Справа № 290/579/21
Провадження №11-кп/801/260/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисників -адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судового засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000007 від 25.02.2021, за апеляційними скаргами прокурора Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Миропіль Дзержинського району Житомирської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та засудженого до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.02.2021 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Красний Луч Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) 28.01.2008 Романівським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки;

2) 29.01.2009 Романівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення з 25.02.2021 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

23.02.2021 року у проміжок часу з 15.45 год. до 23.45 год. у кімнаті кухні житлового будинку, що по АДРЕСА_3 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_12 з іншої сторони, під час спільного розпивання спиртних напоїв, виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на кухні вище зазначеного будинку, діючи спільно з єдиним умислом, нанесли чисельні удари руками та ногами по життєво важливих органах тіла ОСОБА_12 , а саме голові, ребрах, грудній клітці, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: чисельних мілких саден в лобній ділянці (в проекції лобної пазухи), двох саден в ділянці перенісся, синця правої підпахвинної ділянки, синця правої половини грудної клітки, синця в ділянці грудини, лівої молочної залози, двох синців в ділянці лівої реберної дуги, трьох синців лівої бокової стінки грудної клітки, 2 синців в лівій поперековій ділянці, синця правої поперекової ділянки, синця на рівні 10-12 ребер праворуч по заднє-підпахвинній лінії, трьох синців по заднє-підпахвинній лінії ліворуч, синця під нижнім кутом лівої лопатки, синця по зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, синця по зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, крововиливу в черевну порожнину по правому боковому каналу в об`ємі вилитої крові біля 50 см.3, крововиливу в м`які тканини правої половини грудної клітки з переходом на передню черевну стінку, в ліву половину грудної клітки, поперечного перелому грудини між 3-4 ребрами з крововиливом під плевру по внутрішній поверхні грудини, крововиливу в праву плевральну порожнину в об`ємі вилитої крові до 250 мл., крововиливу в ліву плевральну порожнину в об`ємі вилитої крові до 130 мл., крововиливу в стінку серцевої сумки по передній її поверхні, крововиливу в клітковину середостіння, крововиливу під плевру легенів, в легені, в жирову капсулу правої нирки, розриву лівої долі печінки по нижній поверхні та в ділянці ложе жовчного міхура, крововиливу в брижу тонкого кишківника, крововиливу в м`які тканини голови в лівій лобно-скроневій ділянці, в лівій тім`яній ділянці, в лівій завушній, правій потиличній ділянці, в ділянці потиличного горба, в правій завушній ділянці, перелом 5-6-7-8 ребер ліворуч по передній-підпахвинній лінії з ушкодженням реберної плеври, крововиливу в 4-5-6-7-8 міжреберні проміжки, перелому 2-3-4-5-6 ребер по передньо-підпахвинній лінії праворуч, відриву 5-6 ребер праворуч від грудини з ушкодженням реберної плеври, перелому 8-9 ребер праворуч по середньо-підпахвинній лінії, перелому 10-11-12 ребер праворуч по біляхребтовій лінії без ушкодження реберної плеври, крововиливу в м`язи правої поперекової ділянки, після отримання яких протягом не більше 20-30 хвилин настала смерть ОСОБА_12 .

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування вироку Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2023 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років; визнати ОСОБА_9 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили умисне вбивство ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою між собою. Їх дії органом досудового розслідування кваліфіковано за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Зазначає, що судом змінено належну кваліфікацію дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з п. 12 ч. 2 ст. 115 КК У країни на ч. 2 ст. 121 КК України без належної мотивації. Крім того, вирок має явні невідповідності у висновках суду, зокрема, суд вказав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 діяли єдино зі спільним умислом, однак, при кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 121 КК України не зазначив кваліфікуючу ознаку, передбачену ч. 2 ст. 121 КК України "вчинення групою осіб", обмежившись визнанням їх винними в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ставиться питання про зміну вирока Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2023 року відносно ОСОБА_10 та постановлення нового, яким пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання. Вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_10 характеризується посередньо за місцем проживання, а тому це не характеризує обвинуваченого з негативної сторони, обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, має на утриманні малолітнього сина, вину визнав, щиро розкаявся, повідомив, що жалкує, що своїми необережними діями спричинив смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить пом`якшити йому покарання, зазначаючи, що свідчення двох свідків суперечать одне одному.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_11 , підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення; думку захисника - адвоката ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили пом`якшити обвинуваченим покарання, заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження, виконавши вимоги ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , - не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації їх дій за ч.2 ст.121 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегією суддів перевірені доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності перекваліфікації дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 121 КК України на п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та з цього приводу зазначає.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що при кваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 органами досудового розслідування було залишено поза увагою диспозицію ст. 115 КК України, яка свідчить, що умисне вбивство може бути вчинено лише за наявності умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали.

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю.

Як вбачається з наявних матеріалів, судом першої інстанції ретельно досліджено докази, що мали значення як для фактичних обставин справи, так і для з`ясування змісту та спрямованості умислу винного, виходячи з сукупності всіх обставин фактично вчиненого діяння. Суд також врахував обставини конфлікту, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку обвинувачених як до скоєного, так і після цього, та ретельно з`ясував мотив та умисел ОСОБА_10 та ОСОБА_9 при вчинені вказаних вище дій.

Тому, враховуючи вищевикладене, та з огляду на докази наведені у вироку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, доведена в повному обсязі.

Доводи сторони обвинувачення щодо наявності попередньої змови між обвинуваченими колегія суддів до уваги не бере, оскільки вчинення злочину за попередньою змовою передбачає існування домовленості щодо всіх істотних елементів злочину (об`єкту, характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій).

З вироку вбачається, що конфлікт між потерпілим ОСОБА_12 та обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник раптово під час вживання алкогольних напоїв. Діями потерпілого було спровоковано вказаний конфлікт.Отже, враховуючи вищевикладене, доцільно стверджувати, що обвинувачені не мали попередньої змови на спричинення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Що ж стосується доводів прокурора про неврахування судом вчинення злочину групою осіб, то дана обставина є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і врахована судом при призначенні покарання.

Будь-яких підстав для перекваліфікації скоєного на п. 12 ч.2 ст. 115 КК України колегія суддів не знаходить, та відповідно доводи прокурора - задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, саме у виді реального позбавлення волі на строк 9 (дев`яти) років ОСОБА_10 та ОСОБА_14 - 9 років 6 місяців позбавлення волі відповідно.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за скоєне, суд обґрунтовано врахував, що наслідком вчиненого злочину є позбавлення життя потерпілого, а також відомості про осіб обвинувачених.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, мешкає із матір`ю, яка страждає на тяжке захворювання та потребує догляду, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра .

Обвинувачений ОСОБА_9 -раніше судимий, в тому числі за аналогічний злочин, одружений. за місцем проживання негативно характеризується, до затримання перебував під адміністративним наглядом, вів антигромадський спосіб життя, офіційно не працював, зловживав алкогольними напоями, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра .

Суд прийняв до уваги і позицію потерпілої ОСОБА_15 , яка наполягала на призначенні суворого покарання обвинуваченим.

Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст.2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Будь-яких підстав для призначення обвинуваченим менш суворого, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції, під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є вмотивованим, обґрунтованим та законним ,не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого, обвинуваченого та прокурора.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2023 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4