Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/813/24
Провадження №: 1-кп/332/256/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000523 від 30.01.2024, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Закутнівка, Первомайського району Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, має на утриманні 2 дітей 2005 та 2009 року народження, проходить військову службу за мобілізацією на посаді командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант»,зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, з угодою про визнання винуватості,

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.12.2023 № 296-РС сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2024 № 2, сержант ОСОБА_4 вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, сержант ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11,16,28,30,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст.28,30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29,31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є підполковники - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

В свою чергу, сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

30 січня 2024 року, приблизно oб 11 годині 15 хвилин, перебуваючи у місці несення служби, в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 в (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) АДРЕСА_2 , начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_7 , віддав наказ направлений на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 10/4/87/дск від 30.01.2024, щодо заміни військовослужбовців на ПВ «ІНФОРМАЦІЯ_3», стійкого утримання позицій та недопущення просування противника.

Після цього сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28,29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , направлений на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 10/4/87/дск від 30.01.2024, щодо заміни військовослужбовців на ПВ «ІНФОРМАЦІЯ_3», стійкого утримання позицій та недопущення просування противника, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Так, відповідно до ч.5 ст.469 КПК України, укладення угоди може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

07 лютого 2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000523 від 30.01.2024 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості, відповідно до вимог ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі врученого йому обвинувального акта.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, а також те, що він приймав безпосередню участь у відсічі збройної агресії РФ на території України, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, сторони вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, застосувати ст.69 КК України та погоджуються на призначення останньому покарання іншого, більш м`якого ніж передбаченого санкцією ч.4 ст.402 КК України.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано тримання в дисциплінарному батальйоні, передбачене статтею 62 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих покарання обставин, сторони дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні замість позбавлення волі.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст.ст.62,69 КК України, покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні, замість покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, а також пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання, угоду затвердити.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до тяжких злочинів.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Відповідно до статті 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців - жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що він приймав безпосередню участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з частиною п`ятою статті 65 Кримінального кодексу України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, не настання тяжких наслідків від вчиненого, участі в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин та те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого статті 69, статті 62 КК України та призначити більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч.4 ст.402 КК, а саме покарання у виді тримання військовослужбовця у дисциплінарному батальйоні.

За частиною 5 статті 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року, до обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 березня2024 року включно, строк якого обраховується з моменту фактичного затримання, а саме з 30 січня 2024 року.

За змістом частини 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Так одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців (пп. «а» п.1 ч.1 ст.72 КК України).

На підставі статті 72 КК України необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку: один день позбавлення волі за один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, а саме: з 30 січня 2024 рокупо дату набрання вироком законної сили.

Оскільки призначається покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 лютого 2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.62 КК України, замінити ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки- на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_4 , на підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме - з 30 січня 2024 рокупо день набрання вироком законної сили, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою, - до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1