Справа № 359/4410/24
Провадження № 1-кп/359/487/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілої сторони адвоката ОСОБА_6 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку, кримінальне провадження №0000686, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.03.2024 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Лисичанськ Луганської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого тимчасово в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , -

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, -

розглянувши угоду від 29.04.2024 року про визнання винуватості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 191 КК України, за наступних обставин.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, востаннє - указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 49/2024 від 13.02.2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 14.02.2024 строком на 90 діб.

ОСОБА_4 в період часу з 14.07.2023 по 01.12.2023, перебував на посаді торгового представника (агента) ТОВ «Торговий дім АВ». Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 17.07.2023 р. був матеріально відповідальною особою, крім того, 14.07.2023 ОСОБА_4 під підпис ознайомлений з посадовою (робочою) інструкцією агента торгівельного, відповідно до п. 2.4 якої в посадові обов`язки останнього входило забезпечення своєчасного повернення коштів Товариства, згідно із затвердженим відстроченням, за реалізований торговим точкам товар.

Крім того, відповідно до примітки до ст. 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем. Відповідно до ЗУ «Про державну службу», а також ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Враховуючи те, що на ОСОБА_4 не покладено функції представників влади чи місцевого самоврядування, організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, він не є службовою особою.

Так, будучи матеріально-відповідальною особою, 23.10.2023 (точного часу не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , отримав від ФОП « ОСОБА_7 » (договір поставки №01 ОП/КИ від 15.03.2023 р.), грошові кошти в розмірі 5 087 (п`ять тисяч вісімдесят сім грн.) 70 коп. згідно видаткової накладної №151642 від 17.10.2023 р., факт чого підтвердив власним підписом.

В подальшому, ОСОБА_4 , не маючи наміру перерахувати вищевказані грошові кошти на рахунок підприємства, переслідуючи корисливі наміри, обернув на свою користь та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв ТОВ «Торговий дім АВ» матеріальний збиток на суму 5 087, 70 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, що виразились у привласненні чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 191 КК України.

Крім того, діючи умисно, повторно, 15.11.2023 (точного часу не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , отримав від ФОП « ОСОБА_8 » (договір поставки №306 ОП/КИ від 22.09.2023 р.), грошові кошти в розмірі 984 (дев`ятсот вісімдесят чотири грн.) 60 коп. згідно видаткової накладної №143779 від 04.10.2023 р., факт чого підтвердив власним підписом.

В подальшому, ОСОБА_4 , не маючи наміру перерахувати вищевказані грошові кошти на рахунок підприємства, переслідуючи корисливі наміри, обернув на свою користь та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв ТОВ «Торговий дім АВ» матеріальний збиток на суму 984, 60 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, що виразились у привласненні чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене повторно в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 191 КК України.

Також, діючи умисно, повторно, 16.11.2023 (точного часу не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , отримав від ФОП « ОСОБА_9 » (договір поставки №165 ОП/КИ від 17.05.2023 р.), грошові кошти в розмірі 2 667 (дві тисячі шістсот шістдесят сім грн.) 60 коп. згідно видаткової накладної №154834 від 20.10.2023 р., факт чого підтвердив власним підписом.

В подальшому, ОСОБА_4 , не маючи наміру перерахувати вищевказані грошові кошти на рахунок підприємства, переслідуючи корисливі наміри, обернув на свою користь та розпорядився ними на свій розсуд, чим заподіяв ТОВ «Торговий дім АВ» матеріальний збиток на суму 2 667, 60 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, що виразились у привласненні чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене повторно в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 191 КК України.

29.04.2024 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника, та за згоди представника потерпілого, укладено угоду про визнання винуватості.

В судовому засіданні 06.05.2024 року прокурор підтримала угоду про визнання винуватості від 29.04.2024 року, укладену відповідно до вимог ст. 468-472 КПК України з обвинуваченим, в даному кримінальному провадженні №0000686, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.03.2024 року.

Обвинувачений та його захисник також просили суд затвердити таку угоду та ухвалити відповідний вирок, зважаючи на відсутність порушень прав та інтересів обвинуваченого на досудовому розслідуванні та визнання ним своєї винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення. ОСОБА_4 має можливість виконати покарання, що узгоджено між сторонами провадження.

Представник потерпілого ТОВ «Торговий дім АВ» - адвокат ОСОБА_6 не заперечував щодо укладення такої угоди та затвердження її судом, зважаючи на повне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, дотримання прав та інтересів потерпілої сторони на досудовому слідстві. На досудовому слідстві потерпіла сторона подала заяву, згідно якої надала згоду на укладання угоди про визнання винуватості, зважаючи на відсутність претензій до обвинуваченого.

В угоді про визнання винуватості, за участю захисника, сторони виклали обставини вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 191 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Сторони в угоді погодили призначене покарання ОСОБА_4 в кримінальному провадженні у виді позбавлення волі строком на п`ять років без визначення додаткового покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України: злочин, передбачений ч. 4 ст. 191 КК України, відноситься до тяжкого злочину та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати посади певні посади та займатись певною діяльність до трьох років .

Сторони дійшли згоди про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування узгодженого покарання, із застосуванням ст. 75 КК України враховуючи визнання ним своєї винуватості та щирого каяття, відшкодування завданих збитків в повному обсязі.

З урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України слід звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Суд вважає, що згідно вимог ч. 2 та ч. 5 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, зважаючи на особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому діяння, негативну оцінку своїм діям, повне відшкодування ним завданих збитків.

ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до статті 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України (згідно із Законом № 4652-VI від 13.04.2012).

У судовому засіданні 06.05.2024 року обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в скоєному злочині, що інкримінується визнав повністю, щиро розкаявся. Угоду про визнання винуватості підтримав та просив її затвердити. Укладення угоди відбулось добровільно, без примусу і тиску.

Захисник також підтримав указану угоду та вказав на добровільність позиції і власне волевиявлення обвинуваченого при її укладенні. Жодного тиску на нього з боку працівників поліції, прокурора не було.

Прокурор в судовому засіданні просила угоду про визнання винуватості, укладену відносно обвинуваченого, затвердити і призначити узгоджене в угоді покарання, оскільки при укладенні угоди про визнання винуватості, вимоги та правила КПК України та КК України дотримані.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, передбачені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

В судовому засіданні суд переконався у тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно вимог ст. 468-469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена, в тому числі, у провадженнях щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якому обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів (ч.4 ст. 191 КК України), що дає можливість підписання даної угоди. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, судом встановлено, що остання у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 191 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений же спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції кримінального закону.

Вид покарання, обраний відносно обвинуваченого, узгоджується з характеризуючими матеріалами, пом`якшуючими обставинами, якими є щире каяття, сприяння органам досудового слідства у розкритті злочину, відшкодування завданої шкоди у повному обсязі, тощо.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що укладена угода про визнання винуватості, - підлягає затвердженню.

У цьому зв`язку, у суду відсутність сумніви тому, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 191 КК України, за обставин, наведених в обвинувальному акті. Тому він підлягає кримінальній відповідальності за вчинені ним діяння з призначенням покарання, передбаченого угодою про визнання винуватості від 29.04.2024 року.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 (згідно зі ст. 66 КК України) є: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відшкодування завданих збитків.

Обтяжуючий покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено, про них не зазначив і прокурор.

Так, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України слід звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в один рік, з покладенням на нього, відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України відповідних обов`язків судом.

Саме такий іспитовий строк на думку суду, буде достатнім для виконання обвинуваченим своїх обов`язків та умов угоди.

Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для недопущення вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 під наглядом та контролем його поведінки за допомогою державних органів пробації.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Слід вирішити питання дії заходів забезпечення кримінального провадження, що встановлені на досудовому розслідуванні.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні не встановлені.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили у суду відсутні, зважаючи на відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 122, 124, 126, 177, 318, 322, 342-351, 358, 363-368, 473-475 КПК України, ст. 5, 65-67, 70-72, 75-77, 191 КК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29.04.2024 року, укладену в кримінальному провадженні №0000686, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.03.2024 року, між прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачуваним ОСОБА_4 , за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України відповідних обов`язків судом: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку 06.05.2024 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1