ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 321/340/18 Номер провадження 11-кп/814/852/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

та захисника засудженогог ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 15.08.2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Запорізького апеляційного суду від 24.09.2020 за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки,-

відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Відмовляючи в задоволенні клопотання районний суд зазначив, що ОСОБА_7 в повній мірі не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Відомості про поведінку засудженого в період часу з 24.02.2022 року відсутні, оскільки в установі виконання покарання останній не перебуває.

Суд першої інстанції доходить висновку що клопотання захисника задоволенню не підлягає.

При цьому суд зазначає, що застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду захисником в інтересах засудженого подана апеляційна скарга в якій ставить питання про скасування ухвали суду з винесенням нової ухвали, якою задовольнити подання щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання ОСОБА_7 .

Апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні подання про УДО, районний суд не звернув увагу на те, що у документах наявних у особистій справі ОСОБА_7 чітко відображається виключно позитивна оцінка його особистості та поведінки під час відбування покарання, що свідчить про прогрес у напрямку виправлення, який він зробив.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.

Засуджений в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату і час. На адресу суду надійшло клопотання засудженого про те, що у звязку з тим, що він перебуває на окупованій території просив розглянути апеляційну скаргу без його учаті та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування призначеного йому покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважала ухвалу суду першої інстанції законною.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, та прокурора про законність ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Тобто головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не лише формальний сплив певного строку покарання, а й факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20.11.2018 ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 286, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки, з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а.о.с.10-12 ).

Вироком Запорізького апеляційного суду від 24 вересня 2020 року вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20.11.2018 щодо ОСОБА_7 в частині звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасовано. Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Початок строку відбування покарання відраховується з дня затримання ОСОБА_7 і приведення вироку до фактичного виконання. В решті вирок суду залишений без змін (а.с. 6-13).

ОСОБА_7 відбуває покарання з 29.01.2021. Кінець строку покарання 29.01.2026.

Так, засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання в місцях позбавлення волі стягнень не мав, водночас шість разів був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, останній раз 05.07.2022. В установі не працевлаштований, виконує роботи по благоустрою установи виконання покарань, порушень вимог пожежної безпеки не допускає. Має інвалідність ІІІ групи за загальними захворюваннями. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі. Вину у вчиненому визнає, міру покарання уважає справедливою, виконавчі листи на адресу установи не надходили (а.с.15-17).

Згідно з довідкою бухгалтерії Державної установи «Машівська виправна колонія № 9» від 11.08.2023 ОСОБА_7 прибув до установи 26.04.2021 та був працевлаштований дояром та робітником тваринництва з червня 2021 по січень 2022, мав 100% виконання, виконавчі листи до установи не надходили (а.с.32,33 ).

За повідомленням Державної установи «Машівська виправна колонія № 9» засуджений перебуває на тимчасово окупованій території у зв`язку з відпусткою, наданою 07.02.2022 по теперішній час (а.с.27).

З наданої захисником довідки, виданої Службою безпеки України 10.07.2023, відомості про вчинення ОСОБА_7 правопорушення, передбаченого ст.111 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися (а.с.19).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Згідно ч. 1, 3 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Ґрунтовних даних про поведінку засудженого, які б свідчили, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, судом не встановлено.

Так, як відомостей про поведінку засудженого в період часу з 24.02.2022 року відсутні, оскільки в установі виконання покарання останній не перебуває, а перебуває на окупованій території на яку виїхав законно перед початком військової агресії, а тому апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду та вважає висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, обґрунтованими та належним чином вмотивованими і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 15.08.2023 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3