ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2324/24 Справа № 192/551/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, відбуває покарання з 09.05.2021, за час відбування покарання характеризувався задовільно, до нього було застосовано 1 стягнення у виді догани (08.04.2022) та два заохочення у виді подяки (16.01.2024, 11.04.2024), працевлаштований прибиральником у відділенні, до праці ставиться задовільно, у взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, підтримує соціальні зв`язки на волі шляхом отримання посилок, позову не має, виконавчі листи не надходили, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, не завжди має охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, перебуває на профілактичному обліку як схильний до членоушкодження. Разом з цим, суд врахував, що 23.09.2022 комісією виправної установи відмовлено засудженому у зміні умов тримання, 02.06.2023 відмовлено засудженому у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, 12.04.2024 - відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції засуджений подав в апеляційну скаргу, в якій вказує про незаконність ухвали суду та необґрунтованість висновків суду щодо його виправлення, оскільки вважає, що він довів своє виправлення сумлінною працею та задовільною поведінкою, й просить ухвалу скасувати та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що останній раніше неодноразово судимий, на цей час відбуває покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.10.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з перебуває в місцях позбавлення волі з 12 травня 2021 року, за час відбування покарання до засудженого було застосовано одне стягнення у виді догани (08.04.2022) та два заохочення у виді подяки (16.01.2024, 11.04.2024), за період перебування у ДУ УВП № 23 м. Полтава характеризувався задовільно, стягнень та заохочень не мав, з 28.08.2021 перебував у Київському слідчому ізоляторі, характеризувався задовільно, стягнень, заохочень не мав, перебуваючи транзитом у ДУ УВП № 6, м. Бахмут, порушив режим утримання, за що мав одне стягнення, у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» знаходиться з 21 квітня 2022 року, працевлаштований прибиральником у відділенні, до праці ставиться задовільно, за час відбування покарання характеризується задовільно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для їх самостійного виконання не має, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере участь в організації виховних заходів, які провадяться в установі, проявляє соціальну корисну активність в організації самодіяльних організацій, підтримує соціальні зв`язки на волі шляхом отримання посилок, позову не має, виконавчі листи не надходили.

Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, не завжди має охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та роботі самодіяльних організацій, перебуває на профілактичному обліку як схильний до членоушкодження.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що комісією виправної установи 23.09.2022 відмовлено засудженому у зміні умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України, 02.06.2023 відмовлено засудженому у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, 12.04.2024 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 09.05.2021, за весь час відбуття покарання має лише два заохочення, які він отримав лише в січні та квітні 2024 року, й мав одне стягнення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, який вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на цей час ОСОБА_7 можливо і стає на шлях виправлення, однак не довів його, оскільки відбуваючи покарання з травня 2021 року почав отримувати заохочення лише в 2024 році, що вказує на відсутність системи у процесі його виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_7 про наявність заохочень та сумління ставлення до праці є неприйнятними, оскільки дотримання належної поведінки є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і почали відбуватися, однак на цей час вказані обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_7 тільки стає шлях виправлення, а не довів його, тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4