КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 11-кп/824/2156/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

предтавника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000167,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Згурівка Згурівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 шкоду, завдану злочином у розмірі 433670 (чотириста тридцять три тисячі шістсот сімдесят) гривень 32 коп., в тому числі 183670 (сто вісімдесят три тисячі шістсот сімдесят) гривень 32 коп. матеріальної шкоди та 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 8570 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 84 коп. та витрати на залучення експерта у розмірі 3991 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 90 коп.

Судом визнано доведеним, що 12.05.2014 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи посвідчення водія із допустимими категоріями «А1, А, В1, В, С1, С, D1, D» серії НОМЕР_1 , видане Баришівським РЕВ при УДАІ ГУМВС України у Київській області 16.02.2013, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння із концентрацією 2,14 %етилового спирту в крові, керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO» моделі Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відноситься до транспортних засобів категорії «В», та на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Баришівським РЕВ при УДАІ ГУМВС України у Київській області 17.04.2013, власником якого є ОСОБА_12 , ігноруючи встановлені по ходу руху дорожні знаки 3.29 (Обмеження максимальної швидкості 40 км/год) і 5.10 (Рекомендована швидкість 20 км/год) «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), рухаючись із швидкістю 58….61 км/год по проїжджій частині вул. Українська в напрямку до вул. Ватутіна, навпроти житлового будинку під № 49 в смт Згурівка Київської області , порушуючи вимоги п. 12.9.б ПДР України, згідно з якими «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил» та п. 12.3 ПДР України, згідно з яким «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», маючи можливість виявити небезпеку для руху, яку становив йому пішохід, який перетинав проїжджу частину зліва на право, не вжив заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, на що у нього не було перешкод технічного характеру, в результаті чого допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 ..

Згідно висновку експерта № 348/15 від 25.11.2015 у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм стійкої втрати загальної працездатності, більш як на 1/3 (більше 33 %).

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.9.б. та 12.3 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 рокув частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керуванням транспортними засобами на строк 3 роки; в іншій частині - вирок залишити без зміни. Крім того, прокурор вважає за необхідне виключити з вироку обставину, що обтяжує покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, з огляду на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, характеризується необережною формою вини, а тому спричинення тяжких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП не могли охоплюватися умислом обвинуваченого, що унеможливлює врахування обтяжуючої обставини, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України.

Щодо безпідставності застосування положень ст. 75 КК України, свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що з судом першої інстанції не наведено вмотивованих підстав для застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування призначеного основного покарання за наявності обтяжуючої обставини - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року скасувати в частині призначеного покаранная, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вченні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки, мотивуючи тим, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, не відшкодував завдані збитки, зник з місця пригоди та не викликав швидку допомогу.

Потерпіла ОСОБА_10 , повідомлена належним чином про дату та час судового розгляду, не з`явилася, водночас від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілої частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється.

З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в цілому дотримався вимог ст. 65 КК України, зокрема врахував фактичні обставини справи, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

При цьому, доводи прокурора щодо виключення з вироку обставини, що обтяжує покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо похилого віку, - заслуговують на увагу, позаяк обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке характеризується обов`язковою ознакою як необережна форма вини, а тому спричинення тяжких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП не могли охоплюватися умислом обвинуваченого, що унеможливлює врахування обтяжуючої обставини, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України.

Водночас є неспроможними доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 щодо необхідності призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України максимального покарання.

Так, диспозицією ч. 2 ст. 286 КК України як наслідки порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, визначено: спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкодженнь, і, відповідно, санкцією даної норми передбачене основне покарання від трьох до восьми років позбалення волі.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілій ОСОБА_10 внаслідок ДТП з вини ОСОБА_7 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, призначення у даному випадку обвинуваченому максимального основного покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не буде узгоджуватися із принципом співмірності.

Однак, наявність обтяжуючої обставини - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, на переконання колегії суддів, унеможливлює застосування інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки звільнення ОСОБА_7 від реального відбування покарання за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень іншими водіями.

Також слід зазначити, що призначення покарання за вчинення тяжкого злочину із застосуванням ст. 75 КК України може створювати у суспільстві враження вибіркового правосуддя та буде суперечити принципам верховенства права та невідворотності покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що викладені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності не дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та його звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а відтак доводи у цій частині обґрунтовані.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі ст. 413 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку, за яким обвинувачений має реально відбувати покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

ПризначитиОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3(три) роки.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4