Номер провадження: 11-сс/813/1053/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

представника заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР),

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволені скарги адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння. Так, подана адвокатом ОСОБА_6 заява про вчинення кримінального правопорушення від 21.05.2024 року до ТУ ДБР у м. Миколаєві за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, оскільки зазначена у заяві нематеріальна форма тяжких наслідків, не відповідає обов`язковій ознаці - суспільній небезпеці саме у матеріальній формі, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаною статтею КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу представник заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що не погоджується з ухвалою слідчого судді та вважає її необґрунтованою та незаконною, з огляду на наступне:

- законом не передбачено обов`язку заявника та/або потерпілого самостійно здійснювати кваліфікацію дій, викладених в заяві, так само як і не встановлено обов`язкових вимог до форми та змісту заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення;

- слідчий суддя не наводить належної оцінки бездіяльності слідчого та повноти вжиття ним заходів щодо відповідного реагування на заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Посилаючись на викладені обставини, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених службових осіб другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, за ознаками ч. 2 ст. 367 КК України, відповідно до поданої 21.05.2024 року заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався у повному обсязі, зокрема, в оскаржуваному судовому рішенні наведено належні та достатні мотиви його ухвалення з огляду на наступні обставини.

Вимоги ч. 1 ст. 306 КПК України передбачають, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як убачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Скарга мотивована тим, що 21.05.2024 року о 19:02 год., ним, в інтересах ОСОБА_7 подано на електронну пошту ТУ ДБР у м. Миколаєві заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, посадовими особами відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, однак посадовими особами ТУ ДБР у м. Миколаєві допущена бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР протягом 24 годин після подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

У самій заяві про кримінальне правопорушення від 21.05.2024 року адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , зазначив, що в діях посадових осіб відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, яке полягає у службові недбалості з боку посадових осіб органу досудового розслідування під час досудових розслідувань кримінальних проваджень №0000959 від 20.04.2019 року і №0000108 від 17.02.2022 року, а саме систематичне затягування досудового розслідування, втрату можливості вчасно та повно встановити всі обставини справи, зібрати необхідні докази та повно і об`єктивно провести досудове розслідування по кримінальних провадженнях, що потягло за собою порушення прав потерпілого ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є наявність заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а підставою кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КК України, є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно норм КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин (фактичних даних про склад злочину), що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з наведених вище норм убачається, що обов`язок доведення підставності заявленої вимоги у даному випадку покладається на скаржника. Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 30 вересня 2021 року у справі №556/450/18, відповідно до якого, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що мають свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вірно встановив, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. У разі їх відсутності вони не можуть вважатися відомостями, що підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин, є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичні обставини, що вказують на реальність конкретної події (час, місце, спосіб та інші обставини можливого вчинення злочину).

Апеляційний суд критично оцінює доводи представника заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , з приводу залишення слідчим суддею поза увагою обґрунтованості його доводів з приводу фактів вчинення посадовими особами відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, вважає викладені твердження вочевидь голослівними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 КК службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, при цьому ч. 2 цієї норми передбачено відповідальність за вчинення того самого діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Передбачений ч. 1 ст. 367 КК склад злочину, як і будь-який інший, містить обов`язкові елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єктивна сторона, суб`єкт.

Об`єктивна сторона службової недбалості включає в себе наявність наступних складових: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб (ч. 1 ст. 367 КК) або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 367 КК); 3) причинний зв`язок між діянням (бездіяльністю) та наслідками.

Службова недбалість належить до злочинів з матеріальним складом, який визнається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди, яка у 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (ч. 1 ст. 367 КК), чи тяжких наслідків, які у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян (ч. 2 ст. 367 КК).

Колегія суддів вважає вірним висновок слідчого судді, що подана заява не містить об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, що є необхідним для внесення відомостей до ЄРДР з подальшим початком досудового розслідування. Доказів спричинення істотної шкоди у результаті бездіяльності посадовими особами відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, у заяві не встановлено, такі докази не надані апелянтом.

Аргументи, висловлені у заяві представника заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , та під час апеляційного розгляду, про можливе вчинення кримінального правопорушення, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди з порядком та обсягом проведеного досудового розслідування в рамках кримінальних проваджень за №0000959 від 20.04.2019 року і №0000108 від 17.02.2022 року, що виразилось у: не проведенні, на думку апелянта, всіх необхідних слідчих дій у вказаних кримінальних провадженнях. Однак, викладені у заяві від 21.05.2024 року обставини, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, оскільки досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності службових осіб, у разі прийняття ними рішень та вчинення процесуальних дій, зміст та порядок здійснення яких не задовольняє когось із учасників кримінального провадження. До того ж, процесуальна діяльність слідчого, дізнавача, в межах їх посадової дискреції, не може бути підставою для їх кримінального переслідування. Порядок оскарження у рамках кримінального провадження процесуальних дій та рішень слідчого, дізнавача, у випадку незгоди з ними, визначений кримінальним процесуальним законом.

При цьому апеляційний суд акцентує увагу, що внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу, не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, відомості за заявою про вчинене кримінальне правопорушення не підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки зазначені у матеріалах скарги обставини не свідчать про вчинення будь-якого кримінального правопорушення, описані в скарзі факти не потребують перевірки засобами кримінального процесу, тому прийняте слідчим суддею рішення є правильним по суті.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 309, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановила:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4