прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

17 жовтня 2019 року набрав чинності Закон № 187-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», який запроваджує певні зміни у порядку здійснення кримінального провадження та його закриття.

Невстановлення особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності - підстава для закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження у разі невстановлення винної у вчиненні кримінального правопорушення особи протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до частини 1 статті 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

При цьому, суд враховує, що у кожному складі кримінального правопорушення виділяють його елементи, а саме: об`єкт кримінального правопорушення, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, суб`єкт і суб`єктивна сторона кримінального правопорушення. У своїй сукупності ці об`єктивні і суб`єктивні ознаки утворюють склад кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Частина 1 статті 18 КК України передбачає, що суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Таким чином, аналізуючи вищевказані норми, суд робить висновок, що кримінальний закон передбачає можливість звільнення від кримінальної відповідальності лише особи, яка є суб`єктом кримінального правопорушенням та вчинила дії, які містять інші суб`єктивні та об`єктивні ознаки складу кримінального правопорушення.

В той же час, з матеріалів доданих до клопотання та матеріалів самого кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування не було встановлено суб`єкта кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України.

Таким чином, суд робить висновок, що у кримінальному провадженні № 0001281 від 13 вересня 2013 року за ч. 2 статті 186 КК України не встановлені всі ознаки вказаного кримінального правопорушення, а отже підстави для закриття провадження на підставі пункту 3-1 частини 1 статті 284 КПК України у суду відсутні.

Крім того, суд враховує положення частини 2 статті 49 КК України, які передбачають, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Оскільки з матеріалів поданого клопотання та матеріалів кримінального провадження вбачається, що суб`єкта кримінального правопорушення не встановлено, то й не можна зробити висновок про відсутність умов, передбачених частиною 2 статті 49 КК України, що також на думку суду є перешкодою для закриття кримінального провадження на підставі пункту 3-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Між тим, відповідно до статей 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

Внесення змін до Кримінального процесуального Кодексу, зокрема шляхом доповнення частини першої статті 284 цього Кодексу пунктом 3-1, не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17.10.2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0001281 від 13 вересня 2013 року шляхом закриття судом на підставі пункту 3-1 частини 1 статті 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

За таких обставин, клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 49, 186 ч. 2 КК України, ст.ст. 2, 7, 9, 25, 284 - 288, 314, 369-372, 392, 532 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 13.09.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001281 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0001281 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - повернути слідчому відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: