Справа № 761/8701/24
Провадження № 1-кс/761/6108/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 720 230 004 100 000 42 від 22.09.2023,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2024 у справі №761/72/24 в рамках кримінального провадження № 720 230 004 100 000 42 від 22.09.2023, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 .

Клопотання обгрунтовано тим, що ГСУ СБУ здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 220 340 000 000 007 95 від 04.08.2023 в рамках якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України.

11.01.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/47458/23 було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, що було належить підозрюваному ОСОБА_5 .

Адвокат вказує, що арешт накладено необгрунтовано, оскільки власник майна не має жодного відношення до кримінального провадження, його причетність до протиправних дій не доведена, а отже необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження зокрема щодо майна яке належить ОСОБА_5 не має, а тому арешт майна підлягає скасуванню.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи свого клопотання та просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Прокурор заперечував проти скасування арешту, оскільки арешт накладено обгрунтовано та підстав для його скасування нема. Окрім того, зазначив, що метою для накладення арешту є можлива конфіскація майна, передбачена санкцією статті 111-2 КК за якою обгрунтовано підозрюється ОСОБА_5 . Також зазначив, що на даний час рішення слідчого судді про накладення арешту на майно ОСОБА_5 є предметом апеляційного розгляду.

Заслухавши доводи адвоката, прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ГСУ СБУ здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 220 340 000 000 007 95 від 04.08.2023 в рамках якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.І ст.111-2 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження хвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2024 було накладено арешт на майно, що належні підозрюваному ОСОБА_5 , з метою конфіскації як виду покарання.

Звертаючись з клопотанням заявник вказує, що на недоведеність винуватості власник майна, однак його права порушуються, а отже арешт підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

З огляду на положення ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом З частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна..

При цьому, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Доводи заявника про те, що у вказаному кримінальному провадженні не доведено винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому дій, передбачених ч.2 ст.28 ч.І ст.111-2 КК України - не спростовують висновку слідчого судді щодо можливості арешту такого майна.

Отже, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також наведені сторонами доводи, слідчий суддя дійшов висновку, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою конфіскації майна як виду покарання. Будь- яких негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2024 необгрунтовано не має, а заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, а також враховуючи правову кваліфікацію кримінального провадження, в рамках якого застосовано відповідний захід забезпечення кримінального провадження, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2024 у справі №761/72/24 в рамках кримінального провадження № 720 230 004 100 000 42 від 22.09.2023, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 .

Слідчи суддя: