ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1071/24 Справа № 191/2400/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000066 від 06 квітня 2023 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Біловодського відділу Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_11 , а також захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_10 , на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Світле Старобільського району Луганської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 110 КК України - у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна; за ч. 5 ст. 111-1 КК України - у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборами та референдумами, обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги строком на 15 років та з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна на користь держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборами та референдумами, обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги строком на 15 років та з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна на користь держави.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченої.

Згідно з обставинами, встановленими судом, відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; на території України не допускається розташування іноземних військових баз; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Статтями 132-134 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

24 лютого 2022 року Російською Федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та відкрите захоплення її території.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Законом України від 02.05.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, значна частина території Луганської області, починаючи з 24.02.2022 по теперішній час опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області, з числа представників незаконного збройного формування, так званої «луганської народної республіки» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно із Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації російської федерації.

Як наслідок, агресія збройних сил російської федерації та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації більшої частини території Луганської області.

Збройними формуваннями держави-агресора російської федерації з 24.02.2022 захоплено та окуповано територію Старобільського району Луганської області, до складу якого входить Чмирівська сільська територіальна громада Старобільського району Луганської області та безпосередньо с. Бутове Старобільського району Луганської області, з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.09.2022 № 206 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 та викладено редакцію переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Згідно зазначеного переліку Чмирівська сільська територіальна громада Старобільського району Луганської області, перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку російської федерації та незаконного збройного формування, так званої «луганської народної республіки».

Також новим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, до яких також віднесено Чмирівську сільську територіальну громаду Старобільського району Луганської області.

20 вересня 2022 року так званою «народною радою луганської народної республіки» прийнято закон «Про референдум луганської народної республіки з питання входження до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації». З метою організації незаконного референдуму, утворено територіальні виборчі комісії на території Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району.

Громадянка України ОСОБА_9 , усвідомлюючи вищенаведені обставини, діючи умисно, протиправно, приблизно в другій половині вересня 2022 року погодилась взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму в «територіальній виборчій комісії», яка розташувалася у приміщенні Бутівського ліцею Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області за адресою: АДРЕСА_3 , та яка діяла у складі окупаційної адміністрації російської федерації на тимчасово окупованій території Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району Луганської області.

Приблизно в другій половині вересня 2022 року, більш точний час з об`єктивних причин встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, маючи умисел на участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а саме на території Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району Луганської області, зі своїх особистих мотивів погодилась на призначення її на посаду члена «територіальної виборчої комісії», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для проведення в період з 23 по 27 вересня 2022 року у приміщенні Бутівського ліцею Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області так званого «референдуму луганської народної республіки з питання входження до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації», та зайняла вказану посаду, знаходячись на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

У період часу з 23 по 27 вересня 2022 року ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи на виборчій дільниці у приміщенні Бутівського ліцею Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, розташованого за адресою: Луганська область, Старобільський район, с. Бутове, вул. Шкільна, буд. 1, у складі мобільної виборчої комісії, виконуючи відведену їй роль члена «територіальної виборчої комісії», спільно з іншими особами (стосовно яких проводиться досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях), шляхом складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, надання вказівок з організаційних питань іншим членам комісії, видачі бюлетенів для голосування в яких було запитання: «Ви за входження луганської народної республіки до складу російської федерації?» (російською мовою в оригіналі: «Вы за вхождение Луганской Народной Республики в состав Российской Федерации»), підрахунку бюлетенів, складання протоколу голосування тощо, взяла участь в організації та забезпеченні проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

Також, ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету змінити межі території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб (стосовно яких проводиться досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях), приблизно в другій половині вересня 2022 року погодилась взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму в територіальній виборчій комісії, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , яка діяла у складі окупаційної адміністрації російської федерації на тимчасово окупованій території Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району Луганської області на посаді «члена виборчої комісії».

Так, приблизно в другій половині вересня 2022 року, більш точний час з об`єктивних причин встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, маючи умисел на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України шляхом взяття участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а саме на території Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району Луганської області, зі своїх особистих мотивів погодилась на призначення її на посаду члена «територіальної виборчої комісії», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для проведення так званого «референдуму луганської народної республіки з питання входження до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації», та зайняла вказану посаду, знаходячись на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області, вступивши таким чином у злочинну змову з іншими особами (стосовно яких проводиться досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях) для вчинення спільних протиправних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України шляхом організації та проведення у період з 23 по 27 вересня 2022 року у приміщенні Бутівського ліцею Чмирівської сільської ради, розташованого за адресою: Луганська область, Старобільський район, с. Бутове, вул. Шкільна, буд. 1, незаконного референдуму з питання входження луганської народної республіки до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації».

У період часу з 23 по 27 вересня 2022 року ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи на виборчій дільниці у приміщенні Бутівського ліцею Чмирівської сільської ради, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та у складі мобільної виборчої комісії, виконуючи відведену їй роль члена «територіальної виборчої комісії», спільно з іншими особами (стосовно яких проводиться досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях), шляхом складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, надання вказівок з організаційних питань іншим членам комісії, видачі бюлетенів для голосування в яких було запитання «Ви за входження луганської народної республіки до складу російської федерації?» (російською мовою в оригіналі: «Вы за вхождение Луганской Народной Республики в состав Российской Федерации?»), підрахунку бюлетенів, складання протоколу голосування тощо, прийняла участь, організувала та забезпечила проведення незаконного референдуму, тобто вказаними діями ОСОБА_9 посягла на територіальну цілісність і недоторканність України, оскільки її дії спрямовані на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та визначення початку строку відбуванні покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання: за ч. 2 ст. 110 КК України - у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна; за ч. 5 ст. 111-1 КК України - у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборами та референдумами, обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги строком на 15 років та з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна на користь держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборами та референдумами, обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги строком на 15 років та з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна на користь держави.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_9 з 12 квітня 2023 року по день набрання вироком законної сили.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор вважає, що призначаючи покарання суд не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та об`єктом яких є суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, конституційний лад, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, обороноздатність, тобто основи національної безпеки України. Поза увагою суду залишився і суспільний резонанс, викликаний цими злочинами та шкідливі наслідки вчинюваних дій, які є інструментом держави-агресора. На думку прокурора, приймаючи участь у якості члена виборчої комісії під час проведення незаконного референдуму ОСОБА_9 повністю усвідомлювала свої дії та їх наслідки, розуміла окупаційну та варварську мету держави-агресора по відношенню до держави України та її народу, направлену на знищення української державності, поневолення населення України та розуміла свою роль у цій меті. Враховуючи специфіку вказаного злочинного діяння, на думку прокурора, судом не було враховано цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, а також тяжкість наслідків, внаслідок чого призначено обвинуваченій занадто м`яке покарання. Окрім цього, прокурор вважає, що судом неправильно визначено початок строку відбування покарання та, як наслідок, не застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України. Прокурор зазначає, що у відповідністю з вимогами ст. 1 Закону країни Про попереднє ув`язнення, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили. За цих обставин, початком строку відбування покарання слід визначити дату набрання вироком законної сили, зарахувавши при цьому до покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченої.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_9 винною за ч. 2 ст. 110 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження, а також вирок суду в частині визнання ОСОБА_9 винною за ч. 5 ст. 111-1 КК України змінити, виключивши з вироку ознаку попередньої змови групи осіб та призначивши останній покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши обвинувачену від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На переконання адвоката винуватість ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 110 КК України є недоведеною. Захисник зазначає, що обвинувачена до організації референдуму відношення не має , оскільки не є депутатом народної ради ЛНР, до її повноважень не належить участь в роботі сесії народної ради ЛНР з правом голосу вирішувати, зокрема, питання про призначення референдуму ЛНР. ОСОБА_9 особисто схвально не голосувала шляхом підняття руки за прийняття закону Про референдум ЛНР з питання входження до складу РФ на правах суб`єкта РФ і постанови про призначення такого референдуму, не підписувала цей закон, тобто своїми діями не вводила його у дію, участі в затвердженні формулювання питання, що пропонується на нього винести, не брала, до складу ініціативної групи, якій доручалась організація збирання підписів громадян України під вимогою про проведення незаконного референдуму та здійснення інших функцій, передбачених законом не обиралась, а відтак права організації референдуму не набувала. Окрім цього, ОСОБА_9 за результатами референдуму бюлетні не обробляла, підрахунок голосів не вела, а протокол про результат голосування не складала і не підписувала. Більш того, вона не є представником ЦВК ЛНР, якою було оголошено результати референдуму. Захисник зауважує, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засвідчили, що бачили ОСОБА_9 на дільниці, проте жоден з них не засвідчив, що бачив її у складі мобільної групи. На думку захисту, збирання підписів виборців відноситься до участі особи в проведенні референдуму. З урахуванням цих обставин, захисник вважає недоведеною обставину вчинення обвинуваченою дій з організації проведення референдуму, а тому висновки суду про наявність в діях останньої складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України є помилковими.

