Справа №295/4554/24
УХВАЛА

Іменем України

06.06.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, застосування положень ст.ст. 6, 48 КК України 1960 року та звільнення його від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Харківського обласного суду від 26.11.1996, зі змінами внесеними ухвалою Харківського обласного суду України від 29.06.2000 та змінами внесеними ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2017. Обґрунтовуючи, що на даний час державними інститутами влади без усяких законних підстав він позбавлений волі та утримується під вартою, більше строку передбаченого положеннями ст.ст. 6, 48 Кримінального кодексу України 1960 року. Крім того, зазначив, що за час відбування покарання навчався та отримав сім сертифікатів, приймає участь у богослужіннях та благоустрою, та став на шлях виправлення.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно ст. 539 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає клопотання у його відсутність.

Захисник ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_3 , клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Представник ДУ «Житомирська установи виконання покарань (№8)» просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 6 КК України (1960), ст.ст. 4, 5 КК України (2001) злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються Законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння; закону про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За змістом ст.ст. 48, 49 КК України (1960) особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років, минув строк десять років; питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом при постановленні вироку; не виконується обвинувальний вирок, яким особу було засуджено до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років, який набрав законної сили та не був повністю або частково виконаний у строк десять років з дня набрання ним законної сили. Питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і замінюється позбавленням волі.

Статтею 80 КК України (2001) передбачено 15-ти річний строк давності у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин у разі невиконання у цей строк обвинувального вироку з дня набрання ним чинності, особа підлягає звільненню від відбування покарання. Згідно ч.5 цієї статті питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Згідно тлумачення норм ст. 80 КК України під давністю виконання обвинувального вироку розуміється закінчення встановлених у законі строків з дня вступу обвинувального вироку в законну силу.

Обвинувальний вирок це рішення суду про застосування до винного покарання, в якому визначаються його конкретний вид і розмір. Причому при застосуванні ст. 80 КК мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково.

Якщо особа була засуджена до довічного позбавлення волі і вирок не приведений до виконання до виконання після закінчення п`ятнадцяти років, питання про застосування давності вирішується судом.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні особової справи засудженого, ОСОБА_3 раніше судимий: 23.04.1992 Зміївським районним судом Харківської області за ст. ст. 81 ч.4, 81 ч. 3, 89 ч. 1, 42, 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки.

В подальшому його засуджено 28.05.1996 Харківським обласним судом за ст.ст. 215 ч. 2, 142 ч. 3, 93 п. «а», «з», 42, 43 КК України до виключної міри покарання - смертної кари з конфіскацією всього його особистого майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 12.11.1996 вирок Харківського обласного суду від 28.05.1996 залишено без змін.

Ухвалою Харківського обласного суду від 29.06.2000 смертна кара замінена на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2017, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України, зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.01.1994 по 29.06.2000 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набув чинності: 12.11.1996.

Початок строку: 27.01.1994.

В державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» відбуває покарання з 05.02.2002 року.

Судом встановлено, що на час постановлення вироку від 28.05.1996 та ухвали Верховного Суду України від 12.11.1996 не спливли строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення вказаних у вироку злочинів. Зазначений вирок в межах строків давності, передбачених ст. 49 КК України (1960) був своєчасно звернутий до виконання та ОСОБА_3 в межах цих строків давності розпочав відбувати покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 від подальшого відбування покарання за спливом строків давності на підставі ч. 5 ст. 80 КК України (2001).

Керуючись ст. 372,376, 537,539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вирокута звільнення від подальшого відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів, з дня її оголошення, а засудженому у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1