Справа № 127/5324/23
Провадження №11-кп/801/86/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в залі суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2022 за № 0000233, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нікольське, московська область російська федерація, громадянина російської федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.110 КК України, з призначенням йому основного покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

Початок строку відбування основного покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

встановив:

Згідно з вироком 15 лютого 2022 року депутат державної думи федеральних зборів російської федерації ОСОБА_9 , будучи представником влади російської федерації, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і збройними силами російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибель людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу російської федерації, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), ст. 1-3, 68 Конституції України, за адресою: АДРЕСА_1 , прийняв участь у засіданні державної думи федеральних зборів російської федерації, де підтримав постанову із зверненням до президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав.

Зазначене рішення державної думи федеральних зборів російської федерації були частиною злочинного плану, так як самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою. Дії російської федерації призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 110 КК України як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Дане кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та пом`якшити обвинуваченому покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що призначене покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення. Зокрема, судом не було враховано пом`якшуючі покарання обставини, обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду присутнім не був, чи визнавав свою вину невідомо, цивільного позову до нього не заявлено, не встановлено причини його голосування і чи взагалі він голосував за дані поправки.Не встановлено характеризуючі дані самого обвинуваченого. Згідно отриманої інформації із ЗМІ встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання і місцем роботи, одружений, на утриманні має 10 дітей.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав наведених у ній, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Зокрема, в газеті «Урядовий Кур`єр» від 29.11.2023, від 31.01.2024, від 06.03.2024 були опубліковані оголошення про виклик обвинуваченого, а також відповідні оголошення були опубліковані на офіційному веб-сайті Судової влади. За таких обставин, захисник ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги захисника в відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як убачається з вироку , суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Перевіряючи рішення суду, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Пунктом першим Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності,справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував позицію сторони обвинувачення щодо виду та розміру покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, висловлене у ЗМІ та зафіксоване у протоколах огляду, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, відповідно ст.67 КК України обтяжують покарання, та дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Таким чином, застосування від імені держави до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при ухваленні вироку.

Правових підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Доводи сторони захисту щодо не встановлення причин голосування ОСОБА_8 і сумнівів щодо останній взагалі голосував за дані поправки, спростовується протоколом огляду від 27.05.2022, згідно змісту якого ОСОБА_8 є депутатом державної думи, обраний від виборчого округу №76 та особисто приймав участь у голосуванні, щодо звернення державної думи федеральних зборів російської федерації до президента російської федерації про необхідність визнання Донецької народної республіки і Луганської народової республіки (т.1 а.с. №№80-84); та протоколом огляду від 02.04.2022, згідно змісту якого, з публікацій на офіційному сайті державної думи російської федерації, вбачається що ОСОБА_8 проголосував «за» постанову державної думи №58243-8 про звернення державної думи федеральних зборів російської федерації до президента російської федерації про необхідність визнання Донецької народної республіки і Луганської народної республіки (т.1 а.с. №№153-161).

До того ж, ОСОБА_8 , будучи депутатом Держдуми значний період часу, тобто представником вищого законодавчого органу своєї країни, не міг не усвідомлювати та не розуміти очевидних наслідків своїх дій під час голосування 15.02.2022 та 22.02.2022, а також наслідків висловлення своєї позиції в інтернет-публікаціях.

Обвинувачений як депутат не міг не знати про базові принципи міжнародного права, які були встановленні після закінчення Другої світової війни, а саме: добросовісного виконання міжнародних зобов`язань, непорушності державних кордонів, поваги до правосуб`єктності інших держав, територіальної рівності та цілісності держав тощо. Зрештою ОСОБА_8 , маючи значний політичний досвід, не міг не усвідомлювати того, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами, які також були визнані РФ. Відповідно обвинувачений ОСОБА_8 також повинен був знати і достовірно знав про укладення та ратифікацію РФ 22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та РФ.

Разом з тим, вказане не стало для обвинуваченого ОСОБА_8 . підставою для утримання від голосування 15.02.2022, спрямоване на незаконну зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, яка призвела до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

За таких обставин, доводи захисника обвинуваченого про відсутність підтверджень голосування особисто ОСОБА_8 , а так само причин саме такого ним голосування, колегія суддів розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у межах санкції ч.3 ст. 110 КК України з конфіскацією усього належного йому майна на праві власності належним чином умотивоване та обґрунтоване, відповідає принципу спів розмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням.

Оскільки в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, для того, щоб пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну або скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2023 року щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 3-х (трьох) місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія ухвали буде опублікована в газеті «Урядовий кур`єр».

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4