Справа № 307/1118/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/405/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 з доповненнями та змінами на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України, -

встановила:

вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2021 року визнано ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_6 06.04.2020 близько 07.00 год. перебуваючи на земельній ділянці будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, які виникли з приводу користування земельної ділянки, штовхнула ОСОБА_9 на землю, після чого нанесла останній один удар ногою в область лівого стегна та один удар ногою в область спини зліва. В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_9 , спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 115 від 08.04.2020 року відноситься до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатність.

На вирок суду обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, справу повернути на новий розгляд в іншому складі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд поверхнево та формально розглянув кримінальне провадження, не з`ясувавши всіх фактичних обставин. Стверджує, що докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження жодним чином не підтверджують її вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. Вказує, що при ухваленні вироку місцевим судом не опитано всіх свідків події, які можуть дати об`єктивні покази щодо вказаного інциденту. Наголошує, що слідчий експеримент від 13.04.2020 проведено без її участі, що є порушенням приписів ст. 240 КПК України.

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги просить оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження №0000349 (справа № 307/1118/20) закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначає, що в матеріалах справ відсутня заява про вчинення кримінального правопорушення, а.с. 93 містить заяву адресовану Начальнику Тячівського ВП (який не є стороною кримінального провадження та не уповноважений на внесення відомостей в ЄРДР відповідно до ст. 214 КПК України). Одночасно така заява містить позначку «від Стан ОСОБА_10 », тобто заява не містить імені заявника, що унеможливлює його ідентифікацію. Окрім того, заява підписана двома особами ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , зміст заяви не відповідає змісту обвинувачення, оскільки в ній зазначено: «Прошу Вас прийняти міри до моєї сусідки ОСОБА_6 яка 06.04.2020 р. близько 06.55 прийшла на мою земельну ділянку де я перебувала з сусідкою ОСОБА_11 влаштувала сварку в ході чого штовхала нас, копала нас чи саме завдала нам тілесні ушкодження».

Вважає, що вказана заява не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні, оскільки її зміст не відповідає змісту обвинувачення, вона адресована особі, яка не уповноважена здійснювати реєстрацію правопорушень в ЄРДР. з її змісту неможливо встановити особу заявника.

Наголошує, що суд спростовує покази свідків показами потерпілої, вказане суперечить засадам змагальності (тим більше у кримінальному провадженні приватного звинувачення) та презумпції невинуватості.

Звертає увагу, що слідчий експеримент проводився з метою уточнення показів свідка ОСОБА_11 , одночасно ОСОБА_11 не надала показання в суді. Фактично це єдиний свідок, яка підтвердила версію сторони обвинувачення. Суд не допитавши її в судовому засіданні, порушуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, надав перевагу її показанням на досудовому слідстві над показанням, які надали інші свідки в суді.

На думку апелянта, судово-медична експертиза не може підтверджувати факт нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 , а лише вказує на факт наявності тілесних ушкоджень. Більше того суду залишили поза увагою, що вказаний доказ є недопустимим та неналежним.

Підкреслює, що як вбачається з судово-медичної експертизи №115 від 08.04.2020 року, у висновку експерта не зазначено помер кримінального провадження в рамках якого було проведено експертизу, тобто доказ не є належним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ захисника, на підтримку апеляційної скарги з доповненнями та змінами, думку прокурора, яка апеляційну скаргу з доповненнями та змінами заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги з доповненнями та змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями та змінами підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як передбачено положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 у повному обсязі не дотримані.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 03 серпня 2020 року суд ухвалив встановити наступний порядок дослідження доказів, а саме допитати потерпілу, свідків, дослідити письмові докази та допитати обвинувачену.

Згідно матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду прокурор заявляв про допит свідка ОСОБА_11 , проте, не забезпечивши її прибуття у судове засідання, відмовився від допиту цього свідка. При цьому стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення було надано протокол слідчого експерименту від 13 квітня 2020 року за участю свідка ОСОБА_11 із додатком у виді відеозапису.

Суд першої інстанції врахував відомості, викладені у вказаному протоколі, у тому числі пояснення свідка про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що в ході конфлікту обвинувачена штовхнула потерпілу і, коли остання впала на землю, тоді ОСОБА_6 нанесла їй удар ногою по лій нозі та один удар по лівій стороні спини.

Разом з тим, беручи до уваги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції не вжив усіх можливих процесуальних заходів для забезпечення обвинуваченій можливості допитати свідка ОСОБА_11 та спростувати її свідчення проти неї, тим самим суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам у кримінальному провадженні.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що в таких не міститься витяг з ЄРДР.

Однак, суд першої інстанції залишив зазначене поза увагою та не надав цьому оцінку при постановленні вироку.

Враховуючи наведене у своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку про недотримання місцевим судом при розгляді даного кримінального провадження положень закону щодо забезпечення сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав. Такі обставини свідчать про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливого судового розгляду, оскільки кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Вказані порушення відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України є істотними, що згідно з приписами п.3 ч.1 ст.409 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи зазначене, дані обставини позбавляють суд апеляційної інстанції можливості виправити перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, зокрема, потребують проведення нового судового слідства в повному обсязі, повного дослідження та оцінювання всіх доказів, що процесуально означатиме інстанційну заміну судом апеляційної інстанції суду першої інстанції, і є процесуально неприпустимим.

А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судові рішення в межах доводів апеляційної скарги. Проте, оскільки під час апеляційного розгляду встановлена безумовна підстава для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не дає оцінку іншим апеляційним вимогам.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційні доводи підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 з доповненнями та змінами задоволити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4