Дата документу 22.04.2024 Справа № 332/7590/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/7590/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/631/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Каджи-Сай Тонського району Киргизстан, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 19 квітня 1990 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 141, ч. 3 ст. 142, ст. 42 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 22 жовтня 1999 року по відбуттю строку покарання;

2) 21 травня 2001 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 17, ст. 42 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 21 серпня 2006 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 25 днів;

3) 25 лютого 2009 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнений 11 листопада 2011 року по відбуттю строку покарання;

4) 26 березня 2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

5) 4 листопада 2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

6) 24 лютого 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 4 квітня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 29 днів;

7) 19 червня 2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі;

8) 18 липня 2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 28 січня 2020 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 30 днів;

9) 14 квітня 2020 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 31 серпня 2022 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 8 днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні 2 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

20 липня 2023 року, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_8 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття хвіртки, проник на територію домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого, шляхом демонтування частини вікна, незаконно проник до будинку, за вказаною адресою. У подальшому, отримавши в такий спосіб доступ до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме тримером «PowerPlus POW 6013» в корпусі зеленого кольору, вартість якого складає 544 гривні 50 копійок. Таким чином ОСОБА_8 своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 544 гривні 50 копійок.

Крім того, 29 жовтня 2023 року, приблизно о 01.00 годині, ОСОБА_8 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через ворота, проник на територію домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Після чого, шляхом демонтування частини вікна та розбиття скла, незаконно проник до будинку за вказаною адресою. У подальшому, отримавши в такий спосіб доступ до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 , а саме: відеокамеру «Саnоn МV800І» в корпусі сірого кольору вартість якої складає 1420 гривень; Т-2 тюнер «World VisionТ65М DVB Т2» з кабелем для підключення тюльпаном та блоком живлення, вартість якого складає 329 гривень 99 копійок; дві мотузки для білизни діаметром 4 мм та довжиною 25 м кожна, вартість яких складає 144 гривні; мережевим подовжувачем «МАКЕL» (Max 220W TS ІЕС 60884-1) на дві вхідні розетки, довжиною 5 метрів, вартість якої складає 173 гривні 28 копійок; електром`ясорубку «Аксион ЭМШ-30/160 Бриз М 11.02», вартість якої складає 681 гривня 82 копійки; набір шестигранних ключів (інбусові ключі) «ТОРЕХ» із 9 штук, розмірами 1,5-10 мм, вартість яких складає 57 гривні 25 копійки. Таким чином ОСОБА_8 своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2806 гривень 34 копійки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що жодної матеріальної чи моральної шкоди потерпілим завдано не було, а потерпілі просили суд не призначати ОСОБА_8 реальне покарання та не позбавляти його волі.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою позицію сторони обвинувачення, яка не тільки не заперечувала, а й просила застосувати положення ст. 75 КК України.

Вважає, що з урахуванням викладеного вище та наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, виправлення і перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком.

Від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся шляхом надсилання судової повістки за відомою суду адресою його проживання, до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Захисник обвинуваченого та прокурор не заперечували проти розгляду провадження за відсутністю обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який рішення суду першої інстанції вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів; визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільну видачу поліції викраденого майна за обставини, що пом`якшують покарання; визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку за обставину, що обтяжує покарання; дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, не працює, дітей на утриманні не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, проте з 2013 року неодноразово оглядався лікарем-наркологом з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками.

Також суд першої інстанції врахував, що потерпілі просили призначити покарання на розсуд суду.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше 9 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, умисних корисливих тяжких злочинів, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше 2 рази звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та 4 рази умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, а попередній кримінальний досвід свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення кримінальних правопорушень.

До того ж, він не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, і підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 було призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на наявність обставини, що обтяжує покарання, попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, факт неодноразових звільнень від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково у минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

До того ж, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше ОСОБА_8 вже 2 рази звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це жодним чином не сприяло його виправленню та перевихованню.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності матеріальної шкоди та думки потерпілих з приводу покарання, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4