Справа № 161/7243/21 Провадження №11-кп/802/207/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000013 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду області від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одружений, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого автомеханіком ТзОВ «Маневичі Агробуд», раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.369-2 КК України та виправданий на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

Вироком вирішено питання судових витрат, речових доказів та арештованого майна.

Відповідно до обвинувального акта, згідно розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації ОСОБА_10 «60 від 07.02.2020, утворено юридичну особу публічного права державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг та будівництва у Волинській області», та згідно Розпорядження заступника голови Волинської обласної державної адміністрації ОСОБА_11 №99 від 25.02.2020 перейменовано юридичну особу публічного права державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг та будівництва у Волинській області» на державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», основною метою діяльності якого є виконання функцій замовника та технічного нагляду під час нового будівництва, реконструкцій, капітального та поточних ремонтів і експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення.

У відповідності до Статуту державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 07.02.2020 №60 (у редакції розпорядження заступника голови обласної державної адміністрації №99 від 25.02.2020) ОСОБА_11 , ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» є юридичною особою публічного права, засноване на державні основі і належить до сфери управління Волинської обласної державної адміністрації. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Підприємство для виконання своїх функцій має право:

-самостійно планувати свою поточну діяльність, визначати основні напрямки розвитку відповідно до галузевих, науково-технічних прогнозів та пріоритетів, кон`юктури ринку продукції, товарів, робіт, послуг та економічної ситуації, з урахуванням належним чином доведених завдань;

-управляти державним майном, закріпленим за ним на праві господарського відання;

-укладати з підприємствами, установами та організаціями незалежно від підпорядкування та форми власності та фізичними особами підприємцями угоди (договори, контракти) на придбання товарів, робіт та послуг, в тому числі пов`язаних з проектуванням, новим будівництвом, реконструкцією, капітальним та поточним ремонтом автомобільних доріг загального користування місцевого значення та їх експлуатаційним утриманням, відповідно до чинного законодавства України;

- представляти свої інтереси в будь-яких підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування;

- скликати в установленому порядку наради з питань, що належить до його компетенції;

- брати участь у межах своєї компетенції та порядку, визначеному чинним законодавством України, у заходах, пов`язаних із з`ясуванням причин дорожньо-транспортних пригод, аварій і катастроф на автомобільних дорогах місцевого значення, а також проводити службові розслідування;

-вимагати дотримання законодавчих і нормативних актів з питань дорожнього руху та міжнародних угод і видавати відповідні накази для забезпечення їх виконання;

- взаємодіяти у процесі виконання покладених на Підприємство завдань з органами місцевого самоврядування, місцевими органами виконавчої влади, правоохоронними органами, а також підприємствами, установами та організаціями з питань функціонування автомобільних доріг загального користування місцевого значення;

Підприємство зобов`язане:

- організувати належне утримання та розвиток автомобільних доріг загального користування місцевого значення та підтримувати безпечні та безперебійні умови руху на них у межах фінансових ресурсів, що направляються на відповідні цілі, згідно з чиним законодавством України;

- здійснювати заходи для підвищення техніко-експлуатаційних параметрів і економічних характеристик автомобільних доріг загального користування місцевого значення, створення їх мережі, що відповідає сучасним вимогам учасників дорожнього руху;

- розробляти перспективні плани розвитку автомобільних доріг загального користування місцевого значення;

- сприяти впровадженню прогресивних проектних рішень, нових матеріалів, сучасних енергозберігаючих технологій, ефективних методів організації виконання робіт та надання послуг;

- забезпечувати розрахунки з виконавцями робіт та надавачами послуг у межах надходження коштів з усіх джерел;

- урахувати умови державних контрактів, державних замовлень та інші зобов`язання і забезпечувати їх обов`язкове виконання;

- виконувати інші обов`язки передбачені чиним законодавством України.

Посадові особи ДП «Служби місцевих автомобільних доріг у Волинській області» наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями і згідно Примітка 1 до ст.364 КК України та ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є службовими особами уповноваженими на виконання функцій держави.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», особам, зазначеним ч.1 ст.3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах. Відповідно до ст.ст. 23,24 Закону України «Про запобігання корупції», особам, зазначеним у пунктах 1,2 частини першої ст.3 вказаного Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заході; відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосередньо керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Згідно наказу №79-ос від 23.11.2020 на посаду радника директора ДП «Служби місцевих автомобільних доріг у Волинській області», призначено ОСОБА_8 .

Відповідно до посадової інструкції радника директора ДП «Служби місцевих автомобільних доріг у Волинській області» в його обов`язки входить:

- здійснення контролю за своєчасним виконанням працівниками підприємства виданих наказів та розпоряджень;

- планування робочого дня директора підприємства;

- здійснення технічного забезпечення діяльності директора підприємства (організація зустрічей, переговорів, тощо);

- супроводжує директора підприємства на ділових зустрічах; підтримує зв`язок з іншими організаціями і підприємствами, а також державними органами та вирішує справи, які не потребують особистої присутності директора підприємства;

- за дорученням директора підприємства узгоджує або вирішує окремі питання з керівниками та працівниками структурних підрозділів, контролює виконання ними окремих доручень, наказів та розпоряджень директора підприємства, а також отримує від них необхідну інформацію й матеріали;

- у межах своєї компетенції готує проекти наказів і розпоряджень директора підприємства, а також за його дорученням проекти інших матеріалів і документів, що стосується діяльності підприємства.

Отже, ОСОБА_8 всупереч інтересам служби та в порушення вищевказаних вимог законодавства, з метою власного збагачення, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив , вимагав та отримав грошові кошти в якості неправомірної вигоди, за вплив на посадових осіб ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» при наступних обставинах.

У вересні 2020 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, представником ТзОВ «ПРОФЕЛЕКТРО МОНТАЖ-ТКС» ОСОБА_12 , були подані документи до тендерного комітету ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» для участі у тендері, щодо нового будівництва світлофорного об`єкта на перехресті вулиць Нова, Тополева, Лугова, автодороги 0030849 Луцьк-Рованці в с.Рованці, Луцького району, Волинської області.

05 жовтня 2020 року, на засіданні тендерного комітету ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» відповідно до протоколу №186, ТзОВ «ПРОФЕЛЕКТРО МОНТАЖ-ТКС» було визнано переможцем торгів з нового будівництва світлофорного об`єкта на перехресті вулиць Нова, Тополева, Лугова, автодороги 0030849 Луцьк-Рованці в с.Рованці, Луцького району, Волинської області та з ними 16 жовтня 2020 року укладено договір підряду №91-нб/с/20 від 16.10.2020.

Упродовж періоду листопада-грудня 2020 року ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» було встановлено світлофори на місцях обумовлених договором підряду №91-нб/с/20 від 16.10.2020, в с.Рованці Луцького району, Волинської області, а саме на перехресті вулиць Нова, Тополева, Лугова. Однак, оплата проведено частково в розмірі 1 658 574 гривень.

ОСОБА_8 , дізнавшись від невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа керівництва ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» про неповну оплату ТзОВ «ПРОФЕЛЕКТРО МОНТАЖ-ТКС» за вищевказані виконані роботи, вирішив умисно, протиправно використати цю інформацію у власних корисливих цілях.

Після чого, 04 лютого 2021 року, ОСОБА_12 за допомогою інтернет зв`язку зателефонував радник директора ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» ОСОБА_8 , який умисно, протиправно висловив вимогу про надання йому неправомірної вигоди в сумі 200 000 гривень за здійснення впливу на посадових осіб ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», щоб ті без зауважень підписали акти виконаних робіт по будівництву світлофорного об`єкта на перехресті вулиць Нова, Тополева, Лугова, автодороги 0030849 Луцьк-Рованці в с.Рованці, Луцького району, Волинської області, прийнявши їх та здійснили повний розрахунок за виконанні роботи.

У подальшому, під час зустрічі ОСОБА_12 з радником директора ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» ОСОБА_8 , яка відбулася 09 лютого 2021 року, близько 11 години 00 хвилин, неподалік Волинської обласної державної адміністрації, що за адресою: Волинська область, м.Луцьк, Київський майдан, 9, останній діючи умисно, з метою реалізації злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, знову протиправно висловив вимогу про надання йому неправомірної вимоги в сумі 200 000 гривень за здійснення впливу на посадових осіб ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», щоб ті без зауважень підписали акти виконаних робіт по будівництву світлофорного об`єкта на перехресті вулиць Нова, Тополева, Лугова, автодороги 0030849 Луцьк-Рованці в с.Рованці, Луцького району, Волинської області, прийнявши їх та здійснили повний розрахунок за виконанні роботи.

