Справа №589/655/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/211/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Розбещення неповнолітніх
УХВАЛА

Іменем України

03 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/655/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки висновки суду не підтверджуються дослідженими доказами, при цьому суд не взяв до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2022 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.

Згідно вироку, в період з літа 2019 р. до серпня 2020 р. ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що ОСОБА_12 є малолітньою особою, перебуваючи або в будинку, або в приміщенні літньої кухні, яка розташована на території садиби АДРЕСА_1 , неодноразово вчиняв щодо неї розпусні дії.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 та законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_10 , то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_10 .

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним, що останній вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи.

Потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що подія трапилась влітку, коли їй було сім років, а почалась - коли їй було 6 років. Підтвердила вчинення відносно неї розпусних дій обвинуваченим, коли вона разом із своїм дідом приїжджали в гості до ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що приїздив разом зі своєю онукою ОСОБА_12 до будинку, в якому проживає його сестра ОСОБА_14 та її чоловік (обвинувачений). Останній візит був 17 чи 18 серпня 2020 р. Свідок підтвердив, що потерпіла залишалася наодинці з обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_9 (законний представник потерпілої) пояснила, що ввечері одного з днів серпня 2020 р. вона дізналася від доньки, що обвинувачений вчиняв відносно неї певні (розпусні) дії.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що про дії обвинуваченого дізналися від ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 159 від 27.08.2020 у потерпілої мається почервоніння передвір`я піхви, яке могло утворитися в строк не менше 1-2 діб до огляду. Експертне дослідження здійснювалось на підставі наданої медичної документації, а сам огляд проведений 23.08.2020.

З висновку судово-психіатричного експерта № 230 від 06.10.2020 вбачається, що ОСОБА_12 , з урахуванням віку, особливостей психічного розвитку, її індивідуальних особливостей, здатна правильно сприймати, запам`ятовувати та відтворювати обставини, що мають значення у справі (зовнішній, фактичний бік подій) та здатна давати щодо них відповідні показання. З урахуванням недостатнього розвитку логічної довготривалої пам`яті та інтелектуальних здібностей (відповідно віку) не може відтворювати хронологію та послідовність подій. ОСОБА_12 не розуміла характер та значення вчинених відносно неї дій, не могла здійснювати активний, повноцінний опір, а діяла в межах ресурсів власної особистості (пасивно підкорювалась). Підвищеної схильності до фантазування та навіювання не виявлено.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недопустимість як доказів показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в основу обвинувачення, визнаного доведеним, зокрема щодо вчинення обвинуваченим розпусних дій, перш за все покладені показання потерпілої та висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи на підтвердження достовірності повідомлених нею фактів і обставин, а на підставі ж показань свідків судом встановлені час, місце та інші обставини кримінального провадження, які також підлягають доказуванню ст. 91 КПК та повністю узгоджуються з показаннями самої потерпілої, підстав вважати які недостовірними, хибними чи помилковими не встановлено, як і не установлено підстав обмовляти обвинуваченого.

З наведеного слідує, що наявність у показаннях свідків певних висловлювань щодо частини подій, які ґрунтуються на поясненнях інших осіб, в даному випадку, не є підставою для визнання цих доказів недопустимими згідно ст. 97 КПК.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, також надав належну оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення, зокрема про те, що ОСОБА_10 не міг вчинити злочин 17-18 серпня 2020 р., що підтверджується висновком експертизи № 159 від 27.08.2020.

Так, згідно встановлених обставин вчинення злочину було розпочато літом 2019 р. та продовжувалось до серпня 2020 р., при цьому свідок ОСОБА_13 пояснив, що останній раз він їздив із потерпілою до будинку, де проживав ОСОБА_10 , 17 чи 18 серпня 2020 р., а відповідно висновку судово-медичної експертизи № 159 від 27.08.2020 у потерпілої виявлено почервоніння на тілі, яке могло утворитися в строк не менше 1-2 діб до огляду (23.08.2020), що цілком відповідає визнаному доведеним обвинуваченню щодо часу злочину та жодним чином не виключає його вчинення обвинуваченим.

Показання свідка ОСОБА_14 (дружини обвинуваченого) про те, що ОСОБА_10 не міг вчинити злочин також через те, що вона завжди знаходилась вдома коли потерпіла була у них, спростовуються як її ж показаннями, так і показаннями свідка ОСОБА_13 , згідно яких останнього разу (17-18 серпня 2020 р.) потерпіла на деякий час залишалася без нагляду свідків, у той час як обвинувачений був поруч з нею.

Таким чином, сукупність всіх обставин справи, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що ОСОБА_10 вчинив розпусні відносно потерпілої, що вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих доказів, оскільки версія сторони обвинувачення пояснює всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події.

Наявності таких обставин, яким версія сторони обвинувачення не змогла надати розумного пояснення або які б свідчили про можливість іншої версії події, не встановлено. Будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія події, яка дає підстави для висновку про те, що мав місце злочин і він був вчинений ОСОБА_10 .

Що стосується клопотання захисника про повторне дослідження письмових доказів, то воно є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції 1) не повністю або 2) з порушеннями. При цьому варто зазначити, що за змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення. Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України

Тобто, сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції. Разом з тим, у ч. 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Однак, у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Колегія суддів наголошує, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

У цьому кримінальному провадженні стороною захисту не було доведено підстав, які б покладали на апеляційний суд обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 404 КПК, тому колегія суддів обмежилася лише аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих місцевим судом, та за результатами перегляду вироку погодилася з їх оцінкою, даною судом першої інстанції, що не суперечить встановленій у ст. 23 КПК засаді безпосередності дослідження доказів.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2022 відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4