Справа № 545/4451/23
Провадження № 1-кп/545/495/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду знаходиться дане кримінальне провадження.

Прокурор надав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу - тримання під вартою, вказуючи на існування ризиків, які послужили причиною обрання даного запобіжного заходу, а саме ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 не заперечували щодо клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 поклались на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, враховуючи матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше як на підставах та в порядку, передбачених законом.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для продовження раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 суд виходить з сукупного аналізу обставин передбачених ст. 178 КПК України, та зокрема аналізу особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, дітей не має, заощаджень не має, особою з інвалідністю не є, раніше не судимий.

Отже суд виходить з того, що існують обставини, які свідчать про те, що маються ризики передбачені п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

- ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк позбавлення волі, а кримінальна відповідальність за злочин, який йому інкримінується передбачає позбавлення волі на строк до семи років, може ухилятися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєне.

- ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час не встановлено інші місця зберігання «схрони» вогнепальної зброї, боєприпасів та вибухових пристроїв, які останній разом з підозрюваним ОСОБА_7 мали намір збути. Прокурор зазначає, що наразі встановлюється повне коло осіб, причетних до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, з якими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 протиправно діяли з метою незаконного придбання, перевезення, зберігання та збуту зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв.

- ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відоме їх місце перебування. Зміна показань свідків на користь обвинуваченого унеможливить якісне проведення судового розгляду та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності.

- ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, вчиняти спроби будь-якого іншого перешкоджання здійсненню кримінального провадження, не виконувати процесуальні рішенні, у тому числі вироку суду.

Таким чином, в суду немає підстав вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави.

А тому заходи забезпечення кримінального провадження застосовані відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 діб.

Керуючись ст. ст. 314, 315, 316 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального округу ОСОБА_3 задовольнити.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовані відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб, а саме: з 20.03.2024 року до 18.05.2024 року включно, з раніше визначеним розміром застави.

???Копію ухвали направити до Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1