ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/607/24 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 643/3660/24 Слідчий суддя ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

представника власника майна - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046 від 26 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 11.04.2024 у період часу з 06:28 по 08:58 год. під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон iPhone 12 Pro синього кольору, шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження будь-яким чином.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2024, постанови нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала слідчого судді незаконна та невмотивована.

Зазначає, що 11.04.2024 слідчим під час проведення обшуку було вилучено мобільний телефон, який належить дружині ОСОБА_8 ОСОБА_7 .

Звертає увагу на те, що звертаючись з клопотанням про арешт майна, прокурор не зазначив ідентифікуючих ознак вилученого майна, а саме: серійного номеру пристрою, прохальна частина клопотання не містить відомостей про власника телефону, крім того, клопотання не містить підстав та обґрунтування необхідності у арешті майна.

Вважає, що прокурором не додержано вимоги статті 171 КПК України, є відповідно до частини 1 статті 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Також представник зазначає, що при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки остання не була повідомлена про судовий розгляд, внаслідок чого не могла реалізувати своє право подавати відповідні докази та висловлювати свої доводи з приводу клопотання прокурора.

Одночасно з апеляційною скаргою представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Мотивуючи доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, представник власника майна зазначає, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся за відсутністю ОСОБА_9 , копію ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2024 ним отримано 29.04.2024 на електронну адресу.

Повідомлена належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не прибула, від прокурора надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківські області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046 від 26.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за наступними обставинами: до Салтівської окружної прокуратури м. Харкова зі Східного управління ДПС України надійшло повідомлення про те, що в ході проведення оперативно-перевірочних заходів було отримано дані про можливу організацію мешканцем Салтівського району м. Харкова спільно з фізичною особою-підприємцем та іншими особами незаконного переправлення осіб через державний кордон України з використанням системи «Шлях».

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 надано дозвіл слідчим СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, а також прокурору Салтівської окружної прокуратури м. Харкова провести обшук квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_10 , де фактично мешкає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукування та вилучення речей та документів, які мають значення для досудового розслідування, містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження та можуть бути доказами під час судового розгляду, з можливістю їх вилучення, а саме: електронні цифрові підписи для доступу до системи «Шлях», трудові договори, ліцензії на міжнародні перевезення вантажів, пасажирів, копії документів на осіб та транспортні засоби, які вносились до системи «Шлях», мобільні телефони, комп`ютерна техніка, флеш накопичувачі, на яких може міститись інформація про протиправну діяльність ОСОБА_8 та інших причетних осіб, картки мобільних операторів, за допомогою яких особа тримала зв`язок з особами, яким можуть бути відомі обставини вчинення злочину, який розслідуються у даному кримінальному провадженні, чорнові нотатки з інформацією про протиправну діяльність, готування до злочину, а також інші речі і документи, які як самостійно, так і в сукупності з іншими доказами у вказаному кримінальному провадженні, мають суттєве значення для з`ясування обставин злочину, а також розгляду справи по суті.

Згідно протоколу обшуку від 11.04.2024, на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 у період часу з 06:28 год. по 08:58 год. слідчим було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в присутності ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та двох понятих.

В ході проведеного обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон iPhone 12 Pro синього кольору, про що вказано в протоколі обшуку з зазначенням ідентифікуючих ознак.

Постановою слідчого СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківські області від 11.04.2024 визнано речовим доказом вилучений мобільний телефон iPhone 12 Pro синього кольору у кримінальному провадженні № 0000046 від 26.09.2023.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна слідчий суддя вважав, що стороною обвинувачення доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення досудового розслідування, зокрема огляду вилученого майна та проведення відповідних судових експертиз, тощо.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановлення істини по справі.

З таким висновком слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на мобільний телефон, вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою використання його як доказу у даному кримінальному провадженні та проведення відповідного експертного дослідження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, пошкоджене, зіпсоване чи приховане.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України наклав арешт на вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, колегією суддів враховуються ті обставини, що на час звернення прокурора з клопотанням, майно, на яке останній просив накласти арешт, не втратило статусу речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046 від 26.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна про те, що мобільний телефон належить сама ОСОБА_11 , суд апеляційної інстанції вважає недоведеними, з огляду на таке.

З протоколу обшуку від 11.04.2024 вбачається, що під час проведення обшуку, ОСОБА_8 погодився добровільно видати свій мобільний телефон iPhone 12 Pro синього кольору.

Апеляційний суд звертає увагу, що зауважень щодо належності вилученого телефону у осіб присутніх під час обшуку не було.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважає такими, що не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляційна скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_6 не встановлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами статті 219 КПК України, суд апеляційної інстанції роз`яснює, якщо в подальшому, якщо відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власник майна або його представник може звернутись до слідчого судді, в порядку статті 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України,-

постановив:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали с слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року задовольнити, та поновити такий строк.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: