ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1753/24 Справа № 182/5185/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції

ДУ «Дніпровська УВП (№4)»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000902 від 03.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньою профільною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, особою з інвалідністю, пенсіонером або депутатом не являється, раніше судимого:

- 28.10.2010 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі;

- 13.02.2014 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки;

- 06.03.2015 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі;

- 02.06.2020 Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 850,00 грн;

- 11.02.2021 Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі. 01.07.2022 звільнений з П`ятихатської ВК №122 по відбуттю строку покарання,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, 21.06.2023 близько 22-00 год. знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , де в кімнаті помітив мобільний телефон марки «Samsung J1SM-J105H/DS» золотого кольору, який належить гр. ОСОБА_10 . В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення вказаного мобільного телефону з корисливих мотивів. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 в період дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», знаходячись у тому самому місці, в той самий час, непомітно від власниці вказаного мобільного телефону, умисно, таємно, повторно, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, викрав зазначений мобільний телефон марки «Samsung J1SM-J105H/DS» золотого кольору, вартістю 795,00 грн. Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій матеріальний збиток на вищевказану суму. У подальшому викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог вказує, що наведені судом обставини не є такими, що значно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого корисливого злочину та не повинні ставати підставами для виправдання мотивів вчинення протиправних дій, які посягань на охоронювані кримінальним законом суспільні відносини.

Вказує, що обираючи вид та розмір покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, об`єктом якого є суспільні відносини потерпілого, непорушність яких гарантована Конституцією України. Не в повній мірі також враховано і дані про особу обвинуваченого, який будучи особою працездатного віку, не має постійного законного джерела прибутку, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого тяжкого злочину. Суд проігнорував зухвалу, агресивну поведінку ОСОБА_8 щодо потерпілої, яка є його матір`ю, обставини та місце вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_8 . На обґрунтування своїх вимог вказує, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема судом відхилені пояснення обвинуваченого та сторони захисту, не зазначено точних та категоричних суджень, вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких має істотне значення.

Вказує, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд навів у вироку вибірковий перелік доказів, яким надав однобічну оцінку не аналізуючи їх у сукупності з іншими. Зазначає, що потерпіла не надала доказів того, що телефон належав саме їй, отже неможливо встановити, чи є вказаний предмет чужим майном. Крім того, ОСОБА_10 показала, що обвинувачений є її сином, проживає разом із нею та користується мобільним телефоном з її дозволу та її відома, але вона забороняла виносити його з дому.

Наголошує, що відсутні дані, що ОСОБА_8 викрав саме чуже майно, що є ознакою інкримінованого кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що ОСОБА_11 перебуває на обліку у у лікаря нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. Отже ОСОБА_8 , маючи такий діагноз міг не усвідомлювати або не в повній мірі усвідомлювати свої дії під час скоєння злочину в якому його звинувачують. В матеріалах справи відсутній висновок психолого-психіатричної експертизи щодо наявності або відсутності умислу та усвідомлення своїх дій під час скоєння злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_8 підтверджується, показаннями потерпілої та свідка.

Так, потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що вона є матір`ю обвинуваченого та вони мешкають разом, зазначила, що викрадений телефон «Samsung» золотого кольору належить їй, вона дозволила ОСОБА_8 використовувати його для дзвінків, однак лише в будинку, виносити телефон з дому заборонила.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні першої інстанції показав, що є відчимом ОСОБА_10 , мобільний телефон був куплений для ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_8 було дозволено користуватись телефоном вдома та заборонено виносити.

Вказані показання беззаперечно підтверджують, що мобільний телефон належав саме потерпілій ОСОБА_10 , при цьому обвинувачений не зазначив інших обставин щодо належності телефона, у апеляційного суду відсутні підстави вважати показання потерпілої та свідка неправдивими та такими, що направлені на оговорення обвинуваченого.

Отже, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що мобільний телефон належить саме ОСОБА_10 .

Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які є належні та допустимі і обґрунтовано покладені в основу вироку, зокрема: витяг з ЄРДР від 03.08.2023, відповідно до якого 21.06.2023 невідома особа перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила крадіжку мобільного телефону Самсунг, вартістю 3000 грн., що належить ОСОБА_10 ; ротокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 03.08.2023 року; копія заяви потерпілої ОСОБА_10 , котра просила притягнути до кримінальної відповідальності сина ОСОБА_8 , який викрав належний їй мобільний телефон Самсунг Джей 1, за адресою їх спільного проживання; висновком судово-товарознавчої експертизи №3566 від 09.08.2023 року щодо встановлення вартості викраденого майна; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2023, де у присутності двох понятих, свідок ОСОБА_13 упізнав на фото №1 чоловіка який 21.06.2023 о 23-30 год. у районі магазину «Колосок» ( АДРЕСА_2 ), продав йому мобільний телефон Самсунг за 400 грн; протокол огляду предмета від 08.08.2023 з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто виданий мобільний телефон «Samsung» модель «Galaxy J1 mini»; розписка про збереження від 08.08.2023 гр. ОСОБА_10 якій було передано працівниками поліції мобільний телефон «Самсунг J1».

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

Вищенаведені письмові докази, показання потерпілої та свідка узгоджуються між собою та письмовими доказами, є логічними та послідовними, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно вказують, що ОСОБА_8 таємно заволодів мобільним телефоном, який йому не належить і не дозволено було виносити з дому та розпорядився їм за власним розсудом, а саме продав, тобто ОСОБА_8 , поза розумним сумнівом здійснив крадіжку в умовах дії воєнного стану.

Доводи захисника, що ОСОБА_8 має психічні розлади внаслідок вживання наркотичних речовин, а тому міг вчинити інкримінований злочин не усвідомлюючи своїх дій, є хибними, оскільки наркотична залежність ОСОБА_8 , внаслідок якої останній має психічні розлади, не є безумовною причиною вважати, що останній скоїв кримінальне правопорушення не усвідомлюючи своїх дій і не є відповідно підставою експертного дослідження цих обставин. Колегія суддів зазначає, що аналізуючи поведінку ОСОБА_8 та обставини вчинення злочину, подальші дії обвинуваченого щодо продажу викраденого майна, що відбувалось протягом тривалого часу, вказують на свідоме вчинення дій ОСОБА_8 та відповідно відсутність підстав для проведення психолого-психіатричної експертизи.

В матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані, які б вказували на необхідність призначення експертизи, будь-яких даних щодо особливого психічного стану обвинуваченого, таку позицію сторони захисту, колегія суддів сприймає, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого саме в таємному викрадені чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, що відповідає правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 185 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо оспорювання деяких фактичних обставин необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з цим, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштований, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується з посереднього боку, раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 01.03.2014, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, вину не визнав, у скоєному не розкаявся, у потерпілої вибачення не просив, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував. Відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчиненого умисного злочину, особу потерпілої, яка є його матір`ю та мають суспільний побут, поведінку обвинуваченого, що передувала події злочину, місце вчинення злочину, не визнання вини, беззаперечне усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, поведінку обвинуваченого після вчинення, не відшкодування заподіяної шкоди, призначене покарання ОСОБА_8 є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі обставини викладені в апеляційній скарзі прокурора, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченого, при розгляді справи в апеляційній інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано. Крім того, судом першої інстанції призначено покарання, яке є більше ніж мінімальне, яке передбачено санкцією відповідної статті Особливої частини КК України, при цьому прокурором ставиться питання про призначення покарання більшого на 6 місяців, яке за своїм розміром є фактично ідентичним, покаранню, яке призначене судом першої інстанції.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для призначення більш суворого покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягає задоволенню, оскільки призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000902 від 03.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді