УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року

м. Київ

справа № 753/12739/23

провадження № 51-2386ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року стосовно засудженої ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючу, раніше судиму Дарницьким районним судом м. Києва від 16 березня 2023 року за ч. 1

ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК звільнену від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та призначено їй покаранняу виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71, 72 КК, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня

2023 року, і остаточно призначено ОСОБА_4 за сукупністю вироків покарання у виді позбавленя волі на строк 5 років 1 місяць.

За вироком суду, ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, 25 травня 2023 року, близько 14:44, перебуваючи у приміщенні ТЦ «Клевер» на АДРЕСА_2 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала зі стійки продажу парфумів, належний ОСОБА_5 гаманець з грошовими коштами в сумі 1600 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Змінено вирок Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року в частині призначеного покарання та призначено їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71, 72 КК частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня

2023 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. В іншій частині вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції, ставить питання про його перегляд у касаційному порядку. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, зокрема, що цей суд невмотивовано призначив ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки судом не враховано той факт, що ОСОБА_4 у період іспитового строку за попереднім вироком знову вчинила кримінальне правопорушення, а відтак, їй призначено явно несправедливе покарання через м`якість. Крім того, вказує, що апеляційний суд у порушення вимог ст. 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалу належним чином не мотивував.

Перевіривши доводи касаційної скарги та наявні копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Твердження прокурора стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.

За вимогами статей 50, 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Згідно з положеннями ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Зі змісту копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду видно, що не погоджуючись із вироком місцевого суду, ОСОБА_4 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, наведені в апеляційній скарзі, та, встановивши підстави для зміни вироку місцевого суду в частині призначеного покарання, обґрунтовано застосував до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК.

Згідно з оскаржуваною ухвалою апеляційної інстанції цей суд, змінюючи судове рішення, послався на те, що суд першої інстанції під час призначення покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття, а обставиною, що його обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції зауважила, що місцевий суд неповною мірою врахував дані про особу ОСОБА_4 та всі обставини, що пом`якшують покарання. Так, апеляційним судом встановлено, що остання має на утриманні та самостійно виховує неповнолітню дитину, крім того, відшкодувала заподіяну шкоду потерпілому, про що свідчить наявна у матеріалах кримінального провадження розписка, що, на переконання колегії суддів також пом`якшує покарання. Таким чином, сукупність встановлених судами обставин, що характеризують особу, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, відшкодування шкоди, наявність на утриманні та самостійне виховання неповнолітньої дитини, ставлення останньої до вчиненого та наслідків, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та дають підстави для призначення їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням положень ст. 69 КК.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується із цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_4 .

З такими висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене цим судом засудженій ОСОБА_4 покарання за ч. 4

ст. 185 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, є обґрунтованим і необхідним для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 69 КК. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість, колегія суддів не вбачає.

Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень статей 370, 419 КПК із зазначенням короткого змісту судового рішення суду першої інстанції, вимог апеляційної скарги, узагальнених доводів учасників судового провадження, встановлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив, постановляючи ухвалу і положень закону, якими він керувався.

Таким чином, обгрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року стосовно засудженої ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3