Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/989/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника обвинувачених ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000544 від 19.08.2016 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красний Курган, Малокарачаєвського району, Ставропольського краю, російської федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Копище, Олевського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , у травні 2016 року, під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі у Державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вступив у попередню змову та погодився на пропозицію невстановленої особи прийняти участь у організації незаконного переправлення через державний кордон України з республікою білорусь двох громадян Республіки Індія на ім`я ОСОБА_16 (ОСОБА_38) та ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), а також трьох громадян Народної Республіки Бангладеш на ім`я ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), шляхом визначення місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, надання вказівок, порад, керівництвом такими діями.

Відповідно до розподілу функцій, доставку зазначених вище 5 (п`яти) нелегальних мігрантів з м. москва (російська федерація) до білорусько-українського кордону в район населеного пункту мілошевичі, лельчицького району, гомельської області (республіка білорусь), організувала невстановлена особа, якою для цього було залучено за грошову винагороду у якості перевізника гр. ОСОБА_15 , що не був обізнаний про злочинні наміри вищевказаних осіб та використовував для вказаних цілей мікроавтобус марки «Mercedes Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 .

У свою чергу ОСОБА_4 мав організувати безпосереднє переправлення іноземців через білорусько-український кордон поза встановленими пунктами пропуску, для чого ним було залучено свого знайомого жителя села Копище, Коростенського району, Житомирської області ОСОБА_5 . Також, ОСОБА_4 здійснював координацію дій між ОСОБА_5 та ОСОБА_15 за допомогою засобів мобільного зв`язку з метою забезпечення їх зустрічі у обумовленому місці та передачі групи нелегальних мігрантів.

На виконання попередньої домовленості учасників групи ОСОБА_4 , упродовж доби 23.05.2016 року, неодноразово телефонував ОСОБА_15 та координував напрям руху мікроавтобусу під його керуванням, у якому перевозилась група іноземців, а також аналогічним чином зазначеного дня координував піший маршрут руху ОСОБА_5 до обумовленого місця зустрічі, визначеного ОСОБА_4 на ділянці автодороги Р36 сполученням «лельчиці-глушковичі» в районі населеного пункту мілошевичі (1900 метрів від вказаного населеного пункту) лельчицького району, гомельської області (республіка білорусь).

Діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , отримуючи від останнього за допомогою засобів телефонного зв`язку, як одного з організаторів вчинення даного злочину, вказівки та поради щодо напрямку пішого маршруту, ОСОБА_5 23.05.2016 року, близько 13 год. 00 хв., перетнув державний кордон України з республікою білорусь в районі села Копище, Коростенського району, Житомирської області поза встановленими пунктами пропуску та, переховуючись від прикордонних нарядів у визначеному ОСОБА_4 районі, чекав прибуття вищевказаної групи іноземців для подальшого їх супроводження та безпосереднього незаконного їх переправлення через державний кордон України.

23.05.2016 року, близько 17 год. 00 хв., протиправна діяльність ОСОБА_5 була припинена, оскільки його було затримано військовослужбовцями Державного прикордонного комітету республіки білорусь (військова частина НОМЕР_2 ), у 4500 м від південно-західної околиці населеного пункту мілошевичі та 9000 м на північ від населеного пункту глушковичі, лельчицького району, гомельської області, на відстані 200 м. від автодороги Р 36 сполученням «лельчиці-глушковичі», лельчицького району, гомельської області (республіка білорусь), неподалік визначеного ОСОБА_4 місця для зустрічі та передачі для подальшого супроводження групи нелегальних мігрантів.

У такий спосіб ОСОБА_4 на виконання спільно розробленого плану з невстановленою особою виконав усі залежні від його волі дії, направлені на організацію незаконного переправлення через державний кордон України з республікою білорусь поза пунктами пропуску двох громадян Республіки Індія та трьох громадян Народної Республіки Бангладеш.

В свою чергу, ОСОБА_5 у травні 2016 року під час телефонної розмови отримав від свого знайомого ОСОБА_4 пропозицію здійснити незаконне переправлення через державний кордон України з республікою білорусь поза встановленими пунктами пропуску двох громадян Республіки Індія на ім`я ОСОБА_16 (ОСОБА_38) та ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), а також трьох громадян Народної Республіки Бангладеш на ім`я ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), на що відповів згодою.

Надалі, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , отримуючи від останнього за допомогою засобів телефонного зв`язку, як одного з організаторів вчинення даного злочину, вказівки та поради щодо напрямку руху пішого маршруту, ОСОБА_5 23.05.2016 року, близько 13 год. 00 хв., перетнув державний кордон України з республікою білорусь в районі села Копище, Коростенського району, Житомирської області поза встановленими пунктами пропуску та, переховуючись від прикордонних нарядів у визначеному ОСОБА_4 районі, чекав прибуття вищевказаної групи іноземців для подальшого їх супроводження та безпосереднього незаконного їх переправлення через державний кордон України, шляхом надання вказівок та порад вищевказаній групі нелегальних мігрантів з метою уникнення ними затримання прикордонними службами республіки білорусь та України.

23.05.2016 року, близько 17 год. 00 хв., протиправна діяльність ОСОБА_5 була припинена, оскільки його було затримано військовослужбовцями Державного прикордонного комітету республіки білорусь (військова частина НОМЕР_2 ), у 4500 м від південно-західної околиці населеного пункту мілошевичі та 9000 м на північ від населеного пункту глушковичі, лельчицького району, гомельської області, на відстані 200 м. від автодороги Р 36 сполученням «лельчиці-глушковичі», лельчицького району, гомельської області (республіка білорусь), неподалік визначеного ОСОБА_4 місця для зустрічі та передачі для подальшого супроводження групи нелегальних мігрантів.

Таким чином, ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 врахувати відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставини, а саме рецидив злочину та призначити останньому покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахувати відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та призначити останньому покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, прокурор просить стягнути з обвинувачених витрати на залучення експерта під час досудового розслідування та до набрання вказаним вироком законної сили запобіжних заходів відносно обвинувачених не обирати.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю, зазначив, що в час зазначений прокурором у обвинувальному акті перебував у місцях позбавлення волі де йому забороняли користуватися телефоном, а тому він не міг спілкуватися з ОСОБА_5 , вважає обставини викладені в обвинувальному акті надуманими, безпідставними та необґрунтованими.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю, зазначив, що дійсно знає ОСОБА_4 , оскільки вони проживають в одному населеному пункті Коростенського району, Житомирської області. Про те, що ОСОБА_4 раніше судимий та перебував у місцях позбавлення волі йому відомо, проте стверджує, що жодних контактів у цей час з ним не підтримував. Не заперечив, що 23.06.2016 року він перебував поблизу державного кордону України з республікою білорусь з метою купівлі пального, оскільки чув від знайомих, що на території республіки білорусь можна придбати пальне значно дешевше, проте зазначив, що кордону він не перетинав, а його перетягли працівники прикордонної служби республіки білорусь. Про незаконне переправлення іноземних осіб через державний кордон йому нічого не відомо.

Захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що на його думку в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження винуватості його підзахисних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, з чого зробив висновок, що обвинувачення в цілому ґрунтується лише на припущеннях. Також, вказав на ту обставину, що відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише через три місяці після затримання працівниками прикордонної служби республіки білорусь ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , який перевозив мікроавтобусом двох громадян Республіки Індія та трьох громадян Народної Республіки Бангладеш. При цьому, на його думку, незрозуміло що саме стало підставою для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Крім того, просить звернути увагу суду, що свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні зазначив, що особа, яка йому телефонувала з приводу перевезення іноземних громадян з російської федерації до кордону з республікою білорусь розмовляла російською мовою, без акценту, проте обвинувачені розмовляють лише українською мовою та із своєрідним місцевим акцентом.

