В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №0000268 від 23.09.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Оленівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одружений, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді водія-санітара медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2023 року наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №179-рс, ОСОБА_4 призначено на посаду солдата резерву 2 запасної роти, перебуваючого у посаді водія-санітара медичного пункту 1 механізованого батальйону, зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, сумлінно виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, військовослужбовець ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Відповідно до постанови КМУ №576 від 12 жовтня 1992 року, положень наказу МВС України №622 від 21 серпня 1998 року «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, зберігання бойових припасів здійснюється відповідно до дозвільної системи, яка є особливим порядком виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Всупереч вищевказаним нормативно-правовим актам, ОСОБА_4 , приблизно в жовтні 2022 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи поблизу м.Бахмут, Донецької області під час виконання бойового завдання у невстановленому місці (більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на території бойових дій, знайшов спорядженим корпусом ручну, осколкову, оборонну гранату Ф-1 промислового виготовлення та спорядженим корпусом осколкову наступальну ручну гранату РГН промислового виготовлення. Зазначену вибухову речовину ОСОБА_4 приблизно до кінця жовтня 2022 року на законних підставах зберігав в належному йому рюкзаку з особистими речами, для можливості застосування під час бойових дій в зоні бойових дій в Донецькій області, що було обумовлено бойовою обстановкою.

Приблизно в кінці жовтня 2022 року ОСОБА_4 покинув бойові позиції підрозділу військової частини у АДРЕСА_3 та вирушив до місця свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_4 повинен був здати наявні в нього вибухові речовини до складу військової частини, проте випадково залишив їх у себе в рюкзакі.

У подальшому ОСОБА_4 , зібравши свої речі разом із рюкзаком, в якому в свою чергу знаходилися спорядженим корпусом ручна, осколково, оборонна граната Ф-1, промислового виготовлення та спорядженим корпусом осколково наступальна ручна граната РГН промислового виготовлення, про які останній забув, поїхав додому. По прибуттю до дому ОСОБА_4 , викладаючи свої речі, випадково побачив гранату Ф-1 та гранату РГН, після чого у останнього виник злочинний умисел, направлений на зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання вибухових речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання. ОСОБА_4 , приблизно з кінця жовтня 2022 року (більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлені) до 23 вересня 2023 року продовжував зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вищевказані предмети, а саме спорядженим корпусом ручну, осколкову, оборонну гранату Ф-1, промислового виготовлення та спорядженим корпусом осколкову наступальну ручну гранату РГН промислового виготовлення, які відносять до категорії вибухових речовин.

Після чого, 23.09.2023 року, у період часу з 22 годин 30 хвилин по 23 годину 02 хвилину, працівниками ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, в ході проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000268 від 23.09.2023 року, за місцем мешкання ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено спорядженим корпусом ручну, осколкову, оборонну гранату Ф-1, промислового виготовлення та спорядженим корпусом осколкову наступальну ручну гранату РГН промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових речовин та придатні для здійснення вибуху, котрі ОСОБА_4 зберігав без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення визнав в повному обсязі, визнавши всі обставини викладені в обвинувальному акті. Суду пояснив, що у жовтні 2022 року він перебував під Бахмутом, де в окопі знайшов дві ворожі гранати, які поклав до рюкзаку з особистими речами, де зберігав. Наприкінці жовтня 2022 року він поїхав додому у відпустку, забувши про гранати, які були в рюкзаку. Коли він вдома розбирав рюкзак, то знайшов ці гранати, злякався та заховав їх у сараї. У подальшому гранати були вилучені працівниками поліції за місцем його мешкання. У скоєному розкаюється та зобов`язується правопорушень більше не вчиняти. Має бажання надалі продовжувати службу в ЗСУ. Також обвинувачений підтвердив, що цілком розуміє зміст обставин інкримінованих йому кримінального правопорушення, їх не оспорює та повністю визнає свою вину, така його позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших негативних обставин.

Згідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і роз`яснив, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обвинувачений і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що останній не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини щодо дати, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, форми вини.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст.263 КК України, як зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , на обліку у лікаря-нарколога та психіатра за місцем проживання не перебуває, групи інвалідності не має, за місцем проживання характеризується задовільно, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку та готовий понести передбачене законом покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно обрати в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, відповідно до ст.ст.122,124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової вибухово-технічної експертизи від 17.10.2023 року №СЕ-19/104-23/33699-ВТХ у розмірі 1510 грн.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373- 374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом зазначеного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На період проходження військової служби контроль за поведінкою ОСОБА_4 , який звільнений від відбування покарання з випробуванням, здійснюється військовою частиною, в якій проходить службу, а після звільнення з військової служби уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової експертизи у сумі 1510 грн. (одна тисяча п`ятсот десять грн.).

Речові докази:

- електронний носій, DVD-R диск формату DVD-R марки Perfeo з відеозаписом обшуку від 23.09.2023 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження постановою від 23 вересня 2023 року, а саме: корпуси гранат Ф-1 (1 од.), РГН (1 од.), відповідно до акту знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують від 12.10.2023 року - знищено, у зв`язку з цим суд не вирішує питання щодо цих речових доказів.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1