12 лютого 2021 року, близько 11 години 50 хвилин, радник директора ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» ОСОБА_8 , з метою реалізації злочинного умислу, діючи умисно, всупереч інтересам служби, з метою власного збагачення, протиправно, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на отримання неправомірної вигоди, під час чергової зустрічі з ОСОБА_12 , яка відбулася біля будинку ТзОВ «Проектний інститут УКРМАШПРОЕКТ», що за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Грушевського, 30, отримав від представника ТзОВ «ПРОФЕЛЕКТРО МОНТАЖ-ТКС» ОСОБА_12 , неправомірну вигоду в сумі 200 000 гривень за здійснення впливу на посадових осіб «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», щоб ті без зауважень підписали акти виконаних робіт по будівництву світлофорного об`єкта на перехресті вулиць Нова, Тополева, Лугова, автодороги 0030849 Луцьк-Рованці в с.Рованці, Луцького району, Волинської області, прийнявши їх та здійснили повний розрахунок за виконанні роботи.

Таким чином, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди..

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вказує на його незаконність та необґрунтованість через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання обвинуваченого. Вказує на те, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про визнання всіх доказів у кримінальному провадженні недопустимими через наявність провокативних дій з боку свідка ОСОБА_12 , оскільки суд не надав повної оцінки всім дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам в сукупності, не співставивши їх з точки зору взаємозв`язку. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Грошові кошти в сумі 200 000 гривень конфіскувати в дохід держави.

У поданому письмовому запереченні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримував та просив скасувати вирок суду і ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу заперечували і просили судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно приписів ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Також, у вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місці в дійсності. Прийняття одних і відхилення, неврахування інших доказів судом має бути вмотивованим. Підставою неврахування доказів є відсутність у них відомостей про обставини кримінального правопорушення властивостей належності, допустимості або їх недостовірності.

Проте, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_8 , вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Так, місцевим судом визнано недопустимими всі докази сторони обвинувачення, оскільки такі отримані в результаті провокації кримінального правопорушення, а тому суд прийшов до висновку про виправдування обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.369-2 КК України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Проте такі висновки місцевого суду є передчасними, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є суперечливими та зробленими без урахування всіх обставин даного кримінального провадження.

Заборона провокації злочину належить до загальних гарантій, установлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів Європейський суд з прав людини сформував ряд критеріїв, таких як змістовний та процесуальний.

Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Для визначення провокації злочину Європейський суд встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення ЄСПЛ у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», case of Teixeira de Castro v. Portugal).

Таким чином, у разі наявності, на думку суду, за матеріалами кримінального провадження ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, суд має перевірити це у судовому засіданні шляхом безпосереднього дослідження відповідних доказів і лише після цього дійти висновку щодо наявності (відсутності) факту провокації і, як наслідок, щодо належності допустимості та достатності доказів, наявних у справі для ухвалення відповідного процесуального рішення.

Допитаний місцевим судом обвинувачений ОСОБА_8 заперечував факт вчинення ним кримінального правопорушення та одночасно заявляв і заявляє про провокацію на його вчинення.

На переконання апеляційного суду, для визначення провокації злочину Європейський суд з прав людини установив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад прояв ініціативи в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення ним інкримінованих йому дій, але стверджує, що їх скоєння було наслідком незаконного підбурювання з боку працівників міліції, отже заперечення заявником вчинення злочину та одночасне висунення ним скарги на те, що його спровокували вчинити цей злочин, вважається непослідовним і не підпадає під категорію «справ про провокацію злочину» (справа «Берлізев проти України»).

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд, на підставі ч.1 ст.87, ч.5 ст.101 КПК України визнав недопустимими всі докази сторони обвинувачення, оскільки такі отримані внаслідок провокації кримінального правопорушення, а висновок експерта від 06.04.2021 ґрунтується на недопустимих доказах, тому у свою чергу також є недопустимим доказом.

Таким чином, суд першої інстанції всі докази сторони обвинувачення визнав недопустимими через встановлення факту провокації з боку правоохоронних органів.

Так, в основу свого висновку, місцевий суд зазначив, що ним детально проаналізовано розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 при їх зустрічах, і судом встановлено, що аналіз вищезазначених розмов дають підстави вважати, що саме ОСОБА_12 самостійно підіймав тему з приводу фінансової винагороди, проявляв зацікавленість та настирливість в їх спілкуванні саме на темі надання та вирішення фінансових питань, пропонуючи вирішити ці питання, тобто своїми натяками, пропозицією, штучно створював умови, обстановку, що зумовлювало обвинуваченого на отримання неправомірної вигоди матеріального характеру.