Свідок ОСОБА_18 , який є односельчанином обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пояснив суду, що йому не відомі обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення. Зазначив, що на стадії досудового розслідування його викликали для допиту та він повідомляв орган досудового розслідування що він нічого не може розповісти з приводу незаконного переправлення іноземних громадян. Чому його викликали як свідка у вказаній справі йому також не зрозуміло.

Свідок ОСОБА_19 , який є старостою Копищенського старостинського округу, розповів суду, що від односельчан чув, що ОСОБА_5 затримали на території республіки білорусь та з цього приводу до села Копище приїжджали працівники Служби Безпеки України. Проте, обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення йому не відомі. Також, зазначив, що за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_5 характеризується з позитивної сторони, скарг від місцевих жителів на ОСОБА_5 не надходило. Охарактеризувати обвинуваченого ОСОБА_4 не зміг, оскільки не дуже добре його знає.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні повідомив, що є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_4 , а обвинувачений ОСОБА_5 є його кумом. Про затримання ОСОБА_5 на території республіки білорусь ОСОБА_20 дізнався через 3 дні. Причини затримання йому не відомі, з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення нічого пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_21 , який також є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_4 та кумом обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що про затримання ОСОБА_5 чув від односельчан, проте чому його затримали, а також обставини вчинення кримінального правопорушення йому не відомі. Також, розповів, що обвинувачений ОСОБА_5 в селі має прізвисько « ОСОБА_22 ». Чому його так називають пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що проживає із обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в одному селі. У 2016 році він користувався мобільним зв`язком «Київстар», яким мобільним зв`язком користувалися обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не пам`ятає. Про затримання працівниками прикордонної служби ОСОБА_5 дізнався приблизно через тиждень, проте причин затримання не знає. Обставин вчинення кримінального правопорушення суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_24 розповіла, що проживає з обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в одному селі, про те, що ОСОБА_5 затримали на території республіки білорусь чула від односельчан, проте з цього приводу нічого розповісти не може. Зазначила, що ОСОБА_4 дуже працелюбний. Також, про ОСОБА_5 нічого поганого вона не чула.

Свідок ОСОБА_17 , у судовому засіданні повідомив, що у жодних відносинах з обвинуваченими не перебуває та раніше їх не бачив. Розповів, що у 2016 році у власності мав мікроавтобус MERCEDES VITO та займався перевезенням пасажирів із м. Путивль, Сумської області до м. москви, російської федерації. ОСОБА_15 , який помер чотири роки тому, був його другом, працювали разом. Вказав, що дійсно у травні 2016 року до нього зателефонувала особа з українського номеру мобільного оператора, яка представилася ОСОБА_25 та попросила перевезти пасажирів з російської федерації до м. Мозир, республіки білорусь. З якого номера йому телефонували не пам`ятає, оскільки дзвонили йому досить часто та пройшло вже багато часу. Забирати пасажирів з російської федерації їздив ОСОБА_15 де вже на місці виявилося, що пасажири були іноземцями. ОСОБА_15 телефонував ОСОБА_17 , коли забрав пасажирів в аеропорту «Шереметьєво». Після цього, останній привіз пасажирів, як і домовлялися у м. мозир, республіки білорусь, а саме в прикордонну зону, де їх і затримали працівники прикордонної служби. Їх всіх арештували та в подальшому іноземних громадян депортували. Також, зазначив, що вказана особа ОСОБА_25 , яка телефонувала йому розмовляла чисто російською мовою.

Виходячи з аналізу норм ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000544 від 19.08.2016 року з якого вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало письмове повідомлення начальника міжрайонного оперативно - розшукового відділу підполковника ОСОБА_26 про виявлене кримінальне правопорушення;

- повідомленням начальника міжрайонного оперативно - розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Житомир) ОРУ ПнрУ підполковника ОСОБА_26 від 17.08.2016 року № 5/3-91 про виявлене кримінальне правопорушення зі змісту якого вбачається, що в ході проведення комплексу перевірочних заходів на ділянці відповідальності було отримано достатні дані, що свідчать про причетність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також керівництва такими діями з їх сторони. Зокрема, 23.05.2016 року зазначені особи здійснили спробу незаконного переправлення групи нелегальних мігрантів (5 громадян Південної Азії) з території республіки білорусь до України поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку мілошевичі (республіки білорусь) - Копище (Україна). Проте, вчинення даного злочину вищевказаним колом осіб не було доведено до кінця з причин, які не залежали від їх волі. Військовослужбовцями Державного прикордонного комітету рб було затримано зазначених нелегальних мігрантів в районі н.п. мілошевичі, лельчицького району, гомельської області на шляху слідування до лінії державного кордону України. Також, на лінії державного кордону України військовослужбовцями ДПК рб було затримано гр. ОСОБА_5 , який за співучасті з іншими громадянами мав намір здійснити зустріч вищевказаних нелегальних мігрантів та їх подальшу доставку до тилових районів України;

- документами прикордонної служби рб з яких вбачається факт затримання ОСОБА_5 23.05.2016 року на території республіки білорусь;

- протоколом огляду від 27.06.2018 року з якого вбачається, що старшим слідчим ОВС слідчого відділу УСБУ в Житомирській області майором юстиції ОСОБА_27 проведено огляд інформації, яка міститься на веб-сайтах всесвітньої системи взаємно сполучених комп`ютерних мереж, що базуються на комплекті Інтернет-протоколів та за допомогою веб-браузера Opera здійснено вхід на веб-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_3 » де 27.05.2016 року розміщено новину наступного змісту «мозирські прикордонники затримали групу азіатів, які нелегально знаходились на території республіки білорусь і які мали намір продовжити свій шлях в Західну Європу через Україну. Двоє громадян Індії і троє Бангладеш, перевозив їх житель України. Ось таке інтернаціональне незаконне співробітництво. Підозрілий мікроавтобус виявили мозирські прикордонники поблизу української території. Попередньо, нелегали повинні були переправитись через кордон пішки. Водій на автомобілі - через офіційний пункт пропуску. Азіати направлялись в Європу. Для цього легально прилетіли в росію, після вже нелегально через білорусь та Україну сподівались потрапити в Польщу. На даний час чоловіки затримані і очікують депортації. А ось по відношенню до підприємливого українця порушено кримінальну справу.»;

- протоколом проведення оперативно - технічного заходу від 21.11.2016 року зі змісту якого слідує, що заступником начальника міжрайонного оперативно - розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Житомир) оперативно - розшукового управління Північного регіонального управління майором ОСОБА_28 , на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Житомирської області №600/9 від 17.06.2016 року, в ході проведення негласного розшукового заходу «зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж» стосовно гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з належного йому мобільного терміналу за номером НОМЕР_3 у період з 17.06.2016 року по 15.08.2016 року зафіксовано, як ОСОБА_4 під час телефонних розмов з ОСОБА_20 ( НОМЕР_4 ), ОСОБА_21 ( НОМЕР_5 ) та ОСОБА_29 неодноразово цікавився долею ОСОБА_5 («Карася»), а також просив у останніх не давати його номер дружині ОСОБА_5 ( ОСОБА_30 ), оскільки зі слів ОСОБА_4 остання шукає хто «навів» її чоловіка для перетину українсько-білоруського кордону (дата та час розмови 28.06.2016 року, 08:54:53, тривалість 00:13:09; дата та час розмови 09.08.2016 року, 16:11:30, тривалість 00:01:54; дата та час розмови 09.08.2016 року, 16:14:18, тривалість 00:02:34; дата та час розмови 09.08.2016 року, 16:22:04, тривалість 00:14:18; дата та час розмови 09.08.2016 року, 16:37:26, тривалість 00:01:30).

Також, з вказаного протоколу вбачається, що під час телефонної розмови ОСОБА_4 з ОСОБА_29 09.08.2016 року, 16:22:04 обвинувачений ОСОБА_4 розповідав останній, що ОСОБА_5 тримають на території республіки білорусь через те, що у нього в телефоні є номер водія, який перевозив іноземних громадян та був затриманий працівниками прикордонної служби республіки білорусь, проте зв`язок з водієм мікроавтобусу протягом всього часу тримав саме ОСОБА_4 , використовуючи функцію роумінгу, для того, щоб його телефон не «прослухали». В ході вказаної розмови ОСОБА_4 також вказав, що попереджував ОСОБА_5 , щоб був обережним, тому що на постах стоять прикордонні працівники республіки білорусь, а також постійно тримав зв`язок з ним та з водієм мікроавтобусу, щоб контролювати ситуацію. Коли ж набрав ОСОБА_5 почув гавкіт собак та голоси, які ймовірно належали працівникам прикордонної служби республіки білорусь, відразу зрозумів, що ОСОБА_5 затримали та намагався додзвонитися водію мікроавтобусу, який не підіймав слухавку. У зв`язку з наведеним ОСОБА_4 зв`язався з особами, які йому «це запропонували» для того, щоб вони також намагалися додзвонитися до водія мікроавтобуса, проте це було безрезультатно, а тому він повторно зателефонував ОСОБА_5 та в режимі конференції підключив вказаних вище невстановлених осіб до телефонної розмови, щоб разом відслідковувати ситуацію. Слід зазначити, що при розмові ОСОБА_4 також вказував на те, що ОСОБА_5 достовірно відомо, що контакт з ним тримав саме ОСОБА_31 , а тому він нервується, щоб останній не розповів це працівникам поліції. При цьому, у ході вказаного діалогу ОСОБА_29 розповідала ОСОБА_4 , що в їхньому населеному пункті все село говорить, що ОСОБА_5 йшов переводити людей через кордон та зазначала, що ОСОБА_5 вже давно міг би розповісти працівникам прикордонної служби, що його «навів» ОСОБА_4 , проте ОСОБА_5 стоїть на тій версії, що йшов до республіки білорусь домовлятися за пальне.

Крім того, про те, що ОСОБА_5 йшов на кордон зустрічати людей ОСОБА_4 розповідав також під час телефонної розмови своєму брату ОСОБА_20 (дата та час розмови 09.08.2016 року, 22:01:33, тривалість 00:07:57);

- протоколами про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.09.2018 року та від 03.12.2019 року з якого вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_5 належить номер мобільного телефону НОМЕР_6 (ухвала слідчого судді Апеляційного суду Житомирської області №1559/6т від 12.07.2018 року та ухвала слідчого судді Житомирського апеляційного суду №2717т від 01.10.2019 року);

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - Аудіоконтроль особи від 28.02.2019 року та протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - Негласне отримання зразків мовлення, необхідних для порівняльного дослідження від 28.02.2019 року з доданим диском, відповідно до яких відібрано зразки мовлення ОСОБА_4 , 20.10.1989 року, які необхідні для проведення порівняльного дослідження зі зразками мовлення, що були отримані в результаті проведення відносно нього оперативно - технічного заходу - «зняття інформації з телекомунікаційних мереж» (ухвала слідчого судді Житомирського апеляційного суду №486т від 13.02.2019 року);

- висновком Українського науково - дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України від 27.05.2019 року № 25/4 відповідно до якого гр. ОСОБА_4 бере участь у розмовах, що записані на оптичному диску з реєстраційним № 28 від 12.10.2016 року у файлах: ДФ4 09_08_2016 16_11_30.wav, ДФ5 09_08_2016 16_14_18. wav, ДФ7 09_08_2016 16_22_04. wav, ДФ8 09_08_2016 16_37_26. wav, ДФ9 09_08_2016 22_01_33.wav, ДФ10 27_06_2016 20_36_11.wav, ДФ11 28_06_2016 08_54_53. wav;

- оптичним диском DVD-R, марки VIDEX, інв. № 28 від 12.10.2016 року, який містить файли відображені у висновку Українського науково - дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України від 27.05.2019 року № 25/4 та протоколі проведення оперативно - технічного заходу від 21.11.2016 року;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 27.08.2018 року з доданим до нього диском відповідно до якого старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області ОСОБА_27 , на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 27.07.2018 року по справі №296/7193/18, у присутності представника ПрАТ «Київстар» ОСОБА_32 ознайомився з роздруківками телефонних дзвінків, СМС повідомлень номерів мобільних телефонів, що належать ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 та здійснив їх виїмку шляхом запису на диск CD-R;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 19.07.2019 року з доданим до нього диском згідно якого старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області підполковник поліції ОСОБА_33 , на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.06.2019 року по справі №296/6003/19, у присутності представника ПрАТ «Київстар» ОСОБА_34 ознайомився з роздруківкою телефонних дзвінків (вхідних та вихідних), СМС повідомлень (вхідних та вихідних) з прив`язкою до базових станцій, через, які відбувалися з`єднання, здійснені з номерів телефонів мобільного зв`язку, які належать ОСОБА_15 (за період з 20.05.2016 року по 23.05.2016 року включно), а також ОСОБА_17 та невстановленим особам (за період з 20.05.2016 року по 01.09.2016 року включно);

- протоколом огляду від 21.09.2018 року зі змісту якого вбачається, що начальником четвертого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації н.п. Житомир оперативно - розшукового управління ПнРУ ДПСУ підполковником ОСОБА_35 оглянуто оптичний носій інформації CD-R з інформацією щодо телефонних з`єднань по номерам НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_9 вилученою у ПрАТ «Київстар» та в ході проведення огляду встановлено, що за період з 19.05.2016 року по 26.05.2016 року включно з абонентським номером телефону НОМЕР_10 , що належить ОСОБА_15 мав телефонні з`єднання лише абонент НОМЕР_3 ( ОСОБА_4 ). Ініціатором вказаних телефонних розмов завжди був абонент НОМЕР_3 ( ОСОБА_4 ). Також, 23.05.2016 року (дата затримання групи нелегальних мігрантів на території рб) ОСОБА_4 ( НОМЕР_3 ) мав телефонні з`єднання з абонентськими номерами телефонів НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , що належать ОСОБА_5 . Ініціатором вказаних телефонних з`єднань був ОСОБА_4 . При цьому, 23.05.2016 року ОСОБА_4 ініціативно по черзі телефонував на номери мобільних телефонів ОСОБА_15 та ОСОБА_5 . Після затримання ОСОБА_5 працівниками прикордонної служби рб ОСОБА_4 до кінця доби 28 разів безрезультатно намагався встановити контакт з ОСОБА_5 . Також, отримана від оператора мобільного зв`язку інформація свідчить про перебування 23.05.2016 року власника мобільного номеру НОМЕР_3 ( ОСОБА_4 ) в м. Житомир, а саме в районі, де розташована Житомирська виправна колонія № 4 та власника абонентських номерів НОМЕР_7 та НОМЕР_8 ( ОСОБА_5 ) в районі розташування н.п. Копище, Коростенського району, Житомирської області, а також за кордоном;

- матеріалами, які надійшли від компетентних органів республіки білорусь на запит СВ УСБУ в Житомирській області про надання міжнародної правової допомоги у кримінальному провадженні № 0000544 від 19.08.2016 року;

- протоколом огляду від 11.06.2019 року відповідно до якого старшим слідчим ОВС слідчого відділу УСБУ в Житомирській області підполковником юстиції ОСОБА_36 проведено огляд інформації, яка міститься на веб-сайтах всесвітньої системи взаємносполучених комп`ютерних мереж, що базуються на системі Інтернет-протоколів та з якого вбачається, що згідно протоколу огляду предметів від 24.05.2016 року при огляді блокноту, що був вилучений під час затримання ОСОБА_15 за порушення прикордонного режиму і правил перебування іноземних громадян в республіці білорусь виявлені записи з позначенням системи координат, які були внесені до системи пошуку через веб-сайт https://www.google.com.ua/maps/ та встановлено, що вказана місцевість знаходиться на території республіки білорусь.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Перес проти Франції» (рішення від 12.02.2004) вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Суд вважає необхідним докладніше зазначити про наявні у кримінальному процесі стандарти доказування.

