ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/46/24 Справа № 711/8268/20 Категорія: ч. 2 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представників потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0002451 за апеляційними скаргами прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Кліщенці Градіжського району Полтавської області, українка, громадянка України, пенсіонерка, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима

визнана невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КК України, та виправдана за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 - залишено без розгляду у відповідності до ч. 3 ст. 129 КПК України.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалася в тому, що вона 08.06.2020, близько 11-10 годин, перебуваючи на території свого домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень та залякування потерпілої, а саме прагнучи викликати в неї почуття страху, нанесла потерпілій - ОСОБА_9 , котра в цей час знаходилась на території свого домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_3 , а саме поруч з парканом, що розділяє два вищевказані подвір`я, чотири удари невстановленим в ході досудового розслідування гострим предметом в область лівого передпліччя потерпілої. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/683 від 29.07.2020 ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: рани волярної (долонної) поверхні середньої третини лівого передпліччя з частковим ушкодженням м`язу ліктьового згинача лівого зап`ястка, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та три рани по тильній поверхні лівого передпліччя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчиненому з метою залякування потерпілого.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_8 до злочину, в якому вона обвинувачується. Судом першої інстанції встановлено, що в даному кримінальному провадженні здійснені слідчі дії та прийнято процесуальні рішення неуповноваженими на те особами, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про створення групи слідчих. Постанови старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 про призначення експертизи від 24.07.2020 року та про призначення додаткової експертизи від 21.09.2020 року винесені неуповноваженою особою, і як наслідок суд визнав недопустимими доказами висновок судово-медичної експертизи №02-01/683 від 29.07.2020 року та висновок судово-медичної експертизи №02-01/899 від 24.09.2020 року. Також суд визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 21.09.2020 року; протокол огляду предмету від 25.08.2020 року.

Судом констатовано порушення ч. 4 ст. 69 КПК України щодо недопустимості збирання експертом з власної ініціативи матеріалів для експертизи, в матеріалах провадження відсутні дані про те, що потерпіла надала слідчому чи прокурору будь-які медичні документи.

В основу висновку судово-медичної експертизи №02-01/1081 від 25.11.2020 року покладені недопустимі докази, а саме: висновок судово-медичної експертизи №02-01/683 від 29.07.2020 року, висновок судово-медичної експертизи №02-01/899 від 24.09.2020 року, протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 21.09.2020 року, медичні документи ОСОБА_9 за принципом плодів отруйного дерева суд також визнав даний доказ недопустимим. Крім цього в даному висновку експерта взагалі не встановлена ступінь тяжкості тілесних ушкоджень в ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій, вважаючи його незаконним, просила скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без застосування ст. 75 КК України, задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 . Вирішити долю речових доказів, а саме 6 оптичних дисків, котрі приєднані до матеріалів кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Також просила повторно допитати обвинувачену, потерпілу, свідка ОСОБА_16 та дослідити матеріали кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення ст.ст. 39,84,85,87,94,110,370,374 КПК України суд першої інстанції не надав оцінки змісту та структурі доручення начальника відділення слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області від 09.06.2020, яким він доручив проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню слідчому ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , не перевірив та не обґрунтував чи призвело прийняття такого рішення у формі доручення до порушення прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод та/або Конституцією України.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що за змістом п.п.8,17 ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу досудового розслідування і слідчий є окремими і самостійними суб`єктами, повноваження яких визначені різними статтями КПК України. Положенням ст. 110 КПК України закріплено вимогу щодо прийняття рішень у форму постанови слідчим, однак вказана норма не містить імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає всі свої рішення у формі постанов. Повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у формі письмового доручення, яке містить ті самі реквізити, що й постанова, не суперечить вимогам ст. 39 КПК України, є достатнім документом для наділення такого слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні. Визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документу доручення, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України.

На підтвердження своїх доводів прокурор послався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові 02.06.2020 у справі № 229/3178/15-к.

Визнаючи недопустимими докази у кримінальному провадженні, які здобуті слідчим ОСОБА_15 , а саме: постанови про призначення експертиз, висновки судово-медичних експертиз, протокол слідчого експерименту, протокол огляду предмету, суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений в постанові від 04.10.2021.

Вважає, що судом першої безпідставно, всупереч ст.ст. 85,86 КПК України, вищевказані докази визнано недопустимими, оскільки вони отримані належним суб`єктом, уповноваженим на збирання доказів.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 22,84-86,94,370,374 КПК України проявив упередженість в оцінці даних висновку судово-медичного експерта від 29.07.2020 № 02-01/683, яким визначено характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, та висновку судово-медичного експерта від 24.09.2020 № 02-01/899, та як наслідок - визнав їх недопустимими доказами з підстав відсутності в матеріалах кримінального провадження відомостей про те, яким чином слідчий отримав медичну документацію потерпілої ОСОБА_9 , котра була надана судово-медичному експерту.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про недотримання ст. 69 та ст. 84 КПК України та те, що експерт з власної ініціативи та самостійно збирав матеріали необхідні для проведення експертизи, адже медична документація потерпілої надана експерту слідчим, який її отримав від потерпілої та у медичному закладі на підставі запиту, котрий наявний в матеріалах кримінального провадження. Крім того в судовому засіданні представники потерпілої надали заяву про те, що вона особисто писала заяву у медичному закладі з приводу того, щоб її медична документація була надана слідчому.

Судом безпідставно не взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 , які узгоджуються з показаннями потерпілої і в сукупності з іншими доказами повністю спростовують будь-яку з версій, висунутих стороною захисту.

Всупереч вимог ст. 94,370,374 КПК України суд не надав оцінки зібраним доказам окремо та в їх сукупності, побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_8 на суперечливих, непослідовних та неперевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, фактично не оцінивши докази обвинувачення, не проаналізував їх з точки зору взаємозв`язку з іншими доказами, не навівши належних обґрунтувань.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_19 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просила його скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 122 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд проявив необ`єктивність при оцінці показань потерпілої ОСОБА_9 та не врахував покази свідка ОСОБА_16 .

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 7,9,94,95,370,374 КПК України, упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не дав оцінки зібраним доказам окремо та в їх сукупності, фактично не оцінивши докази обвинувачення.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно послався на рішення об`єднаної палати ККС ВС у справі № 724/86/20 від 04.10.2021, оскільки воно є нерелевантним в даному провадженні.

Щодо медичної документації потерпілої, то судом першої інстанції не враховано, що вона надавалася експерту слідчим разом з постановою про призначення експертизи і експерт не вчиняв жодних дій щодо збирання матеріалів для проведення експертизи. Потерпіла не заперечувала проти отримання слідчим медичної документації, сама надала слідчому наявні в неї виписки та не вказувала на порушення її прав.

Рішення суду про недопустимість доказів, постанов про призначення експертиз та висновків експертів, є безпідставними.

Висновки суду про те, що стороною обвинувачення не перевірялася версія сторони захисту про можливе отримання тілесного ушкодження потерпілою внаслідок само- ушкодження є необґрунтованим. Вказаний висновок повністю спростовується проведеними слідчими діями під час досудового розслідування та дослідженими доказами під час судового розгляду, а саме: показами потерпілої та свідка ОСОБА_16 , протоколом слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 21.09.2020, а також висновками судово-медичних експертиз.

Вказує на хибність висновків суду щодо недоведеності кваліфікуючої ознаки залякування потерпілої, оскільки не було прийнято до уваги показання потерпілої та свідка ОСОБА_16 з приводу постійних, довготривалих залякувань та погроз з боку ОСОБА_8 , характер погроз в момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, а також безпосередньо дії обвинуваченої завдання ударів палкою та спричинення чотирьох ран. Також не враховано, що потерпіла та її чоловік неодноразово зверталися до поліції з заявами про погрози та переслідування їх родини з боку ОСОБА_8 та членів її родини.

Заслухавши доповідача, думки прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілої ОСОБА_13 , просили їх задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватою та засудити за ч. 2 ст. 122 КК України до 4 років позбавлення волі; думки потерпілої ОСОБА_9 та її представників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які підтримали апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_13 та прокурора, просили їх задовольнити; думки обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілої - ОСОБА_13 та прокурора, просили виправдувальний вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши за клопотанням прокурора докази по справі, допитавши обвинувачену ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_16 , перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що прокурором не доведено причетність обвинуваченої ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України.

Вказана позиція викладена і в п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом. Тобто дотримуючись засади змагальності й виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

При цьому суд встановив, що надані прокурором докази, а також показання свідків у судовому засіданні ні кожен окремо, ні у своїй сукупності не доводять того, що саме дії ОСОБА_8 призвели до тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_9 тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КК України, вчинене ОСОБА_8 .

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Судом першої інстанції надано належну оцінку доказам, наданим сторонами кримінального провадження. У судовому засіданні були допитані обвинувачена ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , досліджені письмові та відеодокази, надані сторонами кримінального провадження.

Так обвинувачена ОСОБА_8 в суді першої інстанції свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та показала, що 08.06.2020 близько 11 години її сусідка ОСОБА_9 почала стукати металевим предметом по паркану, який розмежовує їх земельні ділянки, вона на когось кричала нецензурною лайкою, погрожувала її життю та здоров`ю. Вона на це уваги не звертала, не відповідала. Це все відбувалось через паркан (профнастіл) висотою близько 2 - х метрів. Через 15-20 хвилин ОСОБА_9 почала стукати металевим предметом по її гаражу, по шиферу даху, на що вона, підійшовши до гаража, зробила зауваження останній (оскільки впізнала її по голосу), щоб вона не руйнувала дах. ОСОБА_9 припинила своє діяння ненадовго, та потім почала ламати гілля дерев, які знаходяться на її землі, і знов почала кричати та принижувати її. В погрозах постійно залякувала поліцією. Вона, не звертаючи на неадекватність вказаної сусідки (приблизно з 2016 року), не сперечаючись із нею, пішла до свого домоволодіння.

Приблизно з 13 до 14 години до її місця проживання приїхав наряд поліції, які представились працівниками Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області. Останні повідомили, що прибули за викликом 102, з приводу нанесення нею - її сусідці ножового поранення кисті руки. Вона слідчому надала свої письмові пояснення, а також відеозаписи з камер зовнішнього спостереження, встановлених у її дворі.

Допитана в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 заперечила свою причетність до вчинення інкримінованого їй злочину, та показала, що з потерпілою ОСОБА_9 у неї довготривалі неприязні відносини. 08.06.2020 її онука засмагала у дворі біля будинку та повідомила їй, що ОСОБА_9 б`є по забору, даху гаража та залізним прутом вибиває землю з під паркану. Вона та ОСОБА_9 один одного не бачили, однак словесна перепалка між ними була. ОСОБА_9 вона не обливала, лише у дворі поливала квіти, які ростуть біля забору. Зазначила, що між земельними ділянками її та потерпілої наявний перепад, земельна ділянка потерпілої на 15-20 см вища від її. Потерпіла кинула їй у двір рукавичку, а вона перекинула її назад. Рукавичку з потерпілої вона не стягувала. По приїзду працівників поліції вона надала слідчому відео з її камер спостереження. На свій телефон вона зафіксувала як ОСОБА_9 вибивала землю з під забору. Остання обрізала гілля рослин, але чим саме вона не бачила. До паркану впритул обвинувачена не підходила.

Потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції показала, що вона з 2012 року проживає за адресою АДРЕСА_2 , разом з цивільним чоловіком ОСОБА_16 . По сусідству проживає ОСОБА_8 , її подвір`я межує з подвір`ям обвинуваченої і між ними знаходиться огорожа висотою приблизно 2 метри. В 2014 році між нею та ОСОБА_8 сталась сварка, по факту того, що в неї під подвір`ям покладена тротуарна плитка, і вона паркуючи автомобіль «Форд Мондео», біля свого двору частково (десь на 10-20 см.) наїхала на тротуарну плитку, розміщену біля її будинку. Після вказаної події ОСОБА_8 розпочала відкрито їм погрожувати та робити різні речі, такі як: кидання різних предметів у її двір, провокування конфліктів, намагалася зламати їх огорожу між подвір`ями. В подальшому ці конфлікти мали постійний характер, і останнім часом ОСОБА_8 систематично висловлює погрози в їх бік, погрожує фізичною розправою та виражається нецензурною лексикою. По вказаних фактах вона неодноразово разом зі своїм чоловіком зверталася до поліції, але ніякого результату не було.

Так, 08.06.2020, близько 11 години вона перебувала вдома разом зі своїм чоловіком та займалась прибиранням на подвір`ї, так як виявили землю із цвяхами, котрі на їх територію накидала сусідка. Коли вона підійшла до паркану, ОСОБА_8 вилила на неї невідому речовину та супроводжувала дані дії насмішками та погрозами розправи над ними. Загалом розмір паркану становить близько 2 м, проте внизу знаходиться щілина розміром близько 5 см., через яку ОСОБА_8 й вилила дану речовину на її ноги Після цього, через паркан почала летіти їй на голову земля. Вказані дії продовжувалися сваркою між ними, і вона реально розуміла, що в дворі сусідки, крім ОСОБА_8 , нікого не було.

Закінчивши прибирання землі, потерпіла взяла табурет та почала обрізати гілки рослини, яка росте на межі їх подвір`їв та потрапила на її територію і заважає, на що ОСОБА_8 також негативно відреагувала. Ставши на табурет, вона почала бачити територію сусідки, побачила як остання перебувала на своєму подвір`ї, почала розмахувати палкою, та бігла до неї. Підбігши до паркану, ОСОБА_8 почала наносити по ній удари палкою, котрі вона блокувала лівою рукою, і говорила останній, що не потрібно бити, бо все одно відріже вказані гілки, оскільки вони на її території. Потерпіла продовжувала відрізати гілки і оборонятися від ОСОБА_8 , після чого остання несподівано схопила її за ліву руку своєю рукою, якою саме вона не пам`ятає, і в неї вже палки вона не бачила. В цей же час вона відчула біль в лівій руці та намагалась висмикнути свою руку, але це відразу в неї не вийшло, і загалом відчула приблизно три удари характерні для різання гострим предметом, можливо ножем, але вона не побачила вказаного предмета, так як це відбулося дуже швидко, і її увага була прикута до того щоб забрати руку, яку тримала ОСОБА_8 . Коли їй вдалося забрати руку - вона побачила, що біжить кров та з`явились різані рани протяжністю від кисті до ліктя, які нанесла сусідка. Вона почала кричати і це почув чоловік, який в цей час був поруч, вони відразу почали збиратися та поїхали до Третьої Черкаської міської лікарні. По дорозі до лікарні вони викликали поліцію. В подальшому її госпіталізували до даного закладу. Вказувала, що ОСОБА_8 наносила тілесні ушкодження гострим предметом, це супроводжувалось з її боку погрозами відрізати їй руку.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 показала, що конфлікт між нею та ОСОБА_8 триває багато років. 08.06.2020 близько 11-00 години ранку вона вийшла прибирати на подвір`ї сміття. Коли ОСОБА_8 почула, що вона прибирає, то облила її невідомою речовиною та почала ображати. Її чоловік перебував поруч. Вона взяла табуретку, щоб обрізати гілля сікатором, працювала в печатках. В цей час ОСОБА_8 взяла мітлу та почала бити її по руках, а потім схватила її за ліву руку, потягла її до себе через паркан, від чого вона відчула ріжучий біль у руці, вона вирвала руку, а печатка залишилася у ОСОБА_8 . Сусідка порізала її руку невідомим предметом, спікатор вона випустила, коли обвинувачена почала її бити та різати. Рану на руці промили, було 4 порізи. Через отримані травми лікувалася на стаціонарі в лікарні.

Свідок ОСОБА_16 суду першої інстанції показав, що проживає разом з цивільною дружиною - ОСОБА_9 . По сусідству з ними, в будинку АДРЕСА_2 , проживає ОСОБА_8 , її подвір`я межує з їх і між ними знаходиться огорожа висотою приблизно 2 метри. Між ними почали виникати конфлікти, які в подальшому мали постійний характер, і останнім часом ОСОБА_8 систематично висловлює погрози в їх бік, погрожує фізичною розправою та виражається нецензурною лексикою. По вказаних фактах вони неодноразово зверталися до поліції, але ніякого результату не було. 08.06.2020 року близько 11 години він перебував вдома разом зі своєю дружиною та займався прибиранням на подвір`ї землі зі склом та цвяхами, котрі на їх територію накидала сусідка, коли дружина підійшла до паркану, сусідка вилила на неї невідому речовину та супроводжувала дані дії насмішками та погрозами розправи над ними. Загалом висота паркану становить близько 2 м., проте внизу знаходиться щілина розміром близько 5 см через яку вона й вилила дану речовину на неї. Закінчивши прибирання землі , дружина взяла табурет та почала обрізати гілки рослини, яка росте на межі подвір`їв, та котра потрапила на їх територію. В цей час він почув крик та побачив, що дружина намагається висмикнути руку. Коли вона висмикнула руку, то побачив, що в неї біжить кров та різані рани від кисті до ліктя. Одразу після події вони поїхали до Третьої Черкаської міської лікарні. По дорозі до лікарні викликали поліцію. В подальшому дружину госпіталізували до даного закладу.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_16 показав, що між ними та ОСОБА_23 тривалий час недружні стосунки. 08.06.2020 він з дружиною прибирали на подвір`ї сміття, яке їм накидала ОСОБА_8 через паркан. В цей час сусідка була у себе в дворі, нецензурно виражалася, ображала дружину та вилила на останню смердючу речовину. Потім дружина взяла табуретку, щоб обрізати гілля, яке нависало на їх присадибну ділянку. ОСОБА_8 почала бити дружину палкою, схватила її за ліву руку, стягнула рукавичку та затягнула за паркан, водночас казала, що зараз відріже руку. Сікатор впав на землю біля забору і дружина не могла ним порізатися. Коли дружина витягла руку, то на руці були гематоми та порізи, йшла кров. Потім, обмотавши руку рушником, вони поїхали в лікарню та викликали працівників поліції. Об кромку забору дружина не могла порізатися, її чимось порізала ОСОБА_8 .

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які не були безпосередніми очевидцями подій, що відбувалися 08.06.2020, однак дали показання, що мають значення для розгляду даного кримінального провадження, показали, що 08.06.2020 до них зателефонувала їх мати ОСОБА_8 та повідомила про те, що сусідка ОСОБА_9 на своєму подвір`ї знову поводиться неадекватно, кричить нецензурною лайкою, погрожує розправою, при цьому ламає гілля дерев, які ростуть на маминому подвір`ї, б`є невідомим металевим предметом об паркан та дах гаража, намагаючись його зруйнувати, кидає різні предмети через паркан. ОСОБА_21 також телефонувала її дочка ОСОБА_24 , яка на той час перебувала у ОСОБА_8 та розповідала про неадекватну поведінку ОСОБА_25 та Кодоли. Коли ОСОБА_20 приїхала до будинку ОСОБА_8 , там перебували працівники поліції, які повідомили, що зі слів ОСОБА_9 , мама нанесла їй поранення правої руки. Слідчому вона зі свого мобільного телефону відправила відеозаписи про неадекватну поведінку ОСОБА_25 08.06.2020 року. Також слідчий взяв запис з відеокамер, які розташовані на домоволодінні мами та фіксують все в реальному часі, на якому видно, що її мама не наносила поранень ОСОБА_25 . Вказують, що адресу їх рідних з боку ОСОБА_25 та ОСОБА_26 постійно лунають погрози життю та здоров`ю, образи супроводжуються нецензурною лайкою. Даних осіб не стримує навіть паркан, який розмежовує домоволодіння мами та їх, який має висоту 2.50 м і вище, тому що вони взбираються на піднесення зі свого боку, так щоб їх було видно, і ОСОБА_25 починає нецензурно лаятись і погрожувати, а Кодола в цей час все це знімає на свій мобільний телефон. Крім того ОСОБА_25 і ОСОБА_26 неодноразово зверталась до різних інстанцій з неправдивими заявами, що свідчить про їхню неадекватну поведінку, тому їх погрози мають цілком реальне підґрунтя та реально втілюються в життя.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_22 показала, що 08.06.2020 близько 10 години вона вийшла на подвір`я бабусі тв перебувала в альтанці, а її бабуся ОСОБА_8 в цей час знаходилася в будинку, приблизно через 10-15 хвилин вона почула сварку між ОСОБА_27 та її співмешканцем ОСОБА_28 , потім крики потерпілої, звуки падіння якихось предметів. Вийшовши з альтанки та підійшовши до будинку вона побачила, що на металевому паркані, ближче до кута їхнього гаража, сусідка ОСОБА_29 повисла, тримаючись правою долонею руки, яка була в темній печатці, за верхню частину даного металопрофільного паркану, а лівою рукою (без рукавички) якось ковзнула по самій верхній кромці металевого паркану (справа наліво) відносно її розташування, а саме лівого рукою посередині ближче до ліктя та постійно дьоргала лівою рукою, щоб її витягнути при цьому контактувала з верхньою частиною металевого паркану, поверхня якого гостра, ріжуча та не закрита ніяким предметом (уголком чи ніличником) у вигляді хвильки (профнастіл). Через тридцять хвилин на подвір`я вийшла її бабуся та почала поливати дерева та кущі. Почувши їх розмову з бабусею, сусідка почала стукати металевим предметом по даху їхнього гаража та по паркану, який розмежовує земельні ділянки. Потім вона на когось кричала нецензурною лайкою, погрожувала їм, а саме життю і здоров`ю, психіатричною лікарнею та поліцією. Це все відбувалось через паркан (профнастіл) висотою близько 3 - х метрів, а в деяких місцях і 3,5 метрів. Близько 11 години ОСОБА_29 почала кидати зі свого подвір`я на подвір`я бабусі мітлу та якусь рукавицю темного кольору, а в свою чергу бабуся піднімала дану мітлу, і кидала її на подвір`я ОСОБА_9 , це тривало десь 10 хвилин, даний факт зафіксовано камерою відеоспостереження, яка знаходиться на їх подвір`ї. Потім сусідка почала якимось металевим предметом стукати по нижній частині забору, це було об 11 год. 08 хв. Даний факт нею та бабусею було знято на мобільні телефони. ОСОБА_30 , перебуваючи на своєму подвір`ї, підійшовши до свого гаража, зробила зауваження сусідці ОСОБА_9 щоб остання не руйнувала дах гаража. Остання припинила своє діяння та почала ламати гілля дерев, які знаходяться на їх землі, і знов почала кричати та принижувати їх. Даний факт зафіксований на її мобільний телефон, це було об 11 год. 30 хв.

Починаючи з 2016 року ОСОБА_9 постійно провокує сварки, погрожує бабусі та веде себе неадекватно разом із своїм співмешканцем ОСОБА_28 по відношенню до них.

Приблизно з 13 до 14 години до їх місця проживання приїхав наряд поліції, вони повідомили, що прибули за викликом 102 щодо нанесення бабусею - сусідці ОСОБА_31 ножового поранення, а саме в область правого передпліччя. Вони слідчому надали свої письмові пояснення, а також відео з камер зовнішнього спостереження, які фіксують все, що відбувається в реальному часі, та на якому чітко видно, що ніхто з ОСОБА_9 не бився, ножових поранень їй не наносив.

09 червня 2020 року після обіду до них приїхали знову працівники поліції Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області з приводу того, що бабуся знов напала та нанесла тілесні ушкодження сусідці.

Свідок ОСОБА_18 суду першої інстанції показав, що станом на 08.06.2020 він займав посаду старшого слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській та перебував на добовому чергуванні. Близько 11 години на службовий планшет надійшов виклик з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_2 , сусідка - ОСОБА_8 нанесла різані рани ОСОБА_9 . По прибуттю на місце події ним було відібрано заяву потерпілої, а також відвідано сусідку - ОСОБА_8 . В ході розмови з останньою вона факт нанесення тілесних ушкоджень заперечила та на підтримку своїх слів переслала йому через Вайбер відеозапис зі свого телефону, на котрому вона зафіксувала поведінку заявниці Парфьонової.

Також судом першої інстанції були досліджені письмові докази, надані прокурором, а саме:

- протокол прийняття заяви від 08.06.2020 згідно якого потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що 08.06.2020 року близько 11-00 год. в АДРЕСА_2 , отримала тілесні ушкодження від ОСОБА_8 (т.1 а.с.135);

- довідку КПН Третя Черкаська міська лікарня ЧМР від 08.06.2020 року згідно якої у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження - різані рани н/з правого передпліччя (т.1 а.с.136);

- копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-200101/11280-7649, згідно якої ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.06.2020 року по 22.06.2020 року з діагнозом множинні відкриті рани передпліччя (т.1 а.с. 137)

- висновок експерта №02-01/683 від 29.07.2020 року, згідно якого у ОСОБА_9 , згідно даних наданих медичних документів, мали місце ушкодження: рана волярної (долонної) поверхні середньої третини лівого передпліччя з частковим ушкодження м`язу ліктьового згинача лівого зап`ястка; три рани по тильній поверхні лівого передпліччя. Наслідком рани волярної (долонної) поверхні середньої третини лівого передпліччя з частковим ушкодження м`язу ліктьового згинача лівого зап`ястка, стала контрактура (обмеження рухів) в лівому променево-зап`ястковому суглобі. Вказані ушкодження виникли від дії гострого предмету, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному у постанові про призначення експертизи та відносяться: рана волярної (долонної) поверхні середньої третини лівого передпліччя з частковим ушкодження м`язу ліктьового згинача лівого зап`ястка та наслідки даного ушкодженню категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; - рани тильної поверхні лівого передпліччя до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Локалізація ран на лівому передпліччя доступна для нанесення їх власною рукою. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не могли виникнути в результаті падіння з положення стоячи, падаючи на площину чи виступаючу поверхню (т.1 а.с.138-139);

- протокол огляду предмету від 25.08.2020 року, згідно якого оглянуто відеозапис з подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , а саме 08.06.2020 року час 10:12:26, та зафіксовано, що в кадрі з`являється особа чоловічої статі, а саме ОСОБА_16 , а потім потерпіла ОСОБА_9 , в подальшому ОСОБА_16 заходить до будинку та повернувшись починає перев`язувати ліву руку потерпілої. Потім дані особи залишають територію домоволодіння на автомобілі (т.1 а.с.140-141);

В судовому засіданні судом першої та апеляційної інстанції безпосередньо також переглянуто даний відеозапис.

- протокол проведення слідчого експерименту від 21.09.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , під час якого потерпіла продемонструвала обставини завдання їй тілесних ушкоджень 08.06.2020 року обвинуваченою ОСОБА_8 (т.1 а.с. 142-143);

- висновок експерта №02-01/899 від 24.09.2020 року, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , які відмічені у висновку експерта №02-01/683 від 29.07.2020 року, могли виникнути за обставин на які вказала у протоколі проведення слідчого експерименту від 21.09.2020 року. Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , які відмічені у висновку експерта №02-01/683 від 29.07.2020 року, не могли виникнути від контакту з вільним краєм металевого паркану розміщеного на території її домоволодіння (т.1 а.с.144-145);

- протокол проведення слідчого експерименту від 09.11.2020 року за участі свідка ОСОБА_22 , відповідно до якого свідок продемонструвала події, які були 08.06.2020 року та при яких обставинах потерпіла ОСОБА_9 могла отримати ушкодження (т.1 а.с.146-147);

- висновок експерта №02-01/1081 від 25.11.2020 року, згідно якого при судово-медичному огляді ОСОБА_9 , проведеного під час судово-медичної експертизи, у неї виявлені рубці, а саме: по тильній поверхні лівої кисті, в проекції п`ятої та четвертої п`ясних кісток, з орієнтацією кінців на 2 та 8 годину, прямолінійний рубець 3x0,3 см. По задній поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу, в проекції ліктьової кістки, два неправильно-овальної форми рубці 0,5x0,5 см та 1x0,5 см. По передньо-внутрішній поверхні середньої третини лівого передпліччя, з орієнтацією кінців на 11 та 5 годину, прямолінійний рубець 2x0,5 см. На 1,5 см від даного рубця в напрямку ліктьового суглобу та майже паралельно до нього, прямолінійний рубець 4x0,2 см. Всі вищевказані рубці на рівні неушкодженої шкіри, темно-червоно-рожевого кольору, малорухливі, тістуваті на дотик. Судячи по характеру рубців, давність виникнення ран може відповідати часу 08.06.2020 року.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , які відмічені у висновку експерта №02-01/683 від 29.07.2020р., не могли виникнути: за обставин, на які вказала ОСОБА_22 в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.11.2020р., під час контактування останньої з верхньою частиною металевого паркану, поверхня якого гостра, ріжуча та не закрита ніяким предметом (уголком чи налічником) у вигляді хвильки (профнастіл) під час того, як остання повисла на паркані, висота якого 2 метра 40 см та при обставинах зафіксованих з камер спостереження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 за 08.06.2020 року у період з 11 год. до 11:08 год., під час перекидання мітли через паркан, а вони виникли від дії гострого предмету.

Локалізація ран на лівій верхній кінцівці ОСОБА_9 доступна для нанесення їх власною рукою. (т.1. а.с.148-150);

- протокол огляду предметів від 26.11.2020 року, а саме матеріалів кримінального провадження 0000110 : витяг з ЄРДР, заяви ОСОБА_16 від 05.12.2018 року, заяви ОСОБА_16 від 13.12.2018 року (т.1 а.с.151-153);

- протокол огляду предметів від 26.11.2020 року, а саме відеозапис з мобільного телефону та на якому мається два відеофайли за 08.06.2020 року. На одному файлі видно паркан та чутно гуркіт. На другому, словесна перепалка двох осіб жіночої статі та подвір`я за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.155-156);

- протокол огляду предметів від 26.11.2020 року, а саме відеозапис. На даному записі чутна словесна перепалка двох осіб жіночої статі. Відеозапис завершується на фразі не лізь до мого забору (т.1 а.с.157-158);

- протокол огляду предметів від 26.11.2020 року, а саме відеозапис за 08.06.2020 року. На якому зафіксовано, як обвинувачена ОСОБА_8 перебуває на своїй присадибній ділянці, із пластиковим відром та підходить до паркану та щось з нього виливає. Невідома особа зняла мітлу з паркану та закинула на територію подвір`я (т.1 а.с.159-160);

Судом першої та апеляційної інстанції безпосередньо досліджені всі наявні в матеріалах відеозаписи до слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 , а також відеозаписи з камер зовнішнього спостереження на подвір`ї потерпілої та обвинуваченої.

Також судом першої інстанції досліджено надані стороною захисту докази: фотозображення висоти паркану, відстані паркану від накриття, між будинками обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 , зображення потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_16 - 14 шт. на 11 аркушах; ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.10.2020 року про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР по заяві ОСОБА_8 від 16.06.2020 року; витяг з ЄРДР від 30.10.2020 року та 09.01.2019; копія супровідного листа ПАТ Черкасиобленерго від 18.11.2020 року; копія заяви ОСОБА_16 ; копія відповіді ПАТ Черкасиобенерго від 26.03.2019 року; копії медичної документації ОСОБА_8 ; копія рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2021 року та процесуальні рішення по справ в копіях(т.1. а.с.161-173, т.2 а.с.1-40)

Крім того судом першої інстанції були досліджені процесуальні рішення по справі:

- постанова про визначення групи прокурорів від 09.06.2020 року (а.с.110 т.2);

- рапорт від 08.06.2020 року (т.2 а.с.111);

- постанова слідчого Черкаського відділку поліції в Черкаській області ОСОБА_18 про перекваліфікацію з ч.1 ст.122 на ч.2 ст.122 КК України від 30.06.2020 року (т.2 а.с. 112);

- запит слідчого ОСОБА_18 до головного лікаря КНП Третя Черкаська міська лікарня ЧОР про надання медичних документів ОСОБА_9 від 23.07.2020 року за вих 11038/46-2020 ( т.2 а.с.113);

- постанова про призначення групи слідчих від 28.09.2020 року, згідно якої начальником відділення слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області було доручено досудове розслідування в даному кримінальному провадженні групі слідчих в складі старшого слідчого ОСОБА_15 та слідчого ОСОБА_32 (т.2 а.с.114);

- постанова про визнання речовими доказами від 26.11.2020 року 4 оптичних дисків наданих захисником ОСОБА_10 та свідками ОСОБА_21 , ОСОБА_20 (т.2 а.с.115);

- витяг з ЄРДР від 09.06.2020 року №0002451, згідно якого внесені відомості за ч.1 ст.122 КК України (т.3 а.с.2);

- доручення на проведення досудового розслідування, згідно якого 09.06.2020 року начальником відділення слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області доручено проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню 0002451 слідчим ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (т.2 а.с.3);

- повідомлення про початок досудового розслідування від 09.06.2020 року (т.3 а.с.4);

- супровідний лист слідчого ОСОБА_15 про направлення постанови про призначення судово-медичної експертизи з доданими медичними картками стаціонарного хворого ОСОБА_9 та копіями виписок з медичної картки від 24.07.2020 року вих.3440/46-20 (а.с.10 т.3);

- постанова старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 про призначення експертизи від 24.07.2020 року ( т.3 а.с.11);

- постанова старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 про призначення додаткової експертизи від 21.09.2020 року ( т.3 а.с.11);

- постанова старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 про призначення додаткової експертизи від 16.11.2020 року ( т.3 а.с.81);

- постанова старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 про визнання 1 оптичного диску речовим доказом від 16.11.2020 року (т.3 а.с.87).

Оцінюючи вказані докази відповідно до ст. 94 КПК України, як окремо та і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів того, що ОСОБА_8 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, оскільки він ґрунтується на вимогах Закону, а доводи прокурора та представника потерпілої ОСОБА_13 , викладені в апеляційних скаргах, про наявність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 , є безпідставними.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали кримінального провадження на мають жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 заподіяла саме ОСОБА_8 .

За змістом статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, невід`ємною складовою якого є здійснення процесуальних дій уповноваженою на те особою в конкретному кримінальному провадженні. Збирання доказів не уповноваженою особою є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Оцінюючи зібрані у провадженні докази відповідно до ст. 86, 87 КПК України та враховуючи правову позицію викладену в рішенні об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.11.2021 (справа 724/86/20), суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному кримінальному провадженні здійснено слідчі дії та прийнято процесуальні рішення не уповноваженими на те особами, тобто за відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про створення групи слідчих.

За приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Стаття 110 КПК України визначає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

Процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчого групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. Враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлено на офіційному бланку та підписане службовою особою.

Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 09.06.2020, а постанова про призначення групи слідчих винесена лише 28.09.2020, якою доручено досудове розслідування в даному кримінальному провадженні ст. слідчому ОСОБА_15 та слідчій ОСОБА_33 . Тому судом першої інстанції постанову старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 про призначення експертизи від 24.07.2020, постанову старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 про призначення додаткової експертизи від 21.09.2020 року визнані такими, що винесені неуповноваженою особою і як наслідок суд визнав недопустимими доказами висновок судово-медичної експертизи № 02-01/683 від 29.07.2020, висновок судово-медичної експертизи № 02-01/899 від 24.09.2020. Також судом визнано недопустимими доказами протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 21.09.2020, як такий, що проведений неуповноваженою особою та протокол огляду предмету від 25.08.2020, згідно якого оглянуто відеозапис з подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , з чим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на рішення об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного уду від 04.11.2021 є релевантним в даному кримінальному провадженні, а доводи прокурора та представника потерпілої в цій частині є необґрунтованими.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимими вище наведені докази, оскільки вони отримані належним суб`єктом уповноваженим на збирання доказів, так як письмове доручення видане начальником відділення слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області від 09.06.2020 відповідно до якого слідчим ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002451 містить ті самі реквізити, що й постанова, є безпідставними.

Колегія суддів враховує практику Верховного Суду, на яку посилається в апеляційній скарзі прокурор, разом з цим зазначає, що в будь- якому разі таке доручення має відповідати вимогам до процесуальних рішень, передбачених ст. 110 КПК України.

Зокрема таке доручення має складатися з: вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови, прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення, місце та час (строки) його виконання, особу, якій належить виконати постанову. Постанова виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

З аналізу наявного в матеріалах кримінального провадження доручення начальника слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області від 09.06.2020 вбачається, що воно за формою та змістом не відповідає вимогам до процесуальних рішень органу досудового розслідування, тому не може вважатися документом, який визначає належних суб`єктів на здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002451 від 09.06.2020.

Доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 02.06.2020 у справі № 229/3178/15-к, від 10.06.2021 у справі № 663/267/19, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки висновки викладені у вказаних постановах не є релевантними в даному кримінальному провадженні.

Також судом першої інстанції, за принципом «плодів отруйного дерева», визнано недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 02-01/1081 від 25.11.2020, оскільки в його основу покладено недопустимі докази, а саме: висновок судово-медичної експертизи № 02-01/683 від 29.07.2020, висновок судово-медичної експертизи № 02-01/899 від 24.09.2020, протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 21.09.2020, медичні документи ОСОБА_9 ..

Стосовно медичної документації потерпілої ОСОБА_9 , яка була покладена в основу висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1081 від 25.11.2020, суд першої інстанції вказав, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей, яким чином слідчий отримав медичну документацію потерпілої ОСОБА_9 , яка була згодом надана судово-медичному експерту, а саме: медичну карту стаціонарного хворого № 7679 (Третя Черкаська міська лікарня ШМД), медичну карту амбулаторного хворого № 1-1550 (КНП «Третій Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги»), копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № ІХ-200101/11.280-7679, копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого №1-1500. В матеріалах кримінального провадження наявний лише запит неуповноваженого слідчого ОСОБА_18 (який в подальшому набув статусу свідка) від 23.07.2020 року до головного лікаря КНП Третя Черкаська міська лікарня ЧОР про надання медичних документів ОСОБА_9 за вих. № 11038/46-2020 та відсутній супровідний лист про надання КНП «Третя Черкаська міська лікарня ЧОР» на запит слідчого медичних документів. Доводи потерпілої ОСОБА_9 , що вона надала медичні документи, не підтверджується жодним належним доказом, в матеріалах справи відсутня заява потерпілої про надання згоди на вилучення медичних документів, або подання їх особисто слідчому.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що потерпіла надавала слідчому чи прокурору будь-які медичні документи для долучення до матеріалів кримінального провадження, та не вбачається відомостей щодо звернення останніх у порядку ст. 163 КПК України з відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме медичних карт стаціонарного хворого амбулаторного хворого ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції констатовано порушення ч.4 ст.69 КПК України щодо недопустимості збирання експертом з власної ініціативи матеріалів для експертизи, та відповідно ст. 86 КПК України щодо заборони визнання допустимими доказів, які отримані не у встановлений законом порядку.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, стороною обвинувачення під час апеляційного розгляду дані висновки суду першої інстанції не спростовані.

Посилання апелянтів на неврахування судом першої інстанції написаної потерпілою ОСОБА_9 заяви про те, що вона особисто писала заяву у медичному закладі про надання дозволу на використання її документації є непідтвердженими, оскільки такій заяві потерпілої надано відповідну оцінку в судовому рішенні.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , суд першої інстанції виходив з того, що дані свідки не були безпосередніми очевидцями означених подій, вони підтвердили лише факт тривалих неприязних відносин між потерпілою, свідком ОСОБА_16 та обвинуваченою ОСОБА_8 , тобто носять інформативний характер. Свідок ОСОБА_22 заперечила факт завдання ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 08.06.2020 року.

На переглянутих в судовому засіданні судом першої інстанції та повторно апеляційним судом відеозаписах з камер спостереження з будинку потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 не зафіксовано факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 .

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_16 , судом першої інстанції встановлено, що між потерпілою та свідком і обвинуваченою - тривалий час неприязні відносини. 08.06.2020 року він не бачив самого завдання тілесних ушкоджень потерпілій. Під час допиту вказав, що відбувся черговий конфлікт між дружиною ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в ході якого почув крик дружини та побачив наявні ушкодження на передпліччі.

Показання потерпілої ОСОБА_9 судом оцінено за принципом римського права «testis unus, testis nullus», тобто, один свідок не свідок, оскільки ці показання є фактично словом потерпілої проти слова обвинуваченої.

Також судом першої інстанції зазначено, що стороною обвинувачення взагалі не перевірялась версія сторони захисту про можливе отримання тілесного ушкодження потерпілою внаслідок самоушкодження, хоча дану обставину вказано експертом, що локалізація ран на лівому передпліччя доступна для нанесення їх власною рукою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено кваліфікуючу ознаку ч.2 ст.122 КК України, а саме умисне завдання середньої тяжкості тілесного ушкодження, вчиненому з метою залякування потерпілої, оскільки дане залякування повинно виражатися в діях обвинуваченої і чітко поза розумним сумнівом повинно бути доведене стороною обвинувачення.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про те, що досліджені судом докази не підтверджують причетність саме ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КК України, та суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, враховуючи водночас позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Дотримуючись загальних засад кримінального провадження, судом першої інстанції відповідно до ст. 10, 22 КПК України були створені необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Судом першої інстанції досліджені всі докази, надані сторонами кримінального провадження, та допитані свідки, заявлені стороною обвинувачення.

З досліджених доказів та показань допитаних свідків, достеменно неможливо встановити обставини події, яка відбулася 08.06.2022 та є предметом розгляду даного кримінального провадження. Належні докази, які б фіксували момент заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також докази того, що такі тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 виникли саме від дій обвинуваченої ОСОБА_8 , в матеріалах кримінального провадження відсутні. Сторонами кримінального провадження, як стороною обвинувачення, так і захисту, є узгодженим факт наявності тривалих неприязних відносин між обвинуваченою та потерпілою. Доказів, які б обґрунтовано спростовували висновки суду першої інстанції , стороною обвинувачення не надано.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали кримінального провадження не мають жодних об`єктивних даних, які б указували на те, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила дії, наслідком яких стало спричинення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КК України.

В апеляційні скарзі прокурор та представник потерпілої вказують, що в основу вироку судом першої інстанції покладено показання обвинуваченої ОСОБА_8 при цьому необґрунтовано не взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 , які є узгодженими з показаннями потерпілої, дані твердження колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

З вироку суду вбачається, що свідок ОСОБА_16 є зацікавленою особою, оскільки є цивільним чоловіком потерпілої ОСОБА_9 , з врахуванням обставин, які відбуваються тривалий час між сім`єю потерпілої ОСОБА_9 та сім`єю обвинуваченої ОСОБА_8 (неприязні відноси та конфлікти), свідок не бачив самого завдання саме обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілій, а тому надані ним показання не покладені в основу судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що факт спричинення потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження, конфлікту між учасниками, сторонами кримінального провадження не заперечується, при цьому з наданих стороною обвинувачення доказів неможливо встановити ким саме вони були спричинені: обвинуваченою ОСОБА_8 , кимось іншим чи шляхом самоушкодження потерпілою.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілої, фактично зводяться до того, що єдиною і правильною версією подій, які відбулися 08.06.2020, є версія потерпілої ОСОБА_9 щодо умисного спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_8 , однак дана версія не знайшла свого обґрунтованого підтвердження належними та допустимими доказами як в ході судового розгляду судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду. Апелянти не спростували висновків суду першої інстанції про зацікавленість у розгляді кримінального провадження свідка ОСОБА_16 щодо притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, а інших достовірних та допустимих доказів кримінальне провадження не містить та стороною обвинувачення не надано.

Повторно досліджені апеляційним судом за клопотанням прокурора докази не спростували висновки суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_8 та про обґрунтованість виправдувального вироку, оскільки показаннями свідка ОСОБА_16 , письмовими та відео доказами, наданими стороною обвинувачення, поза розумним сумнівом не підтверджено того, що саме ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_9 умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи прокурора та представника потерпілої про те, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 побудовано без належного аналізу доказів обвинувачення, які наявні в матеріалах справи, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення, яким дана відповідна правова оцінка в їх сукупності, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

На суд не покладено обов`язок збирання доказів, а лише у відповідності до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст.ст. 7,9, 22, 23, 94, 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор та представник потерпілої в своїх апеляційних скаргах, оскільки виправдувальний вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілої. В них зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачувалася, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 про який просять прокурор та представник потерпілої в апеляційних скаргах.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілої щодо наявності підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів знаходить їх безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, з ухваленням нового вироку, з огляду на таке.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілої не зазначено передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення, а саме виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст.409, 411, 420 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалення нового вироку через скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, визначених КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення обвинувального вироку, а тому апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої залишає без задоволення, а виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 - без змін.

Керуючись ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 418, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 , - залишити без задоволення, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді