КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чинадійово Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 15 січня 2024 року Дніпровський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 14 березня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив обвинуваченому ОСОБА_5 , заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 грн., у разі внесення якої, на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та місця роботи; здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; докласти зусиль щодо пошуку роботи; носити електронний засіб контролю.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Зважаючи на це, а також беручи до уваги тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, продовження існування ризиків, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року скасувати в частині розміру застави, постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 116 800 грн. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущені порушення норм процесуального права, що потягли за собою ухвалення незаконного судового рішення в частині визначеного розміру застави.

Як вважає захисник, клопотання прокурора повинно бути спрямоване не тільки на продовження основного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й на застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Натомість, визначений судом розмір застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на думку захисту, свідчить про те, що суд визначив заставу в розмірі, непомірному для обвинуваченого, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали в частині визначення розміру застави.

Водночас, на переконання сторони захисту, розмір застави (805 200 грн.) є завеликим для обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки він тривалий час тримається під вартою, а тому від нього не можна очікувати наявності роботи та стабільного заробітку, що суттєво зменшує його спроможність внести заставу у такому розмірі.

Окрім цього, захисник зазначає про те, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тимчасово не працює, проживає разом з сім`єю, має трьох неповнолітніх дітей, коштовного майна чи великого заробітку не має, у зв`язку з чим розмір застави має бути зменшений, оскільки суддею не встановлювався дійсний майновий та сімейний стан.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки прокурор та захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибули та не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття. Крім того, сторони кримінального провадження не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для її скасування, зокрема в частині визначення розміру застави, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Більш того, системний аналіз вимог, передбачених другим абзацом ч. 2 ст. 392, а також ч. 2 ст. 422-1 КПК України дозволяє зробити висновок про те, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, переглядаються судом апеляційної інстанції лише в межах перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Тобто, судовий контроль з боку суду апеляційної інстанції на стадії судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обмежується лише перевіркою законності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовження строку тримання особи під вартою.

Якщо при вирішенні судом першої інстанції питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання особи під вартою, не було допущено порушень, передбачених главою 18 КПК України, які тягнуть за собою необхідність скасування або зміни запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції не вправі вдаватись в оцінку будь-яких інших обставин, зокрема щодо визначеного судом розміру застави, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тим більше, що законом, зокрема ч. 5 ст. 182 цього Кодексу, допускається така можливість у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 14 березня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 березня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 755/7381/23

Номер провадження : 11-кп/824/3569/2024

Категорія : ч. 2 ст. 121 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1