Стандарт "переваги доказів" вважається дотриманим, якщо певне твердження є більш ймовірне ніж протилежне. Зазначений стандарт широко застосовується у ХХІ столітті (наприклад, саме за ним відбувається кримінальна процедура у Сполучених Штатах Америки), однак у вітчизняному кримінальному процесі він не застосовується. Найсуворішим стандартом, застосовуваним у кримінальних справах, є правило "поза розумним сумнівом", яке вимагає від обвинувачення довести, що єдине логічне пояснення, яке може бути одержане з доведених у суді фактів, є те, що обвинувачений вчинив інкриміноване діяння і ніяке інше логічне пояснення не може бути виведено з доказів. Саме такий стандарт прописаний як в Основному законі держави, так і в спеціалізованому нормативно-правовому акті (КПК України) і саме він застосовується у вітчизняному кримінальному процесі.

Саме законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст.94 КПК України).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п.150 остаточного рішення від 21 липня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 17.01.2023 року по справі № 640/21844/18 стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд.

Ч. 2 ст. 332 КК України передбачає відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод , вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища.

Безпосереднім об`єктом цього злочину є суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів. Правовою основою криміналізації незаконного переправлення осіб через державний кордон є ст. 2 Конституції України, відповідно до якої суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Поняття державного кордону визначено у ст. 1 Закону України «Про державний кордон України» «Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору».

Об`єктивна сторона цього злочину виявляється в: 1) незаконному переправленні осіб через державний кордон України; 2) організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництві такими діями; 4) сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод. Підвищена суспільна небезпека організованих форм злочинної діяльності з незаконного переправлення осіб через державний кордон обумовила специфічну структуру цього складу: по-перше, сама організаторська діяльність, незалежно від того, чи вдалося переправлення, чи ні, а також керівництво цією діяльністю розглядаються як закінчені злочини (злочини з усіченим складом); по-друге, особи, які здійснюють незаконне переправлення, а також особи, які сприяють цьому порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вважаються виконавцями злочину.

Незаконне переправлення осіб через державний кордон України - це дії особи, які полягають у забезпеченні перетинання (перевезення, переведення) державного кордону України іншими особами. Такі дії можуть бути вчинені у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності.

Організація - це дії, які виявляються у розробці планів, визначенні місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, створенні організованої групи, її фінансуванні, озброєнні тощо.

Керівництво - це активна діяльність щодо забезпечення самого переправлення під час його вчинення: віддання певних команд, розстановка учасників, розподіл їх обов`язків тощо.

Сприяння - будь-яке діяння, що допомагає здійснити незаконне переправлення. Закон дає вичерпний перелік засобів сприяння: порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Із суб`єктивної сторони цей злочин вчинюється з прямим умислом.

Суб`єкт - будь-яка особа, яка досягла 16 років.

Усі вищевказані докази, покладені в основу обвинувального вироку суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, отримані у передбаченому КПК України порядку, безпосередньо порушень вимог законодавства судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.

Судом не встановлено допущення істотних порушень: прав та свобод обвинувачених, інших осіб під час досудового розслідування в ході збирання і фіксування доказів по даному кримінальному провадженню, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав, щоб сумніватися у їх допустимості та достатності.

Оцінюючи надані та досліджені судом докази у кримінальному провадженні, оцінюючи їх реальний зміст, суд виходить саме з практики ЄСПЛ, яка орієнтує, що під час розгляду кримінального провадження суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, а не тільки її зовнішню сторону (рішення від 27.02.1980 року у справі «Девеер проти Бельгії»).

Суд критично оцінює пояснення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо не визнання ними своєї провини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки ці твердження направлені на затягування розгляду справи з метою уникнення покарання та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження. А тому, суд за наслідками судового розгляду дійшов переконання та розцінює відповідні покази обвинувачених як усталену модель захисту, форму реалізації права на захист, поведінку захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для них судово-слідчій ситуації, і вважає, що показання обвинувачених не впливають будь-яким чином на доведеність їх вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, тому суд не може вказані показання взяти до уваги.

Таким чином, враховуючи в сукупності наведені вище досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження доведена в повному об`ємі сукупністю вищезазначених доказів, а вчинене діяння кваліфікується за ч.2 ст. 332 КК України як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого щодо декількох осіб, керівництво такими діями, за попередньою змовою з групою осіб.

Також, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України, як незакінчений замах на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою з групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винних, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він характеризується позитивно за місцем проживання, є особою раніше судимою, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид і строк покарання, суд зважає на те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З урахуванням вмотивованих обставин, а також з`ясувавши повні і всебічні відомості про особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, з`ясування розуміння ним усвідомлювати значення своїх протиправних дій і керування ними, ставлення до вчиненого ним діяння, суд дійшов виваженого та обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкції інкримінованого йому злочину у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, оскільки суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена цим вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

Той факт, що ОСОБА_4 у період з 30.12.2022 року по 08.11.2023 року був військовослужбовцем Збройних Сил України, захищав суверенітет, незалежність, та територіальну цілісність України, беззаперечно заслуговує на увагу, проте враховуючи, що згідно листа начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_11 ОСОБА_37 від 28.12.2023 року №1843/23788 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_11 (по стройовій частині) від 08.11.2023 року №316 солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або інші причини), а також з огляду на відношення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого, невизнання ним своєї вини, відсутність щирого каяття обвинуваченого з приводу вчиненого, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він характеризується позитивно за місцем проживання, є особою раніше не судимою, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Санкцією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно ч. 3 ст. 15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України призначаючи покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Також, згідно п. 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на особливості призначення покарання за вчинення готування до злочину або вчинення замаху на злочин. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 68 КК України (2341-14 ) у разі засудження особи за готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України (2341-14), а відповідно до частини 3 цієї ж статті у разі засудження за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України. При цьому, призначаючи особі покарання згідно з частинами 2 і 3 статті 68 КК ( 2341-14 ), у вироку суд повинен наводити відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК ( 2341-14 ) у такому разі не потрібно.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України максимально можливе до призначення ОСОБА_5 за незакінчений злочин покарання складає 2/3 від вказаного строку, тобто 56 місяців позбавлення волі, що становить 4 роки 8 місяців.

При цьому, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням позиції прокурора, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, а тому обвинуваченому ОСОБА_5 , слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.332 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 п.1, п.2 ст.76 КК України. При цьому суд зазначає, що враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також достатньою для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою органом пробації довів своє виправлення.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому ОСОБА_5 оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»,відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із зайняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується.

Разом з цим, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення не являючись службовими особами.

Таким чином суд не може визначити для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 таке додаткове покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Арешт на майно обвинувачених не накладався.

Цивільний позов не заявлено.

Майнової шкоди у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Речові докази відсутні.

Як вбачається з матеріалів наданих прокурором у даному кримінальному провадженні проведено експертизу (дослідження) відео-, звукозапису №25/4 від 27.05.2019 року, вартість якої складає 17584 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 238). Вказані витрати документально підтверджені, отже, в порядку ст.124 КПК України, враховуючи роль кожного з обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, процесуальні витрати в загальному розмірі 17584 грн. 00 коп., пов`язані із залученням під час досудового розслідування експертів мають бути розподілені в рівних долях, тобто у розмірі 8792 (вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп. із кожного з обвинувачених.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 50, 65, 66, 67, 68, 75, 76, ч. 2 ст. 332 КК України, ст.ст. 100, 124, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.332 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення кримінального провадження у розмірі 8792 (вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення кримінального провадження у розмірі 8792 (вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,якщо таку скаргу не було подано. У разі подання такої апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку, а учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1