Відкидаючи доводи сторони обвинувачення, суд першої інстанції в основу висновку про провокацію вчинення злочину поклав протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 10.02.2021, протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 13.02.2021, таким чином, такий висновок зроблений на підставі аналізу письмових протоколів за результатами проведення НСРД, водночас ці докази місцевим судом було визнано недопустимими доказами.

Таким чином, місцевий суд, послався як на основний доказ наявності провокації вчинення злочину на протоколи за результатами проведення НРСД, при цьому суд визнав всі отримані в результаті проведення НРСД докази недопустимими, чим допустив суттєві суперечності в оскаржуваному рішенні, зокрема в частині мотивів ухвалення виправдувального вироку.

Положеннями ч.1 ст.87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому ч.2 вказаної статті визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а ч.3 цієї статті перелік обставин, за яких докази визнаються недопустимими.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22), у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, за результатом допиту обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , суд першої інстанції не виявив факту порушення прав і свобод вказаних осіб в цілому. Та не навів жодних вказівок про такі порушення у своєму вироку.

Таким чином, місцевий суд, визнавши усі докази сторони обвинувачення недопустимими, постановив своє рішення без врахування положень ст.87 КПК України та усталеної практики Верховного Суду, оскільки не зазначив, чиї та які саме права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

При цьому суд першої інстанції поверхнево підійшов до перевірки версії сторони обвинувачення, в оскаржуваному лише перелічив докази, не проаналізувавши сукупність досліджених і викладених у вироку доказів.

Так, в п.30 свого вироку місцевий суд наводить досліджений доказ протокол за результатом проведення негласної слідчої (розшукової дії) контроль за вчиненням злочину від 13.02.2021, згідно якого задокументовано факт одержання ОСОБА_8 від представника ТзОВ «Профелектро Монтаж-ТКС» ОСОБА_12 грошових коштів у сумі 200000 гривень (т.4 а.к.п.183).

А у п.7 вироку наводить показання свідка ОСОБА_12 , в яких свідок підтверджує факт передання ОСОБА_8 винагороди в сумі 200000 гривень (т.4 а.к.п.179).

В п.16 оскаржуваного вироку суд вказує протокол огляду та вручення грошових коштів від 12.02.2021 з додатком, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_12 вручено грошові кошти в сумі 200000 гривень, із відображенням у протоколі серійних номерів купюр, які були передані ОСОБА_12 (т.4 а.к.п.181).

Крім того, суд зазначає і протокол освідування особи від 12.02.2021, з якого убачається, що під час освідування ОСОБА_8 було вилучено змиви з його рук та встановлено світіння світло-зеленого кольору на правій руці обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Також дослідив і навів у своєму вироку протокол огляду місця події від 12.02.2021 під час якого було виявлено та вилучено пакет із коштами в сумі 200000 гривень та висновок експерта №СЕ-19/103-21/1429ФХД від 06.04.2021, згідно якого на змивах з правої та лівої рук ОСОБА_8 , на грошових коштах в сумі 200000 гривень та на паперовому пакеті виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини.

Проте, жодної оцінки наведеним доказам суд першої інстанції не надав, та не вказав, чому зазначена сукупність доказів не підтверджує причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Як і не вказав суд чиї та які саме права і свободи було порушено під час збирання та отримання наведених доказів, і в чому саме проявились такі порушення.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Згідно п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.7 ч.2 ст.412 КПК України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є, в тому числі, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами.

На переконання апеляційного суду, місцевим судом не надано належної оцінки усім доказам у кримінальному провадженні, яка відповідає приписам ст.94 КПК України, у взаємозв`язку з іншими належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, хоча і безпосередньо дослідженими місцевим судом.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин та виявлених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що при ухваленні виправдувального вироку, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не дав повної та об`єктивної оцінки зібраним в справі усім доказам, в їх сукупності та взаємозв`язку, з усієї доказової бази, що призвело до передчасного висновку про виправдування ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, що є підставою для скасування такого вироку.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотним порушення вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Встановлена апеляційним судом неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону, свідчать, що подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень (ст.24 КПК України).

Таким чином, виходячи із передбачених ст.ст.7, 9 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст.ст.409, 411, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду, тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог сторони обвинувачення, що обумовлює часткове задоволення поданої апеляційної скарги і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду області від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: