ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 оґли,

захисників обвинуваченого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

перекладача - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000277 від 04.10.2022 року,за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гюнешлі Білясуварського району Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 оґли залишено попередній тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 оґли рахувати з моменту затримання, а саме з 04.10.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 оґли в дохід держави судові витрати 1699,02 (одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять гривень дві копійки) гривень за проведення судової дактилоскопічної експертизи.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна та речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 оґли, 04.10.2022 року, близько 16:00 години, перебуваючи в торговому контейнері АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_12 , що раптово виник між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій і передбачаючи їх наслідки, умисно наніс не менше трьох сконцентрованих ударів ножем у шию та в ділянку грудної клітки потерпілому, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді сліпої колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки справа, сліпої колото-різаної рани правого плеча, проникаючої у порожнину гортані колото-різаної рани середньої третини шиї справа, внаслідок якої настала смерть потерпілого і перебуває у прямому причинному зв`язку з її настанням.

Причиною смерті Мамедова Нарімана Авез оґли є проникаюча колото-різана рана шиї з ушкодженням правої загальної сонної артерії, що призвело до виникнення масивної крововтрати, яка і являється безпосередньою причиною смерті (Том 3 а.с.64-66).

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга подається зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Вказує на те, що місцевим судом не вмотивовано наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зокрема, підставами для застосування положень ст.69 КК України, місцевим судом вказано на те, що обвинувачений щиро покаявся, добровільно відшкодував збитки (витрати у зв`язку з похованням померлого), з огляду на що потерпіла не наполягала на суворому покаранні, відсутність випадків притягнення до кримінальної відповідальності в минулому та стан здоров`я обвинуваченого. Проте, поза увагою суду залишилося те, що наведені судом обставини характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 оґли в загально-соціальному плані, проте жодним чином істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При ухваленні вироку суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим злочином і чому вони істотно знизили його тяжкість.

Судом при призначенні покарання не взято в повній мірі до уваги те, що ОСОБА_7 оґли обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі. Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 оґли наніс потерпілому не менше трьох сконцентрованих ударів ножем в життєво-важливі органи потерпілого - шию, де знаходиться сонна артерія, та грудну клітку, за наслідками яких спричинено сліпі колото-різані рани грудної клітки, плеча та проникаюча у порожнину гортані колото-різана рана шиї справа, яка і стала безпосередньою причиною смерті потерпілого.

Також суд першої інстанції не обґрунтував належним чином свого рішення про застосування ст.69 КК України під час призначення обвинуваченомупокарання та не врахував повною мірою ступеня тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, безпідставно визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття і добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином. Так, обвинувачений ОСОБА_7 оґли на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду кваліфікацію його дій за ч.1 ст.115 не визнавав, вказавши на початку судового розгляду на часткове визнання вини у зв`язку з чим судом першої інстанції досліджувались усі докази сторони обвинувачення. Лише під час судових дебатів обвинувачений, під тиском усіх досліджених доказів висловив своє щире каяття та визнав повністю свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що свідчить про відсутність його «щирого каяття». Окрім того, посткримінальна поведінка ОСОБА_13 оґли під час досудового розслідування (не намагався надати допомогу потерпілому, покинув місце події, укривався від органу досудового розслідування та був затриманий в порядку ст.208 КПК України), свідчить про те, що останній мав намір ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене.

Просить вирок від 30.01.2024 року відносно ОСОБА_7 оґли скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 оґли винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.Виключити з мотивувальної частини вироку наявність пом`якшуючої покарання ОСОБА_13 оґли обставини - щире каяття.У решті вирок залишити без зміни (Том 3 а.с.76-81).

На адресу Волинського апеляційного суду 16.04.2024 року від захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 оґли надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вказує на те, що норми закону передбачають можливість призначення більш м`якого покарання за наявності не будь-якихкількох обставин, що пом`якшують покарання, а лише тих, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі пом`якшуючі покарання обставини повинні існувати на момент вчинення кримінального правопорушення та бути безпосередньо пов`язаними з обставинами вчинення злочину, його причинами, мотивами та наслідками. Вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини кримінального провадження та дані, що характеризують особу. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.01.2024 року відносно ОСОБА_14 залишити без змін (Том 3 а.с.90-92).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_15 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої ОСОБА_15 . Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та його захисників, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 оґли у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 оґли за ч.1 ст.115 КК України, які виразилися в умисному вбивстві, тобто, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Разом з тим є безпідставними та не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_7 .оґли наявність пом`якшуючої покарання обставини «щире каяття».

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Як вбачається із вироку, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 оґли повністю визнав себе винним в обсязі висунутого йому обвинувачення, вказавши, що завдані збитки потерпілій відшкодовані, у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Також, з долучених матеріалів вбачається, що засуджений сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення.

Саме тому місцевим судом, перевіривши та дослідивши всі письмові докази у справі, з урахуванням фактичних обставин даного провадження було віднесено до обставин, що пом`якшують покарання «щире каяття».

Щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

За час розгляду справи в суді обвинувачений свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів. Окрім того, про щире каяття обвинуваченого свідчить його вибачення перед потерпілою та повне відшкодування завданої шкоди (оплатив переправлення тіла покійного до Республіки Азербайджан, його поховання та встановлення пам`ятника), потерпіла не має будь яких претензій матеріального та морального характеру, при цьому не наполягала на призначенні суворого карання. Виступаючи в апеляційному суді в поясненнях та судових дебатах, обвинувачений розкаявся, шкодуючи про вчинене та запевняючи суд про готовність нести покарання за вчинене. Наведене свідчить та дає підставу для висновку суду про наявність пом`якшуючої покарання обставини «щире каяття».

Апеляційний суд не вбачає з матеріалів кримінального провадження підстав для не визнання обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, і вважає, що вона має бути врахована при призначенні покарання обвинуваченому.

За наведених обставин є безпідставними доводи прокурора про необхідність виключення із мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_7 оґли наявність пом`якшуючої покарання обставини «щире каяття», оскільки ці доводи спростовані наведеними у вироку доказами й мотивами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 оґли покарання із застосуванням ст.69 КК України, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, суд їх вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

У кожному випадку застосування статті 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно справедливим.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 оґли покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого. Враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 оґли раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності (Том 1 а.с.192, 193), свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, вибачився перед потерпілою та повністю відшкодував завдану шкоду, оплатив переправлення тіла покійного до Республіки Азербайджан, його поховання та встановлення пам`ятника, потерпіла не має будь яких претензій матеріального та морального характеру, при цьому не наполягала на призначенні суворого карання, відповідно до її письмової заяви.

Місцевим судом також враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 оґли, зокрема те, що останній хворіє цукровим діабетом та постійно приймає інсулін (Том 3 а.с.36, 37), а також врахована конфліктна ситуація між покійним та обвинуваченим до нанесення тілесних ушкоджень.

Вказаним обставинам суд першої інстанції надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку, що вони є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, та про необхідність призначення ОСОБА_7 оґли покарання за ч.1 ст.115 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, призначивши реальне покарання нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.

На переконання суду першої інстанції таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 оґли, призначене за ч.1 ст.115 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді позбавлення волі, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 оґли в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто м`яким чи недостатнім для досягнення його мети, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді