Справа № 739/1146/24
Провадження № 1-кп/739/89/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження,відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 06.05.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ларинівка, Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

05 травня 2024 року о 15 години 20 хвилин,ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень своїй колишній співмешканці ОСОБА_5 , з якою має спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс їй близько п`яти ударів ногами в область гомілки та стегна правої ноги, та в область сідниць.

У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді синця по передній поверхні правого стегна, яке згідно висновку експерта від 10.05.2024 № 57, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція) п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_4 відповідно до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Прокурор у судовому засіданні просив суд при призначенні покарання врахувати тяжкість скоєння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є проступком, характеризуючи дані обвинуваченого, щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин та надані підтверджуючі матеріали щодо вини обвинуваченого. На підставі чого просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнав повністю, дав покази на підтвердження обставин скоєння кримінального правопорушення, а саме показав, що 05 травня 2024 року перебуваючи в АДРЕСА_2 під час сварки завдав ударів ногами по сідницях та ногах потерпілої ОСОБА_5 . У вчиненому розкаюється, погодився з позицією прокурора щодо призначення йому покарання у виді громадських робіт, але вказав на наявність у нього коштів для сплати штрафу.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що 05 травня 2024 року в денний час,вона перебувала за адресою АДРЕСА_2 разом зі своїм колишнім співмешканцем ОСОБА_4 . Під час сварки, яка виникла між ними, ОСОБА_4 завдав їй орієнтовно п`ять ударів ногами в область ніг та в область сідниць. Після вказаних подій ОСОБА_4 просив у неї вибачення, але вона його не пробачила. Також, підтримує думку прокурора щодо призначення покарання.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніви у добровільності його позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенням знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Так, обвинувачений дав чіткі та послідовні пояснення стосовно обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказуючи на спосіб, мотив їх вчинення. Надані обвинуваченим пояснення повністю узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у заподіяні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 ..

Оскільки ОСОБА_4 заподіяв умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 , то суд його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття.

Обставини, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення щодо здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , в порушення засад Конституції України, третя стаття якої передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За вчинення проступку, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального проступку, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, його вік та стан здоров`я, пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілої, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу судом не встановлено, оскільки він не працевлаштований, відомості про отримання доходу для оплати штрафу, у матеріалах справи, відсутні. З підстав відсутності даних щодо місця праці обвинуваченого, покарання у виді виправних робіт також не можна застосовувати до ОСОБА_4 , оскільки такі відбуваються за місцем роботи засудженого.

Отже, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт.

З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_4 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій, згідно з вимогами ч.3 ст.56 КК України, не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.

Крім цього, на переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.12, ч.1 ст.125 КК України, ст.ст. 369-371,373-374,381-382, 394 КПК України, суд-

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1