Справа № 606/238/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 01 січня 2024 рокуроку відносно:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кобиловолоки Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2023 року у справі 606/2094/23 видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , строком на 3 місяці, яким визначено такі тимчасові обмеження: - заборонити ОСОБА_3 переслідувати ОСОБА_5 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди.

21.12.2023 близько 05 год. 30 хв., 01.01.2024 близько 17 год.30 хв. та 03.01.2024 року близько 20 год. 20хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 знаючи те, що стосовно нього судом видано обмежувальний припис та будучи ознайомленим із його змістом, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по виконанню рішень суду, діючи цілеспрямовано, реалізовуючи свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, всупереч визначених рішенням суду тимчасовим обмеженням, виник словесний конфлікт, на ґрунті тривалих неприязних відносин з ОСОБА_5 , під час якого спілкувався з останньою без її згоди. Внаслідок вказаних умисних дій ОСОБА_3 , спрямованих на невиконання обмежувального припису, встановленого рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі 606/2094/23 від 11 листопада 2023 року, заподіяно шкоду суспільним відносинам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю, погодився зі всіма обставинами викладеними в обвинувальному акті. Показав, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області йому було встановлено обмеження, зокрема, заборона спілкуватися у будь-який спосіб із колишньою дружиною ОСОБА_5 . Цієї заборони не дотримався, спілкувався з потерпілою, однак вважає, що потерпіла своїми діями провокувала його на спілкування. Зокрема, розмовляла по телефону із своїм залицяльником в присутності обвинуваченого, готувала на кухні їжу в пізню пору доби, таким чином не давала відпочивати обвинуваченому. Зобов`язувався надалі не допускати протиправної поведінки відносно потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що обвинувачений її колишній чоловік, в них народилось п`ятеро дітей, після розірвання шлюбу проживають в одному будинку, через що виникають непорозуміння та сварки. Потерпіла звернулася до суду про видачу обмежувального припису. Рішенням суду обвинуваченому встановлено обмежувальний припис строком на 3 місяці, яким встановлено заборону переслідувати ОСОБА_5 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди. Однак обвинувачений порушив припис і тричі спілкувався з потерпілою без її згоди, виражався нецензурними словами, вчиняв сварки. З приводу покарання покладалася на думку суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні за ст. 390-1 КК України визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши йому положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , своїми умисними діями, які виразилися в умисному невиконанні обмежувального припису, вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує ступінь вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є визнання вини, щире каяття.

Обставиною, що обтяжує його покарання, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується те, що обвинувачений та потерпіла в судовому засіданні погодилась із запропонованим прокурором покаранням, обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідності, має постійне місце проживання, в подальшому зобов`язався дотримуватись бездоганної поведінки, тому суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тобто покарання ОСОБА_3 , слід призначити в межах санкції ст.390-1 КК України у виді обмеження волі, при цьому на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку, а також покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення і перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме вимогам ст.65 КК України.

Керуючись ст.368, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 період дії іспитового строку покласти на орган пробації за місцем проживання.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1