Справа № 522/2169/18
Провадження № 1-кп/532/404/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

обвинуваченого ОСОБА_21 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верблюже Саргатського району Омської області, рф, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового слідства ОСОБА_21 обвинувачується у тому, що 27.04.2017 року, приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_21 , перебуваючи поряд з ресторанно-готельним комплексом « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , вів розмову з мешканцями вул. Каманіна та ОСОБА_22 , який записував вказану розмову на належну йому цифрову відеокамеру «Nіkon АW 120». В ході вказаної розмови між ОСОБА_22 та ОСОБА_21 виник словесний конфлікт, під час якого останній почав висловлювати образливі слова по відношенню до ОСОБА_22 .

У зв`язку з тим, що вказані дії і розмова записувались на цифрову відеокамеру ОСОБА_22 , у ОСОБА_21 раптово виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, визначивши об`єкт свого злочинного посягання відеокамеру «Nіkon АW 120», яка належить ОСОБА_22 , з метою знищення відеозапису у момент зазначеного конфлікту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливу мету заволодіння чужим майном, ОСОБА_21 у зазначені час і місці, шляхом застосування до ОСОБА_22 насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося в нанесенні біля 4-х ударів руками в область тіла та обличчя ОСОБА_22 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та почав падати, а ОСОБА_21 у вказаний момент відкрито заволодів належною ОСОБА_22 відеокамерою «Nіkon АW 120», вартістю 5400 грн.

Після зазначених дій ОСОБА_21 з місця скоєння злочину втік і розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_23 матеріальну шкоду на суму 5400 грн.

Таким чином, ОСОБА_21 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_21 свою вину не визнав та пояснив, що працює директором будівельної компанії, у 2017 році вони проводили ремонт дороги по вул. Каманіна, але мешканці вважали, що це призведе до руйнування. Він проводив з ними зустрічі, там проводилась відео зйомка. В той день була домовленість про зустріч. Він прибув, там були мешканці, в якийсь момент з`явився ОСОБА_24 , він викрикував, зривав зустріч. Після чого пішов, а біля ресторану «Шпінат» його наздогнав ОСОБА_24 , почав висказувати непотрібні слова. Зупинившись, в руках був телефон, він почав вимагати телефон, ОСОБА_24 дістав балончик та бризнув в лице. Ми впали, нас рознімали. В якийсь момент відмахнувся та попав в ОСОБА_25 , він впав та сказав, що я напав на нього. Після цього я пішов до поліції, написав заяву та надав пояснення, у мене не було камери ОСОБА_26 . Вважає, що його вина не доведена, просив виправдати.

Потерпілий ОСОБА_22 судом не допитувався судом та на виклики до суду не з`являвся, у зв`язку з чим, 24.02.2023 року ухвалою суду було доручено Відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області провести розшукові дії щодо актуального номеру телефону, яким користується потерпілий ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлення його місцезнаходження , для подальшого забезпечення явки останнього у судового засідання до Приморського районного суду м. Одеси. Доручення не виконано.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , показав, що бачив ОСОБА_27 , він опускався по сходах, а за ним йшов другий чоловік, який брав за руку ОСОБА_28 . Потім бачив як ОСОБА_29 лежав вже на землі, а другий чоловік розпиляв газ в обличчя. Підійшов натовп людей, вони вирішили йому допомогти, у ОСОБА_28 була порвана одежа, обличчя червоне, очі сльозились.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , показав, що 27.04.2017 року була зустріч з мешканцями забудовника, там був ОСОБА_30 , він проводив зйомку. На крики, що б`ють ОСОБА_31 , він побіг та побачив, що ОСОБА_32 лежить на асфальті, а в руках Медведева камера Болдижара, він кричав віддай камеру. Таких випадків було декілька, він бачив як ОСОБА_28 наніс рукою удар в обличчя Болдижару. Весь час Медведева супроводжувала охорона.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , показав, що вони живуть за адресою: АДРЕСА_3 . Була забудова, підпорної стінки не було, хотіли розширити дорогу, забудовником був ОСОБА_28 . Вони звертались до мерії, забудовників. В той день зібралися на зустріч щоб їм побудували стінку. Були присутній ОСОБА_28 та ОСОБА_33 , який знімав на камеру. Все відбулось швидко, ОСОБА_33 був на землі, Медведев його вдарив, підійшла охорона, почалась сутичка. Медведев забрав камеру, він намагався забрати карту пам`яті.

Відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства, а саме ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Таким чином, суд не враховує показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 наданими на етапі досудового розслідування та судового розгляду, які є зацікавленими особами, інтереси яких представляв потерпілий ОСОБА_22 , що регламентується з практикою Верховного Суду (Постанова ККС від 30.05.2019, справа № 303/4947/14-к, провадження № 51-7979 км18).

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

На підтвердженні винуватості ОСОБА_21 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- висновком експерта № 937 від 28.04.2017 року, згідно якої у ОСОБА_22 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець, садно обличчя, синець ділянки правого ліктьового суглоба, синці лівого передпліччя. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки, ноги. Ступінь загоєння ушкоджень (синці багрово-синього кольору, садна з червоною поверхнею, що западає) вказує на їх спричинення у термін приблизно від декількох годин до 1-2 діб до моменту огляду і таким чином можуть відноситися до 27.04.2017 р. Вказані ушкодження, як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду предметів та відтворення відеозапису від 04.05.2017 року, згідно якого оглянуто два відео файли, стоп-кадрами з яких зображено як ОСОБА_22 здійснюють фізичну перешкоду; ОСОБА_21 тримає в руках предмет з ремінцем; ОСОБА_21 б`є кулаком в обличчя ОСОБА_22 , який у свою чергу намагається забрати з руки ОСОБА_21 свою камеру; ОСОБА_21 наблизившись до охоронця ймовірно передає камеру ОСОБА_22 ;

- додатком до протоколу огляду та відтворення відеозапису, на якому збільшене зображення стопкадру та порівняльне зображення фотокамери «Nіkon АW 120»;

- протоколом огляду та відтворення відеозапису від 06.05.2017 року, згідно якого чітко розпізнається ОСОБА_22 , якого відштовхують, оточують декілька людей в цивільному та камуфльованій формі, фізично здійснюють перешкоди від приближення до особи, яка за загальними зовнішніми ознаками розпізнається, що вказана особа ОСОБА_21 , який тримає одну руку в кармані куртки, декілька осіб приближуючись до нього, вимагають повернути камеру, на що він постійно ухиляється від людей та намагається віддалитись від них;

- протоколом свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що 27.04.2017 року була зустріч з мешканцями забудовника за адресою: АДРЕСА_3 . Була забудова, підпорної стінки не було, хотіли розширити дорогу, забудовником був ОСОБА_28 . Вони звертались до мерії, забудовників. В той день зібралися на зустріч щоб їм побудували стінку. Були присутній ОСОБА_28 та ОСОБА_33 , який знімав на камеру. Все відбулось швидко, ОСОБА_33 був на землі, Медведев його вдарив, підійшла охорона, почалась сутичка. Медведев забрав камеру, він намагався забрати карту пам`яті

Оцінивши покази обвинуваченого ОСОБА_21 та фактичні дані, що підлягали доведенню у судовому засіданні, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому КПК України. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового розслідування докази сторони обвинувачення у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_21 .

Суд визнає, що показання обвинуваченого ОСОБА_21 про його непричетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, не спростовані, дослідженими в ході судового розгляду жодними вагомими, переконливими, допустимими та належними доказами, наданими стороною обвинувачення.

Для злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, обов`язковими ознаками об`єктивної сторони є діяння, що полягає у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наслідки у вигляді заподіяної шкоди та зв`язок між діянням та наслідками.

Суд не вбачає у діях ОСОБА_21 наявності кримінального правопорушення, крім цього відсутній безпосередній зв`язок між діянням і наслідками. Обов`язковою ознакою злочину передбаченого статтею 186 КК України передбачена вина у формі умислу та корисливий мотив.

Крім того, суд критично оцінює наступні докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.04.2017 року.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, заяви і повідомлення осіб, які надходять до органу поліції відносяться до джерела інформації про вчинені кримінальні правопорушення, а не до доказу скоєння будь-якою особою будь-якого кримінального правопорушення;

-лист-заява ОСОБА_22 на ім`я начальника ГУНП в Одеській області від 05.05.2017 року, до якого додається компакт-диск з зафіксованим на ньому відеозаписом пограбування 27.04.2017 року.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, потерпілий, його представник та законний представник віднесені до сторони обвинувачення лише у випадках, установлених цим Кодексом (зокрема, у разі зміни прокурором обвинувачення в суді або при його відмові від обвинувачення; у разі здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення). І лише у таких випадках обов`язок відкриття матеріалів відповідно до положень ст. 290 КПК України, може покладатися на потерпілого.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, у порядку, передбаченим цим Кодексом.

Порядок зібраних потерпілою стороною доказів та долучення їх до матеріалів кримінального провадження регламентується ст. 220 КПК України.

Клопотання потерпілого про долучення до матеріалів кримінального провадження оригіналів відеозапису конфлікту в матеріалах кримінального провадження № 0001151 відсутнє.

Відповідна постанова слідчого про задоволення клопотання потерпілого про долучення до матеріалів кримінального провадження оригіналів відеозапису конфлікту в матеріалах кримінального провадження № 0001151 відсутня.

Протокол огляду предмету та відтворення відеозапису наданого потерпілим, відповідна постанова про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження, в матеріалах наданих прокурором відсутні.

В матеріалах визначених прокурором, як письмові докази по кримінальному провадженню № 0001151, взагалі відсутня інформація про законність отримання (вилучення) диску з відеозаписом, органом досудового розслідування, у встановленому КПК України порядку;

-рапорт інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП у м. Одесі ДПП ОСОБА_34 від 27.04.2017 року. Зазначений рапорт є неналежним доказом, оскільки не підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України;

-висновок судово-медичного експерта відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб № 937. Крім вищезазначеного висновку, будь-якої медичної документації, в якості доказів, прокурором додано не було.

Відсутність в матеріалах кримінального провадження медичної документації потерпілого, на яку посилається судово-медичний експерт, та не відкриття її стороні захисту відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України, виключає допустимість залучення як доказів як самої медичної документації, так і висновку експерта, формування якого здійснювалося на основі цієї документації.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.08.2019 року, у справі №555/456/18, провадження №51 -2676км 19.

-протокол огляду предметів та відтворення відеозапису від 04.05.2017 року;

-додаток до протоколу огляду предметів та відтворення відеозапису;

-постанова про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 05.05.2017 року, а саме: відеозаписів від 27.04.2017 року з назвами «V70427-190947», «V70427-191013» формату «MP4», розміром 7,51 МБ, 836 МБ відповідно, з цифрової камери належного ОСОБА_19 мобільного телефону «Meizu M3F», imei: НОМЕР_1 , записані на оптичний DVD-R диск;

-заява ОСОБА_35 на ім`я слідчого СВ Шевченківського ВП ОСОБА_36 від 06.05.2017 року;

-протокол огляду та відтворення відеозапису від 06.05.2017 року;

-три CD-диски з відеозаписами, проте, документально оформлено лише два;

-постанова про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 06.05.2017 року, а саме: відеозаписи від 27.04.2017 року з назвами «Маша» формату «MP4» та «AVI» розмірами 40,2 МБ відповідно з цифрової камери належного ОСОБА_37 мобільного телефону «Samsung», записані на оптичний DVD-R диск.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до КПК України, однією з процесуальних можливостей органів досудового розслідування з отримання документа в електронній формі (цифрового відеозапису з камер спостереження) є тимчасовий доступ до речей і документів як різновид заходів забезпечення кримінального провадження.

Стаття 159 КПК України визначає, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі й документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься у таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення. Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Таким чином, електронний документ (матеріали відеозйомки цифровою камерою, матеріали відеозйомки телефоном, тощо) міг бути отриманий внаслідок тимчасового доступу до речей і документів, на підставі ухвали слідчого судді, суду, що має відповідати вимогам ст. 164 КПК України та виконуватися відповідно до порядку, встановленому ст. 165 КПК України.

Відтак, слід вказати про те, що КПК України передбачає наступні форми вилучення електронного документа: отримання копії електронного документа (матеріалів відеозйомки цифровою камерою, матеріалів відеозйомки телефоном, тощо) під час виконання ухвали слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів; вилучення матеріального носія інформації під час обшуку або огляду житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді, у разі, якщо вилучення таких матеріальних носіїв прямо вказано в ухвалі слідчого судді, або з наступним протягом 24 годин поданням клопотання про арешт такого майна як тимчасово вилученого; отримання копії електронного документа під час обстеження шляхом таємного проникнення до публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, яке проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Компакт-диски добровільно видані свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_38 , які органом досудового розслідування були визнані речовими доказами, отримані і приєднані до матеріалів кримінального провадження з порушенням порядку встановленому КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які процесуальні документи щодо належної виїмки вказаних дисків, не вказано за якою процедурою та з яких інформативних джерел, носіїв був сформований даний диск, а тому даний доказ є недопустимий.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відеозаписи, які містяться на зазначених компакт-дисках, не можуть бути використані як доказ у даній справі (у відповідності до рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 20.10.2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України), оскільки здобуті з порушенням вимог КПК України, а тому є недопустимим доказом.

Як вбачається з п. 1 ч. 8 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», доказами у кримінальному провадженні, згідно зі ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Застосоване законодавцем при наданні визначення поняття «докази» формулювання «фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку» та положення ч. 3 ст. 17 КПК України про те, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, свідчать, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це, відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості.

Суду не надано жодних об`єктивних даних, які б були у розпорядженні органу досудового розслідування та які б могли свідчити про причетність обвинуваченого ОСОБА_21 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому суд, розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, з урахуванням положень ст.ст. 22, 23, 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення тих чи інших слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновків про необхідність виправдання ОСОБА_21 .

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 370, 374 КПК України, роз`яснень п. 23 ППВСУ № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до обґрунтованого висновку, що пред`явлене ОСОБА_21 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_21 , у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, вчинене саме ОСОБА_21 .

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_22 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відмовити.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_21 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_22 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відмовити.

Речові докази: два ДВД диски зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

02.05.24