Що стосується обвинувачення за ч. 5 ст. 111-1 КК України, то захисник зазначає, що диспозиція ч. 5 ст. 111-1 КК України не передбачає такої кваліфікуючої ознаки як вчинення цього злочину за попередньою змовою групою осіб. Адвокат звертає увагу на те, що ані обвинувальним актом, ані оскаржуваним вироком дії обвинуваченої не кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 КК України, відповідно до якої кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його вчинили декілька осіб, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. На переконання захисника, доказами роботи будь-якої виборної комісії є її рішення та інші документи (акти і протоколи). Між тим, жодного документу виборчої комісії із підписом ОСОБА_9 або з відомостями, що вона як член комісії взяла участь у її засіданні суду надано не було. Відсутність цих доказів доводить, що обвинувачена брала участь лише в роботі територіальної комісії в день голосування, що підтвердили свідки та що не заперечувала й сама ОСОБА_9 . При цьому, факт домовленості останньої до початку кримінального правопорушення з будь-якою особою прокурором не доведено. Адвокат зауважує, що статус члена виборчої комісії не наділяє особу правом надавати вказівки іншим членам комісії з організації її роботи, оскільки цим правом наділені: голова, заступник та секретар комісії. Водночас, у вироку не вказано які саме вказівки і кому надавала ОСОБА_9 ..

Окрім наведеного, захисник зазначає, що при призначенні покарання суд врахував показання свідків, які не приймали участь у проведенні референдум, припустивши, що вони могли приймати участь у ньому в якості виборців. Між тим, суд не врахував, що жоден з допитаних судом свідків не вказав, що отримав пропозицію взяти участь в роботі територіальної виборчої комісії в якості її члена і відмовився від неї.

Також, у вироку суд визнав доведеними участь ОСОБА_9 у референдумі, а також корисливий мотив останньої. Водночас, судом не було враховано, що до внесення відомостей до ЄРДР у спосіб, не передбачений КПК України, співробітниками СБУ було отримано зізнання ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. Свій висновок суд обґрунтував посиланням на постанову ТУ ДБР про закриття кримінального провадження № 0000166 від 27.04.2023 за фактом затримання ОСОБА_9 без рішення слідчого судді та утримання її у квартирі, яка з позиції захисту є незаконною.

Поряд із цим, обтяжуючою покарання обставиною суд визнав вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Між тим, на переконання захисту, ця обставина навпаки є пом`якшуючою, оскільки вона не є ознакою складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, враховуючи те, що територія Луганської області тривалий час перебуває в тимчасовій окупації і обвинувачена цим з 2014 року не скористалась. Обвинувачена пояснила, що не мала досвіду роботи у виборчому процесі, не розуміла як саме така робота впливає на результати референдуму та до яких наслідків це призведе, а погодилась на роботу членом територіальної виборчої комісії за вказівкою своєї матері, що підтвердили також свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Отже, на переконання захисту, суд призначив обвинувачені занадто суворе покарання, без максимальної індивідуалізації покарання до конкретної особи без справедливого співвідношення з обвинуваченою.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені.

Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.

Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд визнав доведеною обставину участі ОСОБА_9 в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а також у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних дій, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У вироку судом констатовано, що ОСОБА_9 погодилась на призначення її на посаду члена територіальної виборчої комісії та виконуючи відведену їй роль спільно з іншими особами шляхом складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, надання вказівок з організаційних питань іншим членам комісії, видачі бюлетенів для голосування, їх підрахунку, складання протоколу голосування тощо, взяла участь в організації та забезпеченні проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

Обґрунтовуючи свої висновки про доведення винуватості ОСОБА_9 , суд посилався на показання самої обвинуваченої, яка засвідчила свою участь у референдумі в якості члена виборчої комісії, однак заперечувала наявність наміру посягання на територіальну цілісність України, оскільки мала лише матеріальну зацікавленість, на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , які вказали на те, що бачили обвинувачену на виборчій дільниці, свідка ОСОБА_15 , яка дізналась про участь обвинуваченої у референдумі зі слів останньої, а також на показання свідка ОСОБА_17 , який дізнався про участь обвинуваченої у референдумі від ОСОБА_15 .

Водночас, суд керувався й письмовими доказами, зокрема, протоколами огляду інтернет-ресурсів, які містять відомості про проведення референдуму на окупованій території, а також протоколами пред`явлення особи для впізнання, якими зафіксовано впізнання ОСОБА_9 свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , як особи, яку бачили на виборчій дільниці під час проведення референдуму на окупованій території.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що суд у вироку обмежився лише перерахуванням доказів, не розкривши їх зміст, детально не проаналізувавши кожний з них та не надавши їм системного аналізу, а також не навівши переконливих доводів стосовно обставин, які вони засвідчують.

З наведених судом мотивів неможливо дійти беззаперечного висновку про участь ОСОБА_9 у референдумі у якості члена виборчої комісії.

Перевіривши зазначені докази, колегія суддів вважає, що вони з встановленими судом обставинами не узгоджуються, оскільки містять суперечливі відомості про безпосередню участь ОСОБА_9 у референдумі у якості члена виборчої комісії.

Так, з наявних у матеріалах провадження протоколів огляду вбачається, що в інтернет-ресурсах були розміщені дані, які лише доводять факт проведення референдуму на окупованій території, однак не засвідчують при цьому обставину участі у ньому ОСОБА_9 саме в якості члена виборчої комісії, як зазначено у вироку.

Поряд із цим, допитані судом свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 вказали на фізичну присутність ОСОБА_9 на території виборчої дільниці, проте не підтвердили, що остання вчиняла будь-які дії, пов`язані з діяльністю члена виборчої комісії. Решта свідків надали пояснення з чужих слів.

Таким чином, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наданим стороною обвинувачення доказам наявності у ОСОБА_9 відповідного статусу, який надав останній право на складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, надання вказівок з організаційних питань іншим членам комісії, видачі бюлетенів для голосування, їх підрахунку, складання протоколу голосування тощо суд належної оцінки не надав.

Водночас, не було оцінено судом й докази на підтвердження вчинення обвинуваченою зазначених дій та фактично покладено в основу вироку лише зізнавальні показання ОСОБА_18 , які за вказаних умов беззаперечно свідчити про доведення винуватості останньої не можуть.

Окрім цього, у вироку судом не надано належної оцінки показанням ОСОБА_9 в частині утримання її без належних правових підстав в період з 05.04.2023 до 12.04.2023 та з урахуванням цих даних, а також відомостей про надання останньою в подальшому зізнавальних показань, не здійснено ретельної перевірки та не надано належної оцінки доводам обвинуваченої про застосування до неї недозволених методів слідства. Суд у вироку послався лише на постанову слідчого ДРБ від 21.08.2023 про закриття провадження у справі за вказаним фактом без перевірки ретельності та достатності досудового розслідування для прийняття такого рішення. При цьому, суд не врахував, що вказане рішення по суті обґрунтовано також поясненнями самої обвинуваченої ОСОБА_18 , які зводяться до того, що вона добровільно перебувала зазначений час під контролем працівників правоохоронних органів, була забезпечена всім необхідним та претензій до них не має.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

На переконання колегії суддів, наведених положень закону, вимог Конвенції про захист прав і основних свобод людини судом враховано не було, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що апелянти питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні не порушують, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, враховуючи обставини провадження, особу обвинуваченої ОСОБА_9 , її вік та міцність соціальних зв`язків останньої, колегія суддів вважає, що ризик переховування останньої залишається реальним, проте запобігти цьому ризику можливо шляхом застосування більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу.

За цих умов, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, поклавши на останню відповідні процесуальні обов`язки.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді, суду слід усунути допущені порушення кримінального процесуального законодавства та вказані протиріччя, ретельно перевірити доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах.

Разом із цим, у разі підтвердження об`єму пред`явленого обвинувачення належними та допустимими доказами, призначене обвинуваченій покарання не слід вважати м`яким.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Біловодського відділу Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді І інстанції.

Змінити застосований запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 на цілодобовий домашній арешт, за адресою проживання: АДРЕСА_4 , строком на шістдесят днів.

Покласти на підозрювану ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1 - 4, 8 ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до суду у визначений ним час; не відлучатися із населеного пункту в якому вона проживає, без дозволу прокурора або суду; утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд за межі України.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

Ухвалу про застосування до запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4