Справа № 441/25/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/300/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінального провадження про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2024 року визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання даним вироком законної сили.

Процесуальні витрати за проведені у справі експертизи в сумі 8365 (вісім тисяч триста шістдесят п`ять) грн. стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави.

Вирішено питання арешту майна та речових доказів.

Згідно вироку, 02.11.2023 близько 19.15 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Opel Zafira», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом вулицею Заставською у м. Городку Львівської області, порушив вимоги чинних розділів Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 із наступними змінами і доповненнями, а саме Р.1 п.1.5, Р.2 п.2.3 б), д) та Р.10 п.10.1, 10.9, що виразилося у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, розпочинаючи рух заднім ходом у напрямку до будинку АДРЕСА_2 , не звернувся за допомогою до інших осіб, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який в цей час перебував у горизонтальному положенні при виїзді на подвіря будинку АДРЕСА_2 , та якого мав можливість обєктивно виявити. В результаті порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: крововиливи в мякі тканини голови в тімяній ділянці, крововилив в мякі оболонки головного мозку, множинні двобічні переломи ребер з пошкодженням пристінкової плеври та з крововиливами в навколишні м`які тканини. Виявлені ушкодження отримані прижиттєво, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого.

Не погоджуючись із вироком, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2024 року та не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В обґрунтування апеляційних вимог, що суд в повній мірі не взяв до уваги об`єктивні обставини справи та особу обвинуваченого, і як наслідок, не врахував можливості не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Зазначає, що суд не врахував в повній мірі особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, що він раніше не судимий, щодо нього немає підозри у скоєнні будь-якого іншого кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем своєї реєстрації, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, потерпілі не мають до нього жодних претензій.

Особливо звертає увагу, що ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей та матір похилого віку і автомобіль йому необхідний для роботи та догляду за ними.

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового процесу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи захисника щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Тобто, законодавець надав суду в даному випадку дискреційне повноваження застосувати до особи, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком до трьох років чи не застосовувати такого.

В свою чергу захисник в апеляційній скарзі ставить під сумнів призначення ОСОБА_6 судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, тобто ставить під сумнів правильність застосування в даній ситуації вказаного дискреційного повноваження судом першої інстанції.

Колегія суддів, звертає увагу, що вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції вірно враховував те, що ОСОБА_6 порушив правила дорожнього руху України, спричинив внаслідок цього дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинула особа, проте, жодним чином не звернув увагу на обстановку, за якої сталось вказане правопорушення, не врахував поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а також його особу в частині того, що у нього на утриманні двоє малолітніх дітей та матір похилого віку, судом апеляційної інстанції було встановлено, що наймолодшій дитині ОСОБА_6 5 місяців, дитина хворіє та потребує постійних візитів до лікаря. Тому право керувати транспортним засобом є необхідним для забезпечення нормального життя його родини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд наголошує на тому, що при призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Тому враховуючи всі обставини, які були встановлені в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до обвинуваченого ОСОБА_6 є недоцільним та жодним чином не посприяє його виправленню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника задоволенню.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк на 1 (один) рік з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3