Справа № 149/108/24
Провадження №11-кп/801/585/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 30.10.2023 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Макіївка Донецької області, громадянку України, працюючу на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Хмільницької міської ради в с. Голодьки Хмільницької територіальної громади, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 4003 грн 06 коп та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом визнано доведеним, що 28.10.2023 близько 18:00 год ОСОБА_7 , перебуваючи на спільній території будинків АДРЕСА_3 , побачила сусідку ОСОБА_8 , яка проживає в будинку АДРЕСА_3 , з якою на протязі тривалого часу склалися неприязні відносини, оскільки ОСОБА_8 постійно відв`язувала собаку, яка належить ОСОБА_7 та яка знову перебувала біля даної собаки.

В результаті чого виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, направилася до ОСОБА_8 схопила її за одяг і штовхнула вперед, від чого остання впала на землю.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 почала наносити удари ногами та руками по голові та кінцівках ОСОБА_8 , завдавши близько 15-ти ударів.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 980 від 14.12.2023 та № 67 від 28.12.2023 у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: «Закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку. Множинні гематоми та садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок», які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995.

Дій обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 19035,29 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Представник потерпілого вказує на м`якість призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, відсутність пом`якшуючої обставини - щире каяття з огляду на поведінку останньої, вимушеність вибачень обвинуваченої перед потерпілою через усвідомлення можливості призначення суворішого покарання. Також представник переконаний в необґрунтованості рішення суду в частині вирішення цивільного позову, безпідставне зменшення заявлених сум матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, витупи потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченої ОСОБА_7 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок без змін, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення вимог апелянта в частині призначеного покарання та поклався на розсуд суду щодо вирішення цивільного позову, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні проступку за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 125 КК України не оспорюється в апеляційній скарзі.

Доводи представника потерпілої про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та необхідність призначення покарання у виді обмеження волі, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначене ОСОБА_7 покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченої та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу.

Мотивуючи свої висновки щодо обраної ОСОБА_7 міри покарання, місцевий суд узяв до уваги, що остання працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, врахував обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої.

Доводи апеляційної скарги про відсутність пом`якшуючої обставини - щирого каяття, апеляційний суд вважає безпідставними, адже ОСОБА_7 надавала зазнавані пояснення, визнала вину у вчиненому, попросила вибачення у потерпілої, усвідомила наслідки своїх дій та зобов`язалась побідного більше не вчиняти.

Беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню доньку та новонароджену онуку, наявність пом`якшуючої обставини, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 найменш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу, який буде необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відтак, доводи представника потерпілої про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання не заслуговують на увагу і спростовуються наведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Також неспроможними є доводи апелянта про неправильне вирішення цивільного позову, неврахування судом усіх матеріальних витрат обвинуваченої та її душевного стану.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Приймаючи рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченої на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував вимоги закону та постановив справедливе рішення в цій частині.

В підтвердження суми матеріальної шкоди потерпілою було надано чеки про придбання ліків, частина з яких не стосувалась лікування отриманих потерпілою травм внаслідок дій обвинуваченої, а тому суд обґрунтовано не враховав їх про визначені суми матеріальної шкоди.

Визначаючи суму моральної шкоди, суд взяв до уваги як перенесенні страждання потерпілої, так і матеріальні можливості обвинуваченої, яка є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні неповноліттю доньку та внучку, її дохід за останні шість місяців становить 29934 грн.

Колегія суддів переконана, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимоги позову частково з врахуванням обставин справи, вимоги розумності та справедливості та із зазначенням у вироку відповідних мотивів прийнятого рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердженні під час апеляційного перегляду кримінального провадження. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції, або вказували б на порушення загальних засад, в апеляцій скарзі не міститься.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4