ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3733/23 Номер провадження 11-кп/814/1120/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженої захисникаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, освіта середня, непрацюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-24.04.2009 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186,ч.2 ст.187 КК України з застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до 3 років позбавлення волі.19 листопада 2011 року звільнилася з ВК по закінченню відбування покарання;

-05.02.2013 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України-1 рік іспитового строку. Покарання відбула;

засудженої вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з виконанням обов`язків передбачених п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 05.04.2019 вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 в частині призначеного покарання скасовано, постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Строк відбуття покарання обчислюється з моменту затримання-10.06.2019;

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджена не довела свого виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07.11.2023 та постановити нову, якою задовольнити її клопотання.

Зазначає, що за час перебування в установі виконання покарань працювала швачкою в швейній бригаді №21 та здобула освіту швачки, маляра-штукатура та наразі не працює, в зв`язку з наявністю захворювань.

Звертає увагу, що судом не було враховано, що засуджена має матір, яка потребує постійної допомоги, а інші особи, які могли б про неї попіклуватися-відсутні.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженої та захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано, оскільки п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

З характеристики засудженої вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10.06.2019.

З 04.12.2020 перебував у ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)», характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 11.06.2019 засуджена ОСОБА_7 утримувалася в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».Під час утримання характеризувалась посередньо. Заохочень та стягнень не мала.

З 26.07.2019 відбуває міру покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)».За час відбування покарання характеризується негативно, порушує встановлені вимоги режиму тримання, за що має три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має. На заходи виховного впливу не реагує, не робить для себе правильні висновки.

Засуджена ОСОБА_7 працевлаштована на підприємстві установи в швейній бригаді №21.

Згідно ст.123 КВК України залучена до участі в програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Подолання алкогольної залежності». Заняття, що проводяться в установі, не відвідує.

Тяжкість скоєного злочину визнає частково, виконавчі листи до установи не надходили.

Рішенням комісії від 01.03.2021 відмовлено в у зміні умов тримання за відбуттям однієї третини призначеного строку покарання.

Рішенням комісії від 28.12.2021 відмовлено в застосуванні ст.82 КК України., а також відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст.81 КК України за відбуттям двох третин призначеного строку покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення засудженою необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення її умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженої є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Доводи засудженої ОСОБА_7 щодо необхідності її звільнення для здійснення в подальшому догляду за хворою матір`ю, не можуть бути враховані судом, оскільки на підтвердження вказаного факту суду не було надано доказів стороною захисту.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про її умовно-дострокове звільненн від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2023 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4