Провадження № 1-кп/761/2238/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000737, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України.

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000737 від 26.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України.

Ухвалою від 11.04.2024 строк тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 продовжено до 09.06.2024, включно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначив, що підстави для застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, оскільки не перестали існувати ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, з конфіскацією майна. Крім того, зазначив, що до обвинуваченого ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні був застосований запобіжний у вигляді домашнього арешту, водночас у зв`язку з невиконанням ним покладених обов`язків, в подальшому вказаний запобіжний захід був змінений на тримання під вартою. Також, зазначив, що відносно ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні був застосований запобіжний у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, водночас у зв`язку з невиконанням ним покладених обов`язків, в подальшому вказаний запобіжний захід був змінений на тримання під вартою, без визначення розміру застави. Таким чином, на даний час існують ризики того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.

Захисник ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Просив суд врахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працевлаштований, наміру переховуватися не має. Крім того зазначив, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а відтак просив змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи захисника та також зазначив, що одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працевлаштований, під час досудового розслідування у межах даного кримінального провадження не переховувався від органу досудового розслідування, з`являвся за кожним викликом, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначила, що прокурором не обґрунтовано існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на думку захисника, відсутні. Просила суд врахувати, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, працевлаштований, наміру переховуватися від суду не має, а відтак, на її думку, належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав доводи захисника та також просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що жодного разу не переховувався від органу досудового розслідування та з`являвся за кожним викликом.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Врахування зазначеного, а також тлумачення норм ст. ст. 177, 194 КПК України у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить суд до висновку, що під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра або обвинувачення обґрунтованими.

При цьому, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На даний час ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , кожен окремо, набули статусу обвинувачених та за результатами судового розгляду суд здійснюватиме оцінку доказів, що надаються сторонами кримінального провадження.

При цьому суд нагадує, що обставини здійснення обвинуваченими конкретних дій та доведеність їх вини, правильність кримінально-правової кваліфікації діяння потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду, що не виключає можливості застосування до обвинувачених, кожного окремо, запобіжного заходу.

Проаналізувавши доводи учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що прокурором доведено, той факт що, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , які є, зокрема, особливо тяжкими, міри покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, дані про обвинувачених ОСОБА_11 , який раніше судимий, ОСОБА_9 , який раніше не судимий, суд вважає доведеним існування ризику ухилення обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, суд також дійшов висновку про наявність існування ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, тому, що свідки у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику.

Також суд приходить до висновку про ймовірність існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим та прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, аналізуючи у сукупності положення ст. ст. 177, 183, 194 КПК України, можна дійти висновку, що правова конструкція ст. 183 КПК України передбачає можливість як застосування щодо особи, так і продовження строку дії вже існуючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише за умови обов`язкового одночасного існування усіх трьох факторів, визначених ст. 194 КПК України: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, шляхом системного тлумачення норм КПК України, можна дійти до висновку, що законодавцем прямо передбачено імперативну заборону застосовувати, чи продовжувати вже застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у разі якщо прокурором не буде доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (у разі недоведеності якого-небудь іншого фактору передбаченого ст. 194 КПК України - застосування будь-якого запобіжного заходу буде визнано кричущим порушенням законодавства). При цьому як з точки зору формальних вимог, закріплених в чинному КПК України, так і з точки зору загальної логіки теорії кримінального процесуального права, кожного разу сторони повинні наново обстоювати свої правові позиції з приводу наявності чи відсутності підстав для продовження запобіжного заходу. Судом безумовно може враховуватись попередня позиція з цього питання, однак жодним чином суд не пов`язаний нею під час кожного наступного розгляду клопотань сторін поданих в порядку ст. 331 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за умови того, що під час судового засідання судом було встановлено щодо кожного з обвинувачених окремо наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу на які вказує прокурор у своїх клопотаннях про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, водночас прокурором не доведено того, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішень, зокрема, «Харченко проти України» від 10.02.2011, «Фельдман проти України» від 08.04.2010 неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

У рішенні від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини щодо застосування п. 3 ст. 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того, ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у п. 3 ст. 5 Конвенції (п. 66 рішення від 09.01.2003 у справі «Шишков проти Болгарії», п. 40 рішення від 10.06.2008 у справі «Тейс проти Румунії»).

Таким чином, сукупність встановлених в судовому засіданні даних про особу кожного з обвинувачених, які мають постійне місце проживання, працевлаштовані, мають міцні соціальні зв`язки, тривалість перебування обвинувачених під вартою, вік кожного з обвинувачених, стан здоров`я кожного обвинуваченого, а також заявлені прокурором ризики, що приймались до уваги під час обрання запобіжних заходів обвинуваченим, кожному окремо та продовження строку дії таких запобіжних заходів, які на думку суду, на даний час значно зменшились та втратили свою значущість, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме, що на початку слідства ризики можуть враховуватись судом при обранні найсуворішого запобіжного заходу, а в подальшому, поступово, у міру того, як просувалось досудове розслідування, позиція підозрюваного у справі, так і сам ризик негативного впливу на хід розслідування, неминуче втрачає своє значення («Летельє проти Франції» рішення від 26.06.1991, «І.А. проти Франції» рішення від 23.09.1998), суд дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожного окремо, запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, з урахуванням усіх обставин справи, на думку суду, буде достатнім запобіжним заходом, спроможним забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватися від суду.

Крім того, судом також враховується, що до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні вже застосовувалися інші запобіжні заходи не пов`язанні з позбавленням волі, покладенні на них обов`язки вони виконували належним чином, та з`являлися за кожним викликом до слідчого.

Доводи прокурора, що обвинуваченні не виконували свої обов`язки не знайшли свого підтвердження, оскільки у вказані дні їх неявки до слідчого, обвинуваченні були затриманні в межах іншого кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожного окремо, такі обов`язки, а саме: прибувати за кожним викликом до суду на визначений ним час; не відлучатися із м. Києва, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; уникати спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та змінити застосований відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. 314-316, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Змінити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_8 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, строком до 05 серпня 2024 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-прибувати за кожним викликом до суду на визначений ним час;

-не відлучатися із м. Києва, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

-уникати спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні.

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити негайно з під варти та доставити його до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Змінити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_9 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , цілодобово, строком до 05 серпня 2024 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-прибувати за кожним викликом до суду на визначений ним час;

-не відлучатися із м. Києва, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

-уникати спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні.

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнити негайно з під варти та доставити його до місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, обвинуваченим, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3