Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/257/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.204 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 наухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2024 року, якоюпідозрюваному

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не працює, одружений, на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

відмовлено у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 року за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда зі скаргою, відповідно до якої просив:

- скасувати процесуальне рішення слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0000247 від 21.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, про вручення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 письмового повідомлення про підозру від 10 січня 2024 року, яке є незаконним;

- зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне курівництво у кримінальному провадженні у вказаному кримінальному провадженні, вчинити дії спрямовані на виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 204 КК України.

На обґрунтування скарги зазначив, що 11.04.2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

Вважає, що повідомлення про підозру є недійсним у зв`язку з тим, що під час його вручення слідчим та прокурором було порушено вимоги процесуального законодавства, щодо порушення підслідності, передбаченої ст. 216 КПК України.

Так, у вказаному кримінальному провадженні має місце недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК України та порушення вимог статей 214, 216 КПК України. Наслідком недотримання належної правової процедури, як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів одержаних у ході досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч.3 ст. 87 КПК України, як таких, що зібрані (отримані) не уповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 року.

Судове рішення мотивовано тим, що у ході повідомлення про підозру були дотриманні також інші вимоги закону, визначені Главою 22 КПК України. Посилання підозрюваного на те, що кримінальне провадження №0000247 від 21.07.2023 року здійснюється з порушенням правил підслідності не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, зважаючи на надану в судовому засіданні прокурором постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 від 07.08.2023 року, якою доручено здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України слідчим СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області.

Оцінка правомірності визначення підслідності не є предметом дослідження під час вирішення питань даної скарги, оскільки вирішення питання щодо підслідності відноситься до компетенції прокурора, який відповідно до ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

У зв`язку із вищевикладеним слідчий суддя приходить до висновку, що при здійсненні повідомлення про підозру органом досудового розслідування було дотримано вимоги положень ст. 276-278 КПК України, а відтак у задоволенні скарги у частині скасування повідомлення про підозру необхідно відмовити.

Оскільки другий пункт прохальної частини є похідним від першого, у його задоволенні необхідно також відмовити.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою скасувати процесуальне рішення слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0000247 від 21.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, про вручення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 письмового повідомлення про підозру від 10 січня 2024 року, яке є незаконне та зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне курівництво у кримінальному провадженні у вказаному кримінальному провадженні, вчинити дії спрямовані на виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 204 КК України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що повідомлення про підозру, яке йому вручено 10.01.2024 є недійсним, оскільки під час його вручення прокурором та слідчим порушено вимоги ст. 216 КПК України, а саме його не ознайомили з постановою прокурора про визначення підслідності у кримінальному провадженні.

Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ним виявлено відсутність постанови на визначення підслідності.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали скарги, які надійшли на із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів скарги СВ Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 та ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

11.04.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 від 07.08.2023 року доручено здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України слідчим СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до позиції, сформованої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 у справі №536/2475/14-к, процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України. На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина 3 статті 276 КПК України).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначає, що повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами.

Вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, які би визначали підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких правил чи обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею повідомлення про підозру.

Правова регламентація повідомлення особи про підозру регламентується нормами глави 22 КПК України.

Чинні положення КПК України містять вимоги щодо:

1) змісту письмового повідомлення про підозру (ст. 277 КПК України);

2) випадків, за яких здійснюється повідомлення про підозру (ч. 1 ст. 276 КПК України);

3) порядку вручення письмового повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України).

За приписами ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (пп. 1-3 ч. 1 ст. 276 КПК України).

Відповідно до положень ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Системний аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є (1) питання дотримання вимог щодо змісту повідомлення про підозру; (2) процесуальний порядок вручення повідомлення про підозру; (3) питання дотримання стандарту «достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають суті поняття «достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення», яке застосовується у п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Разом з тим, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України») свідчить про наявність у кримінальному процесуальному законодавстві України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти «достатніх підстав (доказів)». Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків.

Як вбачається їх конструкції п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

У відповідності до положень ст. 42 КПК України з моменту повідомлення особі про підозру вона набуває статусу підозрюваного, обсяг процесуальних прав якого значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу).

Понад це, з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі. Саме у зв`язку із цим п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру, оскільки неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняттям відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені п.п. 1 та 3 ч. 7 ст. 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання відповідного втручання в права, свободи і законні інтереси людини.

Виходячи із зазначеного, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для мети повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що стандарт «достатніх підстав (доказів)» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Факти, що підтверджують наявність достатніх доказів для підозри, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт «достатніх підстав (доказів)» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

При цьому, в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На стадії досудового розслідування оцінка наявних в матеріалах кримінального провадження доказів здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті визначення вірогідності та достатності підстав причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Саме при розгляді кримінального провадження по суті суд, відповідно до положень ст. 94 КПК України, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку може прийняти рішення щодо стадії кримінального правопорушення, за наявності підстав, встановити наявність чи відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення.

На цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На відповідній стадії досудового розслідування в ході оскарження повідомлення про підозру та слідчим суддею питання про наявність чи відсутність в діях підозрюваного всіх елементів складу кримінальних правопорушень, які йому інкримінується, є передчасним. Більше того, правова кваліфікація інкримінованих діянь, на даному етапі притягнення особи до кримінальної відповідальності, не є остаточною та може бути змінена в результаті здійснення подальшого досудового розслідування кримінального провадження.

У цьому контексті повідомлена підозра передбачає первинну кваліфікацію, яка з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, що розслідується, може бути конкретизована та змінена, як щодо кваліфікації дій, так і щодо обсягу обвинувачення, якщо за наслідками проведення досудового розслідування, слідчий та прокурор дійдуть переконання про можливість складання обвинувального акту та направлення його до суду.

Беручи до уваги межі інституту оскарження повідомлення про підозру, слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо помилковості кваліфікацій дій підозрюваного та не встановлення стороною обвинувачення суттєвих обставин, які мають значення для висновку про наявність у діях підозрюваного ознак кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються.

Згідно з положеннями ст. 279 КПК України, слідчий, прокурор у випадку виникнення підстав вправі повідомити особу про нову підозру або ж змінити раніше повідомлену підозру.

Таким чином, викладення змісту підозри, правової кваліфікації кримінального правопорушення та стислого викладу обставин кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями органу досудового розслідування, а тому викладаються у повідомленні про підозру у такому виді, як він вважає за необхідне. Як наслідок, ані сторона захисту чи потерпілі, ані суд не можуть вимагати від сторони обвинувачення викладення змісту підозри так, як на їх думку це має бути.

Із урахуванням наведеного колегія суддів критично оцінює аргументи захисту про те, що стороною обвинувачення неналежним чином сформульовано фактичний виклад обставин підозри.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, містить відомості про особу, яка його склала, та особу, яка здійснила повідомлення про підозру, а також про особу, яка повідомляється про підозру. Крім того, повідомлення про підозру містить підписи особи, яка його склала, та особи, яка здійснила повідомлення про підозру. Також у повідомленні про підозру відображено ідентифікуючі ознаки кримінального провадження, зміст підозри та виклад фактичних обставин і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Повідомлення про підозру викладено чіткою та зрозумілою мовою, а фактичні обставини мають достатній ступінь деталізації для розуміння змісту підозри та її кваліфікації.

Викладене свідчить про дотримання органом досудового розслідування вимог ст. 277 КПК України щодо форми цього процесуального документа.

З приводу порушення порядку вручення повідомлення про підозру, то в цій частині аргументи апелянта зводяться до того, що вона прийнята з істотним порушенням КПК України, а саме неуповноваженою особою, з порушенням підслідності, а відтак підлягає скасуванню.

Перевіривши матеріали скарги, колегія суддів вважає, що вказані доводи є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 216 КПК України детективи органів Бюро економічної безпеки України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 199, 204 КК України.

Детективи другого відділу детективів захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Бюро економічної безпеки України розслідувалось кримінальне провадження №0000247 від 21.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 204, ч. 3 ст. 199 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 від 07.08.2023 року доручено здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 204, ч. 3 ст. 199 КК України слідчим СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області.

Необхідно зазначити про те, що вказана постанова не підлягає окремому оскарженню під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Оцінка правомірності визначення підслідності не є предметом дослідження під час вирішення питань даної скарги, оскільки вирішення питання щодо підслідності відноситься до компетенції прокурора, який відповідно до ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

В той же час згідно позиції Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи № 725/5014/18, якщо з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР досудове розслідування у цьому провадженні здійснювалося неуповноваженим на те органом, а уповноважений орган будь-яке досудове розслідування, яке б можна було визнати неефективним, не здійснював, то постанова прокурора про визначення підслідності є немотивованою, а всі докази, здобуті у ході досудового розслідування, - недопустимими.

Таким чином враховуючи те, що з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР досудове розслідування кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 року здійснювалося неуповноваженим на те органом, в матеріалах справи наявна копія Постанови заступника Генерального прокурора про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 07.08.2023 року, яка у відповідності до вимог КПК України не підлягає окремому оскарженню під час досудового розслідування, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи підозрюваного про порушенням органом досудового розслідування правил територіальної підслідності.

Доводи на які посилається апелянт в апеляційний скарзі стосуються лише у випадку, якщо з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР досудове розслідування здійснювалося неуповноваженим на те органом, а уповноважений орган будь-яке досудове розслідування не здійснював.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2024 року, якоюпідозрюваному ОСОБА_7 , відмовлено у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження №0000247 від 21.07.2023 року за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4