Справа №487/2669/24
Провадження №1-кс/487/2250/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст. 368 КК України , про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024 прокурор Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 , в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучений в ході проведення обшуку транспортний засіб «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000024 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст. 368 КК України.

В ході санкціонованого обшуку проведеного 26.03.2024 в рамках кримінального провадження № 0000024, був вилучений транспортний засіб «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору.

Підставою для внесення клопотання зазначено те, що вилучене майно є речовим доказом, може підтверджувати факти і обставини вчинення кримінального правопорушення. Крім того набуто кримінально протиправним шляхом.

Прокурор в судовому засіданні, з урахуванням додатково наданих документів, просив про задоволення клопотання.

Представник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні, категорично заперечував проти задоволення клопотання. Зазначав, що транспортний засіб «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , є власністю дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , який був придбаний останньою 31.03.2023 за рахунок власних коштів. Посилаючись на відсутність законних підстав для накладення арешту, просив відмовити у задоволенні клопотання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. Зазначав, що вилучений транспортний засіб "Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , належить його дружині ОСОБА_6 , який вона придбала 31.03.2023 за отримані від підприємницької діяльності грошові кошти. Посилаючись на те, що спірний транспортний засіб не є речовим доказом у вказаному кримінальному правопорушенні, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000024 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

27.03.2024 у даному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування, ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням наданої їй влади чи службового становища поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

26.03.2024 в ході санкціонованого обшуку було вилучено «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору.

Постановою слідчого СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 від 27.03.2024 , транспортний засіб «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, визнано речовим доказом.

Судом встановлено, що відповідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу 4841/2023/3738992 від 31.03.2023, власником транспортного засобу «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору є ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно з ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинно здійснюватися згідно із законом, воно повинно мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, за змістом ч. 3 ст. 170 КПК у справах про арешт майна з метою, наведеною у п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідність майна будь-якому з критеріїв речових доказів перевіряється згідно зі стандартом доведення "достатні підстави". Наведений стандарт не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому у ході оцінки відповідності майна, арешт на яке просять накласти, ознакам речових доказів, слідчим суддею враховуються зміст поняття "речові докази".

Згідно з ст. 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, транспортний засіб марки «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , на якій прокурор просить накласти арешт, власником якого є ОСОБА_6 , повинен відповідатиме за одним із наведених критеріїв ознакам речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що він 1) був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, 2) зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, 3) містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 4) був об`єктом кримінально протиправних дій, 5) набутий кримінально протиправним шляхом.

Слідчий суддя вважає, що прокурором у клопотанні та у судовому засіданні не доведено, що вилучений транспортний засіб «Alfa Romeo" д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 , був набутий кримінально протиправним шляхом, тобто внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 .

Надані стороною захисту документи, свідчать про наявність прибутків у власника транспортного засобу - ОСОБА_6 , що в свою чергу свідчить про можливість прибуття останньою спірного транспортного засобу.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно належне ОСОБА_6 є втручанням у право власності, незаконним обмеженням у володінні, розпорядженні та користуванні своєю власністю. А тому, виходячи із п.2 ч.3 ст.132 КПК України, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 , як власника майна. При вказаних обставинах арешт майна порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст. 368 КК України , про арешт майна - відмовити.

Транспортний засіб марки " Alfa Romeo" д/н НОМЕР_1 - повернути власнику.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 10.04.2024 о 13.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1