Справа №592/1783/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/720/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого в КП «Електроавтотранс» водієм, одруженого, учасника бойових дій, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не сидомого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в якій він просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023 скасувати і ухвалити новий вирок, яким просив виправдати ОСОБА_10 з підстав недоведенння його вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_10 на його користь 12 000 грн відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що вирок суду першої інстанції незаконний, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а саме не підтверджуються доказами, дослідженими в ході судового розгляду. В тому числі, на переконання захисника, матеріалами справи не підтверджується будь-яка наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 .

Апелянт аналізував склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та зауважував, що в обвинувальному акті і вироку суду не зазначено, що ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна лінійної форми в лобній ділянці справа, садно неправильної овальної форми в правій виличній ділянці, синець неправильної овальної форми в ділянці нижньої повіки правого ока, синець неправильної овальної форми в ділянці щоки, садно неправильної овальної форми в ділянці нижньої губи справа, відсутність 4 зуба в нижній щелепі справа, лунка гіперемійована, набрякла, на нижній щелепі зліва 1 зуб рухомий, синець по тильній поверхні неправильної овальної форми кисті, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 937 від 26.01.2023 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Захисник зауважував, що вказаним висновком надано кваліфікацію переліченим ушкодженням, але будь-яка медична документація, яка б підтверджувала факт виявлення у ОСОБА_7 вказаних в обвинувальному акті тілесних ушкоджень в матеріалах справи немає, стороною обвинувачення не подавалось, судом не досліджувалось і в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту не відкривались.

Так, апелянт звертав увагу, що у висновку № 937 від 26.01.2023 згадується акт судово-медичного обстеження № 918 без дати, але не зазначається, в кого були виявлені описані тілесні ушкодження, коли, ким та у який час. Даний акт судом не досліджувався і його зміст суду невідомий, прокурором він не подавався і в реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження його немає. Де експерт отримав вказаний акт невідомо. Крім цього і потерпілий на обстеження не направлявся. Тому, висновок експерта № 937 від 30.12.2022 захиник вважав недопустимим доказом.

Також захисник звертав увагу і на те, що в основу висновку № 937 від 26.01.2023 було покладено заключення ортопеда-травматолога від 14.12.2022 та висновок лікаря-нейрохірурга від 14.12.2022. При цьому, в ході проведення судово-медичної експертизи, експерт повинен використовувати оригінали медичних документів, які повинні бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу. Захисник зауважував, що експерт зазначав, що медична документація стосується саме ОСОБА_7 , проте у висновку та заключенні від 14.12.2022 не вказані ім`я і по батькові пацієнта. Також, заключення і висновок не мають ні печатки лікаря ні печатки медичного закладу, що позбавляє цих документів офіційного статусу.

Крім цього, захисник звертав увагу і на те, що з наданих потерпілим і досліджених судом заключення ортопеда-травматолога і висновку лікаря-нейрохірурга від 14.12.2022 не вбачається кому саме вони видані.

Щодо існування факту нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень, то їх підтвердження захисник ставив під сумнів, оскільки суд врахував пояснення дружини потерпілого, та безпідставно відкинув пояснення дружини обвинуваченого. Натомість дружина потерпілого зазначала, що останньому внаслідок бійки вибили два зуби, а насправді як було встановлено, зуб вибили лише один. Свідок ОСОБА_11 бійки між обвинуваченим і потерпілим не бачила.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 14.12.2022 близько 09 год. ОСОБА_10 , перебував за місцем свого проживання, а саме, біля подвір`я домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та займався прибиранням снігу, і в той час побачив як його сусід ОСОБА_7 , перебуваючи біля свого подвір`я, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , також займався прибиранням снігу. Так як у ОСОБА_10 з ОСОБА_7 склались раніше неприязні стосунки, між ними почався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, підбіг до ОСОБА_7 та наніс останньому один удар правою рукою в область лівого ока, один удар лівою рукою в область правого ока, після чого ОСОБА_7 пригнувся та ОСОБА_10 наніс йому удар правою ногою в область підборіддя і губ, після чого потерпілий закрив обличчя руками та ОСОБА_10 наніс йому ще один удар правою ногою в область правої кисті.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: садно лінійної форми в лобній ділянці справа, садна лінійної форми в правій виличній ділянці, синець неправильної овальної форми в ділянці нижньої повіки правого ока, синець неправильної овальної форми в ділянці лівої щоки, садно неправильної овальної форми в ділянці нижньої губи справа, відсутність 4 зуба в нижній щелепі справа, лунка зуба гіперемійована, набрякла, на нижній щелепі зліва 1 зуб рухомий, синець неправильної овальної форми в ділянці правої кисті по тильній поверхні, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновком судово-медичного експерта № 937 від 26.01.2023.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити новий вирок, яким просили виправдати ОСОБА_10 з підстав недоведенння його вини у вчиненні кримінального правопорушення, думки прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 і його представника адвоката ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечили і просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, відмовивши захиснику в повторному дослідженні доказів, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Так вирішуючи вимоги клопотання захисника ОСОБА_9 , про повторне дослідження висновків судово-медичних експертих, на які суд першої інстанції посилається у вироку як на докази вини обвинуваченого, і медичну документацію, яка також виступала предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів в задоволенні такого клопотання відмовляє виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційний суд з даного питання зауважує, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 року в справі №127/14811/17.

В іншій постанові від 21.12.2022 року (справа №759/5737/17) Верховний Суд також зазначив, що на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція Верховного Суду в постанові по справі№712/2341/15-к, відповідності до якої, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Отже, відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Як слідує з мотивувальної частини вироку суду, а також журналів судових засідань, судом першої інстанції в присутності всіх учасників судового провадження були в повному обсязі досліджені письмові докази, в тому числі і висновки експертів і медична документація, яку просив захисник повторно дослідити в апеляційному суді.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства. Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується з позицією викладеною в постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.12.2022 року (справа №759/5737/17).

Враховуючи, що захисником не наведено будь-яких раціональних обґрунтувань, які вказують та те, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, в розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України, для задоволення клопотання.

Щодо вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 то тут апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченого склад злочину з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, потерпілого, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненому не визнав і суду пояснював, що 14.12.2022 зранку він прибирав сніг біля будинку. В цей час біля свого будинку було подружжя ОСОБА_12 . ОСОБА_7 підійшов до нього та почав говорити йому щодо начебто неправильно встановленої огорожі, порушення при будівництві будівельних норм. Це все не відповідало дійсності. Потім ОСОБА_7 почав вимагати надати так звані докази попереднього злочину лопату та інші предмети. Між ними виник конфлікт і ОСОБА_7 розбив лопатою лічильник електричної енергії. Тут вийшла його дружина і він сказав, що треба викликати поліцію. ОСОБА_7 почав погрожувати його дружині. Він пішов додому. Через 15-20 хвилин прийшов дільничний і сказав, що сусід ОСОБА_7 викликав поліцію через начебто його побиття. Потім з`явилися інші працівники поліції. Він також викликав поліцію, оскільки ОСОБА_7 розбив лічильник. Бійки з ОСОБА_7 не було, ударів він не наносив. Між ним та ОСОБА_7 триває конфлікт більше двох років. Кримінальне провадження за ст.125 КК України, де обвинуваченим є ОСОБА_7 , розглядається Зарічним районним судом м.Суми.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_10 доказана дослідженими в ході судового розгляду іншими доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 пояснював, що зранку 14.12.2022 він чистив сніг біля свого двору, а ОСОБА_10 наскочив на нього та почав бити за те, що нібито він розбив його лічильник електричної енергії. ОСОБА_10 наніс йому два удари кулаками по обличчю, він нахилився і отримав удар правою ногою в щелепу. Удари по обличчю ОСОБА_10 наносив правою і лівою рукою. Тоді вискочила його жінка, була викликана поліція. Його дружина була на відстані 3 метри, коли йому наносили удари. Він відразу звернувся за медичною допомогою. У нього були гематоми на обличчі, на другий день у нього випали два зуба, потім 7 зубів випало. Між ними близько двох років неприязні стосунки через недотримання ОСОБА_10 будівельних норм при будівництві будинку, розташування огорожі.

Свідок ОСОБА_11 , яка проживає по АДРЕСА_3 , і є сусідкою обвинуваченого і потерпілого, в суді першої інстанції пояснювала, що в той день випав сніг і зранку вона чистила сніг біля свого будинку. Почула розмову на підвищених тонах між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . Вони прибирали сніг біля своїх будинків. Вона почистила сніг, підійшла до ОСОБА_7 , а потім пішла до свого будинку. Хвилин через 10 знову вийшла на вулицю, щоб продовжити чистити сніг. Побачила дружин ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . До неї підбіг ОСОБА_7 і сказав, щоб вона подивилася, що зробив ОСОБА_10 Саму бійку вона не спостерігала. Вона побачила як ОСОБА_7 підняв шапку та підбіг до неї з розбитим обличчям, обличчя у ОСОБА_7 було у крові. Їй відомо, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 конфліктують тривалий час.

Судом встановлено, що показання свідка ОСОБА_11 підтверджують, що між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 виник конфлікт, у ОСОБА_7 , який підійшов до свідка ОСОБА_11 , було розбите обличчя, була кров на обличчі, тобто були ознаки нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_13 дружина потерпілого, в суді першої інстанції пояснювала, що 14.12.2022 близько 09 год ранку чоловік пішов чистити сніг лопатою. В той час сніг чистив і ОСОБА_10 . Вона почула, що її чоловік та ОСОБА_10 сперечалися за межу, між ними була нецензурна лайка. Потім їх син сказав, що відбувається бійка і вона вийшла у двір. Вона побачила, що ОСОБА_10 наніс удар правою ногою в обличчя чоловіку. ОСОБА_10 плигнув на чоловіка, який присів, та почав душити. Вийшла дружина ОСОБА_10 і почала відтягувати обвинуваченого. Вона викликала поліцію. Її чоловік ОСОБА_10 не бив. Те, що відбувалося бачила сусідка ОСОБА_14 , яка була біля свого двору на відстані 5-6 метрів. Її чоловік ОСОБА_7 відразу звернувся до медичного закладу, оскільки у нього були вибиті два зуби, була гематома на обличчі, розбита губа.

З показань свідка ОСОБА_13 судом встановлено, що вона бачила лише один удар, який був нанесений ОСОБА_10 , інших ударів не бачила.

Також судом першої інстанції було досліджено і висновок ортопеда-травматолога СОКЛ від 14.12.2022 та висновок лікаря-нейрохірурга СОКЛ від 14.12.2022 з яких встановлено, що ОСОБА_7 відразу після нанесення йому тілесних ушкоджень звернувся до медичного закладу і йому був встановлений діагноз забій правого променево-зап`ясткового суглобу, розтягнення зв`язкового апарату правого передпліччя та забій м`яких тканин правої скроневої ділянки. Лікарем-нейрохірургом було призначена ОСОБА_7 рентгенографія черепу і є відповідний висновок лікаря-рентгенолога КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня».

Як слідує з матеріалів справи вказані висновки лікарів та рентгенографія надавалися суду першої інстанції в оригіналах, в них зазначені прізвище потерпілого, встановлений діагноз чи висновок за результатами рентгенологічного дослідження, є дата обстеження, підписи лікарів. Також у висновках зазначені назви медичного закладу.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції, під час дослідження цих висновків лікарів, сторона захисту жодних заяв чи клопотань про визнання цих доказів недопустимими не заявляла.

Також, з висновку судово-медичного експерта № 937 від 26.01.2023 (а.пр.67-68) судом першої інстанції встановлено, що при обстеженні судово-медичним експертом у ОСОБА_7 виявлені ушкодження: в лобній ділянці справа садно лінійної форми розміром 6х1,5см вкрите кіркою коричневого кольору на рівні навколишніх тканин. В правій виличній ділянці садно неправильної овальної форми розміром 2,5х1см вкрите кіркою коричневого кольору на рівні навколишніх тканин. В ділянці нижньої повіки правого ока синець неправильної овальної форми розміром 4х2см багрово-синього кольору. В ділянці лівої щоки синець неправильної овальної форми розміром 2х1см багрово-синього кольору. В ділянці нижньої губи справа садна неправильної овальної форми розмірами 0,8х0,5, 1х0,5см. На нижній щелепі справа відсутність 4 зуба, лунка зуба гіперемійована, набрякла, на нижній щелепі зліва 1 зуб рухомий. В ділянці правої кисті по тильній поверхні синець неправильної овальної форми розмірами 5х3см синього кольору. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень, та могли виникнути внаслідок нанесення ударів руками, ногами, кількість травматичних впливів не менше п`яти. Описані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження могли утворитися в термін, зазначений в постанові (тобто, 14.12.2022).

З дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 937 встановлено, що в ньому йдеться про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також у висновку експерта судово-медичний експерт посилається на обстеження ОСОБА_7 з метою фіксації тілесних ушкоджень 15.12.2022 (Акт судово-медичного обстеження №918). Цей акт судово-медичного обстеження № 918 є документом, який складається експертом при безпосередньому обстеженні потерпілого як це передбачено п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995. Згідно з п.4.1 цих Правил судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. У висновку судово-медичного експерта зазначені всі виявлені ушкодження при обстеженні 15.12.2022 потерпілого ОСОБА_7 .

Також суд першої інстанції обгрунтовано зауважив на тому, що згідно з п.3.1 розділу 3 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 результати судово-медичної експертизи оформляються документом, який має назву висновок експерта. Відповідно до п.3.8 розділу 3 цієї Інструкції висновок експерта надсилається особі, яка призначила експертизу.

З матеріалів спраив слідує, що в ході дослідження висновку судово-медичного експерта стороною захисту не наголошувалось на необхідності дослідження акту судово-медичного обстеження № 918, не заявлялось клопотання про виклик судового експерта для роз`яснення висновку експерта.

Стаття 89 КПК України передбачає право сторони подавати під час судового розгляду клопотання про визнання певного доказу недопустимим. З матеріалів справи слідує, що під час дослідження доказів судом першої інстанції сторона захисту не заявляла клопотання про визнання недопустимим висновку судового експерта №937, не ставила під сумнів висновок судово-медичного експерта, не заперечувала щодо долучення його до матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції про те, що висновок судово-медичного експерта № 937 складений відповідно до вимог Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995, є належним, достатнім та допустимим доказом, який підтверджує, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 є легкими тілесними ушкодженнями, які могли утворитися внаслідок нанесення ударів руками, ногами, та малоймовірно утворення цих ушкоджень внаслідок падіння з вертикального положення.

Також, судом першої інтанції досліджено і протокол проведення слідчого експерименту від 21.12.2022 з потерпілим ОСОБА_7 (а.пр.69-73) з якого встановлено, що останній показав як ОСОБА_10 наніс удари правою та лівою рукою в область обличчя, удар правою ногою в область обличчя, удар правою ногою в область правої руки. Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 938 від 26.01.2023 (а.пр.74) характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 можуть відповідати механізму їх виникнення, продемонстрованому в ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 21.12.2022.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2022 за участю свідка ОСОБА_13 (а.пр.75-78) судом першої інстанції встановлено, що остання показала як ОСОБА_10 наніс удар правою ногою в область правої руки її чоловіку ОСОБА_7 , коли той присів і прикривав голову рукою. Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 939 від 26.01.2023 (а.пр.79) характер та локалізація тілесного ушкодження в ділянці правої кисті у ОСОБА_7 може відповідати механізму його виникнення, продемонстрованому в ході проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 21.12.2022.

Аналізуючи докази в своїй сукупності суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що показання дружини ОСОБА_7 ОСОБА_13 щодо нанесення тілесного ушкодження потерпілому в область ділянки правої кисті узгоджуються з висновком судово-медичного експерта та висновком додаткової судово-медичної експертизи. Також, показання свідка ОСОБА_13 під час допиту не суперечать результатам слідчого експерименту, проведеному за її участі, оскільки удар в облсть правої руки ОСОБА_7 був саме, коли рука потерпілого закривала обличчя.

Також судом обгрунтовано встановлено і те, що з досліджених доказів вбачається, що дії ОСОБА_10 щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 носили умисний характер через тривалий конфлікт між ними.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_15 дружини обвинуваченого, яка пояснювала, що вранці 14.12.2022 її чоловік чистив сніг біля будинку. Коли вона вийшла на подвір`я, почула розмову на підвищених тонах з ОСОБА_7 . Обвинувачений ображав її чоловіка, вимагав, щоб чоловік віддав йому лопату речовий доказ у іншій справі. Потім її чоловік йде назустріч та говорить, що ОСОБА_7 розбив лічильник. Ми з чоловіком пішли викликати поліцію. ОСОБА_7 погрожував їй. Після виклику поліції, прибули дільничні. Дільничний сказав, що нібито ОСОБА_16 побив ОСОБА_7 . Вона не бачила, щоб її чоловік бив ОСОБА_7 . ОСОБА_7 чистив сніг і ознак побиття у нього не було. ОСОБА_7 постійно здійснює тиск на їх сім`ю, погрожує. Коли вона вийшла на вулицю, дружини ОСОБА_7 вона не бачила.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до вказаних пояснень слід віднестись критично як і до пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки свідок ОСОБА_15 є дружиною обвинуваченого, а тому цілком обгрунтовано може бути зацікавлено особою у вирішенні справи. Більше того свідок ОСОБА_15 не була свідком всього конфлікту, який відбувся між обвинуваченим і потерпілим. В цілому, показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 суперечать доказам, які надано стороною обвинувачення, і не спростовують всю сукупність відомостей, що містяться в доказах сторони обвинувачення, оцінка яким надана у вироку судом першої інстанції.

Також суд першої інстанції звернув увагу і на факт звернення ОСОБА_10 14.12.2022 до Сумського районного управління поліції із заявою щодо дій ОСОБА_7 та на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 05.01.2023, про зобов`язання уповноваженої особи Сумського РУП внести відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_10 , та обгрунтовано розцінив це як підтвердження в даному кримінальному провадженні наявність тривалих конфліктних стосунків між потерпілим та обвинуваченим.

Тому, оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 повністю доведена і його дії правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Щодо доводів апеляційної скарги то захисник зазначав про те, що:

1) в обвинувальному акті і вироку суду не зазначено, що ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна лінійної форми в лобній ділянці справа, садно неправильної овальної форми в правій виличній ділянці, синець неправильної овальної форми в ділянці нижньої повіки правого ока, синець неправильної овальної форми в ділянці щоки, садно неправильної овальної форми в ділянці нижньої губи справа, відсутність 4 зуба в нижній щелепі справа, лунка гіперемійована, набрякла, на нижній щелепі зліва 1 зуб рухомий, синець по тильній поверхні неправильної овальної форми кисті, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 937 від 26.01.2023 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

2) будь-яка медична документація, яка б підтверджувала факт виявлення у ОСОБА_7 вказаних в обвинувальному акті тілесних ушкоджень в матеріалах справи немає, стороною обвинувачення не подавалось, судом не досліджувалось і в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту не відкривались;

3) у висновку № 937 від 26.01.2023 згадується акт судово-медичного обстеження № 918 без дати, але не зазначається, в кого були виявлені описані тілесні ушкодження, коли, ким та у який час. Даний акт судом не досліджувався і його зміст суду невідомий, прокурором він не подавався і в реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження його немає. Де експерт отримав вказаний акт невідомо. Крім цього і потерпілий на обстеження не направлявся. Тому, висновок експерта № 937 від 30.12.2022 захиник вважав недопустимим доказом;

4) у висновку № 937 від 26.01.2023 було покладено заключення ортопеда-травматолога від 14.12.2022 та висновок лікаря-нейрохірурга від 14.12.2022. При цьому, в ході проведення судово-медичної експертизи, експерт повинен використовувати оригінали медичних документів, які повинні бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу. Експерт зазначав, що медична документація стосується саме ОСОБА_7 , проте у висновку та заключенні від 14.12.2022 не вказані ім`я і по батькові пацієнта. Також, заключення і висновок не мають ні печатки лікаря ні печатки медичного закладу, що позбавляє цих документів офіційного статусу;

5) з наданих потерпілим і досліджених судом заключення ортопеда-травматолога і висновку лікаря-нейрохірурга від 14.12.2022 не вбачається кому саме вони видані.

6) щодо існування факту нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень, то їх підтвердження захисник ставив під сумнів, оскільки суд врахував пояснення дружини потерпілого, та безпідставно відкинув пояснення дружини обвинуваченого. Натомість дружина потерпілого зазначала, що останньому внаслідок бійки вибили два зуби, а насправді як було встановлено, зуб вибили лише один;

7) свідок ОСОБА_11 бійки між обвинуваченим і потерпілим не бачила.

У відповідь на такі доводи сторони захисту колегія суддів зазначає наступне.

1) щодо доводів захисника, викладених в п. 1, зокрема про вид і кількість тілесних ушкоджень потерпілого, про які ніби то не вказано в обвинувальному акті і у вироку суду, то це дійсності не відповідає, всі тілесні ушкодження вказані в обвинувальному акті і у вироку суду збігаються і, попри доводи захисника, мають місце;

2) щодо медичної документації, яку на переконання захисника, мав дослідити суд першої інстанції на підтвердження встановлення в потерпілого тілесних ушкоджень, то з метеріалів справи слідує, що на підтвердження цих обставин, судом як належний і допустимий доказ враховано висновок судово-медичного експерта № 937 від 26.01.2023;

3) щодо доводів захисника про те, що висновок експерта № 937 від 30.12.2022 слід визнати недопустимим доказом, оскільки в ньому згадується про акт судово-медичного обстеження № 918 без дати, без того, в кого були виявлені описані тілесні ушкодження, коли, ким та у який час і цей акт судом не досліджувався і його зміст суду невідомий, прокурором він не подавався і в реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження його немає, то колегія суддів з такими доводами захисника погодитись не може, зокрема не може визнати висновок експрета № 937 від 30.12.2022 з вказаних ним підстав недопустимим доказом, оскільки як вказувалося вище, і виступало предметом дослідження суду першої інстанції, у висновку експерта судово-медичний експерт посилається на обстеження ОСОБА_7 з метою фіксації тілесних ушкоджень 15.12.2022 (Акт судово-медичного обстеження №918). Цей акт судово-медичного обстеження № 918 є документом, який складається експертом при безпосередньому обстеженні потерпілого, як це передбачено п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995. У висновку судово-медичного експерта зазначені всі виявлені ушкодження при обстеженні 15.12.2022 потерпілого ОСОБА_7 . Відповідно до п.3.8 розділу 3 цієї Інструкції висновок експерта надсилається особі, яка призначила експертизу. З матеріалів справи слідує, що в ході дослідження висновку судово-медичного експерта стороною захисту не наголошувалось на необхідності дослідження акту судово-медичного обстеження № 918, не заявлялось клопотання про виклик судового експерта для роз`яснення висновку експерта;

4) щодо заключення ортопеда-травматолога від 14.12.2022 та висновок лікаря-нейрохірурга від 14.12.2022, то з матеріалів справи слідує, що вказані висновки лікарів та рентгенографія надавалися суду першої інстанції в оригіналах, в них зазначені прізвище потерпілого, встановлений діагноз чи висновок за результатами рентгенологічного дослідження, є дата обстеження, підписи лікарів. Також у висновках зазначені назви медичного закладу;

5) щодо доводів захисника про те, що з наданих потерпілим і досліджених судом заключення ортопеда-травматолога і висновку лікаря-нейрохірурга від 14.12.2022 не вбачається кому саме вони видані, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки такі доводи не відповідають дійсності, так як в заключенні так і у висновку, вказано, що вони стосуються саме ОСОБА_7 , 1983 року народження (а.с. 64, 65);

6) підстави не врахування пояснень свідка ОСОБА_15 (дружини обвинуваченого) суд першої інстанції у вироку вказав, про них йшлося вище і колегія суддів з ними погоджується. Щодо пояснень свідка ОСОБА_13 (дружини потерпілого), зокрема в частині кількості вибитих потерпілому зубів, про що наголошував захисник, то ці обставини для правильності встановлення фактичних обставин, доведеності вини обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, колегія суддів вважає не істотними, більше того з висновку судово-медичного експерта № 937 від 26.01.2023 і встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи слідує, що між інших тілесних ушкоджень, в потерпілого ОСОБА_7 було виявлено відсутність 4 зуба в нижній щелепі зправа, а на нижній щелепі зліва 1 зуб був рухомий;

7) так дійсно свідок ОСОБА_11 самої бійки між обвинуваченим і потерпілим не бачила, однак між іншого зазначала що «вона побачила як ОСОБА_7 підняв шапку та підбіг до неї з розбитим обличчям, обличчя у ОСОБА_7 було у крові. Їй відомо, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 конфліктують тривалий час». Такі поясненя свідка колегія суддів вважає правильно врахованими судом першої інстанції, оскільки вони хоч і не виспують самостійним доказом вини обвинуваченого, однак допомагають встановити правильність фактичних обставин справи в своїй сукупності. Свідок підтвердила як існування між обвинуваченим та потерпілим конфлікту так і стан потерпілого після розмови між обвинуваченим, що мала місце в день події злочину.

Щодо виду і міри призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_10 покарання то тут слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України покарання суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, з матеріалів справи слідує, що судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий, працює, за місцем роботи храктеризується позитивно, має сім`ю, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває. Також судом було встановлено, що ОСОБА_10 є учасником бойових дій, має численні нагороди, а також нагороджений грамотами командиром військової частини під час проходження військової служби у Збройних Силах України. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта ОСОБА_10 на час вчинення кримінального правопорушення будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу.

Щодо цивільного позову, то до його аналізу колегія суддів не вдається, що узгоджується з ч. 1 ст. 404 КПК України.

А тому, за таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023, залишити без зміни, як такий, що повністю відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023, відносно ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4