Справа № 307/6134/23
Провадження №1-кп/307/344/23
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
У Х В А Л А

26 лютого 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, судимого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2021 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

в провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження№ 000710 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 , 07 жовтня 2023 року, в період часу з 14 години 30 хвилини по 19 годину 15 хвилину, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 , проживаючи з останньою однією сім`єю, без укладення шлюбу, знаходячись разом з нею за місцем проживання, у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку із останньою, в ході якої, діючи умисно наніс ОСОБА_8 один удар долонею руки по правій половині обличчя, після чого, не припиняючи свої протиправні дії, з метою заподіяння смерті останньої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, взяв у руку ніж та завдав ним один удар в область черевної порожнини ОСОБА_8 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки з наскрізним пораненням печінки та сліпим пораненням позаочеревенної клітковини, гіповолемічного шоку у вигляді різкого малокров`я внутрішніх органів, шокового ураження нирок на тлі масивної крововтрати (гемоперитонеуму 1 000 мл), синця правої очниці, садна правої половини обличчя, колото-різаної рани китиці лівої руки, від яких ОСОБА_8 померла на місці події за вищевказаною адресою.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, посилаючись на те, що не відпали ризики, зазначені в п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечили, просили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта, з долученими до нього додатками, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою Тячівського районного суду від 08 січня 2024 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 24 години 00 хвилин 07 березня 2024 року.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. "С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Також, на думку суду, і надалі існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, знаходячись на волі може незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене, та те, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 369 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, строк тримання під вартою, який визначений ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 січня 2024 року, на 60 днів, тобто до 25 квітня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1