Справа № 204/1423/18
Провадження № 1-кп/204/46/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000094 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 29 листопада 2012 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, 04.11.2011 року приблизно о 03-40 годині, знаходячись напроти сауни «Африка», за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з раніше йому незнайомим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 , визначив життя останнього як об`єкт своїх злочинних дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_10 , використовуючи автомобіль марки «BMW» X5, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, який знаходився у його тимчасовому користуванні, як знаряддя вчинення злочину, того ж дня, тобто 04.11.2011 року приблизно о 03.40 годині, знаходячись напроти сауни «Африка», за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи наслідки своїх дій у вигляді настання смерті, сів за кермо вказаного транспортного засобу, тим самим встановивши контроль над ним. Після цього, не зупиняючись на досягнутому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_10 привів автомобіль марки «BMW» X5, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , чорного кольору у рух здійснивши наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , який стояв у полі його зору, попереду вказаного автомобіля та з місця вчинення кримінального правопорушення на вказаному транспортному засобі зник.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57 від 16.04.2021 року ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу, переважно в тім`яно-скронево-потиличній ділянках, лінії перелому через основу черепу переходять у передню черепну ямку та на лобну кістку, крововиливи під оболонками та в речовину головного мозку й мозочку, в області Варолієвого моста та в довгастий мозок, кров у шлуночках мозку, крововиливи у м`які покривні тканини голови у тім`яну ділянку по центру та у праву скронево-тім`яно-потиличну ділянку, забійна рана правої потиличної ділянки на межі з правою тім`яною кісткою; закрита травма грудної клітини з переломами 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ребер справа по лопатковій лінії, крововилив у м`які тканини навколо переломів ребер, в м`яких тканинах лівої надлопаткової ділянки, у поперековій ділянці зліва, по зовнішньо-задній поверхні правого колінного суглобу; закрита травма кісток тазу з розривом лобкового та лівого клубо-крижового з`єднання; садна в надлопатковій ділянці зліва, на задньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу. Крововиливи в області встановлених тілесних ушкоджень зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією.

Встановлені тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_11 , яка настала від відкритої черепно-мозкової травми з багатоуламковими переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки, в речовину головного мозку та мозочка, які ускладнились набряком головного мозку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе не визнає та надав наступні покази про те, що наприкінці дня 04.11.2011 року отримав телефонний дзвінок від ОСОБА_12 із проханням особистої зустрічі із метою обговорення питання щодо бізнес співпраці у зв`язку з чим запросив останнього до власного офісу за адресою: АДРЕСА_2 . Спільне обговорення супроводжувалося розпиттям алкогольних напоїв разом із останнім, бухгалтером ОСОБА_13 та іншими незнайомими йому працівниками підприємства ОСОБА_12 . З метою продовження проведення спільного часу ОСОБА_10 запропонував останнім поїхати до більярдної, де ОСОБА_12 , розпиваючи алкогольні напої, почав неконтрольовано та зухвало поводити себе у приміщенні, у зв`язку з чим уся компанія перемістилася до сауни «Африка», яка, окрім іншого, знаходилася навпроти офісу ОСОБА_12 . Проведення часу у сауні супроводжувалося подальшим розпиттям алкогольних напоїв та наполягання ОСОБА_12 в доцільності захисту бізнесу ОСОБА_10 з його боку за відповідну винагороду. Після того, як ОСОБА_14 поїхала, між ними почав загострюватися конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_10 вдарив останнього, що призвело до бійки між ними. Після чого ОСОБА_12 , вийшовши з приміщення сауни направився до власного офісу, а він разом із своїм товаришем ОСОБА_15 , вирішили розрахувавшись за сауну поїхати додому. Дорожні приміщення в той день здійснювалися за допомогою автомобіля ОСОБА_10 , а саме марки «BMW X5» з номерними знаками НОМЕР_1 , та який по приїзду до сауни був припаркований в напрямку пл.Островського у місті Дніпрі. У момент коли він з ОСОБА_16 мали намір сісти до автомобіля та поїхати додому ОСОБА_10 побачив ОСОБА_12 , який біг по тротуару в його сторону та щось голосно вигукував. З метою дізнатися що відбувається, покинувши автомобіль та пішовши на зустріч ОСОБА_12 , він побачив, що останній йде в супроводі трьох чоловіків, які тримаючи у руках держаки від лопат, оточили його та отримавши від ОСОБА_12 . команду його вбити почали бити останнього відповідними раніше підготовленими знаряддями. Захищаючись, він вирвався із оточення та підбіг до власного автомобіля, мотор якого був попередньо вже заведений, та в якому на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_15 , натиснувши на педаль газу, з`їхав із бордюру та поїхав в напрямку пл. Островського, в подальшому висадивши пасажира поїхав додому та після чого в лікарню. Маючи заздалегідь сплановану поїздку із кумом до м. Сімферополь по робочим справам, де перебуваючи в АР Крим він отримав телефонний дзвінок від дружини, яка і повідомила його, що того вечора загинула людина. Аналізуючи діалог із ОСОБА_12 , його постійні погрози, безпідставні обвинувачення в умисному вбивстві він вирішив, що це є маніпуляції та переслідування з боку останнього з метою отримання бажаного результату, у зв`язку з чим вирішив на деякий час зупинитися на півострові Крим. При цьому, до правоохоронних органів або прокуратури в АР Крим із заявою щодо вчинення відносно нього протиправних дій не звертався, місце проживання офіційно не реєстрував. Під час перебування у АРК та внаслідок активних дій з боку ОСОБА_12 , він втратив бізнес та можливість в подальшому працювати та отримувати дохід, що зумовило необхідність продовжити своє перебування в Криму з метою працевлаштування та отримання доходу, який останній направляв своїй родині. Вказував, що посилання на переміщення до АРК за підробленим паспортом не відповідає дійсності. Оскільки його дійсний паспорт був викрадений, він скориставшись пропозицією свого товариша - перетнув КПП « ОСОБА_17 » з його паспортом. Зазначав, що будь-яких судимостей на території Російської Федерації не має. Повернувся до України 4 січня 2018 року.

Надаючи покази щодо обставин події тієї ночі, ОСОБА_10 наполягав на тому, що будь-якого наїзду на потерпілого ОСОБА_11 не здійснював. В день події освітлення біля сауни було незадовільним. Частина дороги була неосвітлена. Ліхтарі були відсутні, окрім єдиної лампи біля входу в сауну. Рух на дорозі двосторонній. Сам автомобіль на момент події був припаркований на бордюрі. Тротуар складав 3 метри. Ширина його автомобіля складає 1,8-2 метри, тобто до місця освітлення 1,2 м. З боку лампи сауни видимість біля машини була достатня. Стан дорожнього покриття був сухий. Про наявність будь-яких дорожніх знаків на місці події йому невідомо. За кермом автомобіля дійсно був він. Автомобіль був заведений. Фари були включені. Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_12 разом із трьома невідомими йому агресивно збудженими чоловіками хаотично здійснювали рух навколо автомобіля, завдаючи останньому удари завчасно підготовленими знаряддями, а саме держаками від лопат. Намагалися будь-яким чином потрапити до салону автомобіля: у зв`язку з чим намагалися відкривати двері та багажник. Машина стояла у бік пл. Островського, тобто лівою, водійською стороною на тротуарі, біля виходу з сауни. Початок руху відбувався зі швидкістю від нуля із подальшим її збільшенням. Фари освічували перед машиною проїжджу частину на відстані 5 метрів. На час руху перед автомобілем нікого не бачив. Під час руху, з`їхав з бордюру лівою стороною обома колесами. Між колесами стояв бордюр.

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні наполягав на тому, що алкогольні напої в день події не вживав, а покази свідків, що стверджують протилежне вважає неправдивими через особисту зацікавленість останніх, оскільки є працівниками ОСОБА_12 . При цьому, сам ОСОБА_12 дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок вказаної події отримав тілесні ушкодження, а саме було зламано 2 ребра, на обличчі були дві гематоми та садна. Вказані обставини можуть підтвердити дружина та діти. Можливість зафіксувати побої не мав через брак часу. В АРК звертався до медичних установ, разом із тим, підтверджуючих документів не має, у правоохоронних органах відповідних факт не фіксував, із заявою про втрату ідентифікаційних документів також не звертався. До України повернувся після того як самостійно віднайшов викрадені документи та проведення в України люстрації, що збільшило його довіру до правоохоронних органів.

Після того, як дружина йому розповіла про подію, він не повертався на місце події.

Він здійснив з`їзд з бордюру. За кермом був він. Він передав через товариша потерпілій 50000 грн., оскільки загинула людина, яка була там. Він так вирішив відшкодувати шкоду потерпілій, хоча він ні в чому не винен. Це була допомога чоловіку. Він взагалі не був знайомий з потерпілим ОСОБА_11 . Більше нікому він не відшкодовував шкоду. Потерпілій відшкодував шкоду, оскільки йому сказали, що його будуть звинувачувати в убивстві. Чому він відшкодував шкоду особі, яку він не знав, не бачив, пояснити не може.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду надала показання про те, що у той вечір чоловік їхав на нічну зміну на роботу, а вона їхала до доньки у Дніпро. Вони разом приїхали до м. Дніпро його автобусом. Вона пішла до доньки, а він пішов на роботу на металобазу, де він працював на нічній зміні. Вона зібралася вже о п`ятій годині ранку, щоб поїхати за чоловіком та забрати його з роботи і поїхати автобусом додому. Тільки сіла в машину, зателефонувала дитина та сказала, що батька вже немає, його вбили. Зі слів дитини, вона дізналася, що зав`язалася бійка між Кузьміним і ОСОБА_12 . Оскільки вона там не була присутня, вона знає це тільки зі слів, а саме те, що ОСОБА_12 прибіг весь у крові до працівників, щоб піти з ними забрати його речі, які залишились у сауні. Хлопці побігли, чоловіка збили машиною. Він біг розбороняти. Вранці її привезли на роботу, де працював її чоловік. Їй показали де це було. Зі сторони обвинуваченого їй відшкодовували кошти. Після поховання обвинувачений приїхав до неї, підтримав та запропонував 50 тисяч гривень, щоб вона розрахувалася з боргами. Вона взяла ці гроші. З обвинуваченим приїжджали якісь люди. 50 тисяч їй відшкодовано просить відшкодувати їй ще 300 тисяч грн. морального збитку. Вона знає зі слів сина, що на її чоловіка наїхав Кузьмін. Він там з батьком працював. Був присутній під час подій. Він повинен був поїхати додому, але, оскільки ОСОБА_12 гуляв у сауні, син залишився там ночувати. Події відбувалися у нього на очах. Він бачив, як батько ОСОБА_11 лежав. Показання, надані на стадії досудового розслідування підтверджує. Покійний чоловік ОСОБА_12 бачив, але знайомий з ним не був. Чоловік працював на фірмі ОСОБА_12 . ОСОБА_12 був директором. Події син знає зі слів працівників. Він прибіг, коли батько вже лежав. Розписку про отримання коштів вона писала. Уточнювала позов, коли надавала покази у слідчого. Очевидці впізнали Кузьміна. Там був ОСОБА_18 , ОСОБА_12 . ОСОБА_18 надавав першу допомогу. Він і почув, що дихання у чоловіка вже не було. Час та дата події, зазначені у обвинувальному акті відповідають дійсності. Подія відбулася по вул. Заводська. Бригадир сказав, що чоловіка забрала швидка, оскільки його переїхав Кузьмін. Він казав, що був очевидцем подій. Там був ОСОБА_18 він працював з потерпілим. Та племінники ОСОБА_18 Про осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення їй особисто невідомо. Знає тільки зі слів. ОСОБА_18 сказав, що обвинувачений переїхав потерпілого та зник з місця події.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду надав показання про те, що ОСОБА_12 , будучи його начальником, в нічну зміну забіг на площадку з голим торсом в штанах, без телефону та годинника та почав казати, що в нього проблеми, пояснив, що в нього проблеми з Кузьміним. Він пішов з ОСОБА_12 Пішли: він, померлий та двоє племінників ОСОБА_12 Пішли до сауни, зайшли в сауну. ОСОБА_12 покликав обвинуваченого. Обвинувачений вдарив ОСОБА_12 кулаком в обличчя, вони були в нетверезому стані. Після чого, обвинувачений побіг до автомобіля та закрився там. Два племінника ОСОБА_12 та покійний побігли до автомобіля. Він почав битися з власником сауни, обвинувачений завів автомобіль. З пасажирської сторони стояли: померлий та племінник ОСОБА_12 , був звук удар і гучний звук двигуна. Він побачив, що обвинувачений везе потерпілого на капоті, а потім потерпілий падає. Обвинувачений наїхав на нього і поїхав далі. Автомобіль поїхав далі, а він підбіг до померлого, почав надавати йому допомогу, але коли побачили згустки крові, викликали швидку. Ця подія трапилась вночі, ділянка, де відбувалась подія, була освітлена. Були присутні: ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та він. Вони пішли з метою захистити ОСОБА_12 , забрати його речі з сауни. Конфлікт біля сауни стався між обвинуваченим та ОСОБА_12 . Він не знає хто кому погрожував раніше. Обвинувачений вдарив ОСОБА_12 , останній впав, а обвинувачений побіг в автомобіль, де і закрився. Коли підійшли до сауни, то автомобіль знаходився на проїжджій частині дороги, даний автомобіль був заведений, чи були увімкнені фари чи ні він не пам`ятає. Коли він почув хлопок, то він лише тоді подивився туди. Коли звертав увагу, то померлий та ОСОБА_19 були з правої сторони автомобіля. Автомобіль ривком рушив. Кузьмін провіз померлого на капоті 10-15 метрів. Кузьмін провіз померлого на капоті 5 секунд. Померлий тримався руками за капот. Автомобіль переїхав померлого двома мостами автомобіля. Яка була швидкість до наїзду, така і залишилась після наїзду на померлого. Кузьмін і не намагався зупинитись. Померлий впав і Кузьмін не зупинявся. Померлий після наїзду залишився лежати, а автомобіль поїхав далі і потім зник. Автомобіль не сигналив. Він від померлого знаходився на відстані 7-8 метрів. Померлий лежав не дихав, але пульс був відчутний. За кермом був Кузьмін. Автомобіль був «БМВ Х5». Власником автомобіля був Кузьмін, оскільки він приїжджав до ОСОБА_12 Бокові вікна автомобіля були закриті. Скло в автомобілі було закрито. Автомобіль різко поїхав і померлий знаходився спереду автомобіля, по руху автомобіля лівою частиною. Коли прийшли до сауни, то Кузьмін став погрожувати ОСОБА_12 пістолетом. Коли Кузьмін кинув пістолет, то він тільки й побачив цей пістолет. Він не бачив на кого саме Кузьмін направляв пістолет. Кузьмін вийшов з сауни із власником даної сауни. Йому обвинувачений не погрожував. Дорожніх знаків між автомобілем та померлим не було. Кузьмін після наїзду поїхав в сторону пл. Островського, він поїхав по асфальту. Коли прийшов на базу ОСОБА_12 , то він був у стані алкогольного сп`яніння. Зі слів ОСОБА_12 в сауні залишився телефон та годинник. Про ім`я обвинуваченого він дізнався в райвідділку. А так, від ОСОБА_12 він знав обвинуваченого за прізвиськом "Х5". Особа, яка сидить в залі - це саме та особа, яка була за кермом автомобіля. Потерпілий з ОСОБА_19 побігли до автомобіля з вимогою вийти з автомобіля. У померлого та ОСОБА_19 з Кузьміним не було конфліктів. Вони намагались зробити щоб вийшов обвинувачений. Він не бачив щоб померлий з ОСОБА_19 стукали по автомобілю. ОСОБА_19 оббігав ззаду автомобіля, померлий стояв та не перебігав, стояв з правого боку. Він чув, що говорили, щоб обвинувачений виходив з автомобіля. ОСОБА_19 побіг за автомобіль та підбіг до водійської сторони, постукав та повернувся назад до померлого, потім він почув глухий звук. Коли почався рух, він підняв голову та побачив, що померлий лежить на капоті автомобіля. Він бачив момент, коли потерпілий лежав на капоті. Він почув удар і в наслідок чого підняв голову. Дії ОСОБА_19 та померлого можна було охарактеризувати як агресивні. Їх поведінка була пов`язана з тим, що Кузьмін вдарив ОСОБА_12 . В руках у померлого та ОСОБА_19 не було палиць. Їх було чотири чоловіка. У них в руках нічого не було. Усі йшли з пустими руками. В автомобіль крім Кузьміна ніхто не сідав. Кузьмін в автомобілі був сам. Коли підійшли до сауни, він не пам`ятає чи був заведений автомобіль. Автомобіль стояв біля сауни на проїзній зустрічній частині дороги в бік площі Островського. Автомобіль стояв проти руху на проїжджій частині.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду надав показання про те, що до цього випадку, коли сталася трагедія, вони з обвинуваченим проводили час у сауні, продовжували випивати горілку. З незрозумілих причин обвинувачений побив його. Він побіг на роботу покликати хлопців, щоб вони допомогли забрати речі. Коли він прийшов з товаришами до сауни, обвинувачений вибіг з сауни, підбіг до автомобіля, взяв пістолет з автомобіля, погрожував. Потім запригнув до свого автомобіля та переїхав потерпілого. Вулиця не освітлена, тільки фарами автомобіля, то була ніч. Він не пам`ятає, чи вхід в сауну освітлений був. Автомобіль був на проїжджій частині паралельно бордюру. На якій саме відстані, він не може сказати. Він не пам`ятає, чи був заведений автомобіль. Він побіг до себе на роботу, щоб попросити хлопців допомогти забрати з сауни речі, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 . Коли прийшли до сауни, то була перепалка між їхньою компанію та обвинуваченим. Перепалка була із-за того, що обвинувачений побив його. Не можна сказати, що обвинувачений конкретно комусь погрожував. Він всім погрожував. Що він саме говорив - він вже не пам`ятає. Він намагався припинити конфлікт. Обвинувачений бив його в сауні до того, як останній побіг до себе на роботу. Коли прийшли до сауни, обвинувачений не наносив йому удари. Він був позаду автомобіля, за кермом автомобіля був обвинувачений. Кому саме належить автомобіль - БМВ Х5 - він не знає. Чи хтось був ще в авто не знає. Автомобіль різко зрушив. Він не пам`ятає чи були увімкнені фари автомобіля. Перед авто був ОСОБА_11 .. Він був в цей момент позаду автомобіля. Обвинувачений не міг не бачити ОСОБА_11 . Коли він переїхав ОСОБА_11 та поїхав далі, вони викликали швидку та міліцію. Передньою частиною з лівого боку автомобіль контактував з ОСОБА_11 . ОСОБА_19 та ОСОБА_18 були в стороні. Це все відбулось миттєво. Обвинувачений після наїзду не зупинявся. Попереджувальних сигналів він не чув. Гальмівний шлях він не бачив і не пам`ятає. Він не чув звуку гальмування автомобіля. Із автомобіля не чув ніяких звуків. ОСОБА_11 нічого не говорив після наїзду. Була невелика відстань, все було миттєво. Він не пам`ятає фактів пошкодження авто обвинуваченого їм та його колегами. Всі, хто там був, були очевидцями. Крім них в сауні ще хтось був, але хто саме він не пам`ятає. Автомобіль стояв передом до «Метизного заводу», рушив в сторону «Метизного заводу». Обвинувачений поїхав в бік ОСОБА_11 . Чи був заведений в той момент автомобіль, він не пам`ятає. Біля сауни обвинувачений йому погрожував, які саме погрози не пам`ятає. Він не знає причини конфлікту між ним та обвинуваченим в сауні. Він встав йти до туалету, а обвинувачений наніс ззаду удар. Він та обвинувачений були в стані алкогольного сп`яніння. Пили: горілку, коньяк та віскі. На ділянці двосторонній рух. ОСОБА_20 в той день не було, асфальт був сухим. Він не пам`ятає щодо дорожніх знаків. За кермом був обвинувачений. Коли обвинувачений приїхав до нього на роботу, він був тверезий. Вони грали в більярд та пили віскі з яблучним соком. Коли він вибіг із сауни, він був у штанах чи в джинсах, чи в спортивних штанах, голий торс, та розбутим був. Він бачив, як потерпілий котився під автомобілем. Він бачив, як автомобіль підстрибнув від наїзду. Він бачив, коли тіло було під автомобілем. Момент наїзду він не бачив. Він бачив тіло, яке лежало на асфальті. Його викликали та запитували, чи є у нього до обвинуваченого претензії. Він відповідав що не має. Він в лікарні не лежав. Коли автомобіль почав рух, він стояв поруч. Була біганина біля автомобіля. Він підтверджує ті покази, які надавав на досудовому слідстві. Вони на той момент відповідали дійсності. Проте зараз він не пам`ятає що було в 2011 році. Він точно не пам`ятає та точно не може сказати про те, що коли поїхав автомобіль чи потерпілий стояв чи лежав. Автомобіль поїхав в бік ОСОБА_11 . Обвинувачений покинув місце події. Тяганина навколо автомобіля була пов`язана з тим, що обвинувачений бігав з пістолетом. В руках у нього та його людей нічого не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду надав показання про те, що обвинувачений з деякими особами знаходились в сауні, між ними почалась сварка і вони побились. Потім друга людина - ОСОБА_21 побіг кликати на допомогу. Потім ОСОБА_21 прибіг з людьми, які були з палками та їм погрожували. Він та обвинувачений залізли до авто та поїхали. Про потерпілого дізнався у райвідділку. В той вечір він обвинуваченого бачив декілька раз. Першого разу зустрілись в більярдній біля радіозаводу, а другого разу - біля сауни. В повній мірі він не підтверджує свідчення, надані ним на досудовому слідстві, оскільки йому тоді погрожували. Він не звертався до правоохоронних органів щодо тиску на нього працівниками поліції, оскільки злякався що в нього потім будуть проблеми. Там є частково правдива інформація. В цілому покази правдиві. Він не бачив щоб обвинувачений в той день був в стані алкогольного сп`яніння. Він говорить правду зараз. Раніше під час допиту він під тиском міг щось підписати. Перед сауною в той день було темно. На вході в сауну був ліхтар. Яка саме була видимість на проїжджій частини, він вже не пам`ятає. Він не пам`ятає що підписував в поліції. Автомобіль поставив перед входом в сауну, частково заїхавши на тротуар, щоб не заважати іншим проїжджаючим автомобілям. Передньою частиною автомобіль стояв в бік пл. Островського. Він знаходився біля авто, оскільки складав речі на заднє сидіння. Він вийшов з сауни та пішов складати речі, де саме тоді був обвинувачений він не бачив, потім почув крики і він побачив, що на відстані 60 метрів обвинувачений свариться з якимись людьми. Автомобіль був на тому ж місці, де він його і залишив. Освітлюванні прилади в авто не були ввімкнуті. Конфлікт почався між обвинуваченим та ОСОБА_21 . Він не пам`ятає, хто саме кому погрожував, вони один одному завдавали тілесні ушкодження. В той момент, він не бачив у обвинуваченого зброї. Люди, які прибігли за обвинуваченим, почали бити авто, Кузьмін сів та поїхав, а він був на задньому сидінні в авто з обвинуваченим. Дізнався наступного дня про те, що відбулося. Він відчув, що щось переїхали, але не звернув на це увагу. Він не пам`ятає, чи бачив когось чи ні. Він не знає, чи наїхав автомобіль на чоловіка чи ні. Здається двома осями автомобіль переїхав щось. Автомобіль не зупинявся, вони поїхали далі. Лівою стороною автомобіль наїхав на перешкоду. Прибіг Кузьмін, а за ним ці люди з дровиняками, вони били автомобіль. Він осіб не бачив. Він тільки чув удари. ОСОБА_22 були збоку. В момент наїзду на перешкоду, за кермом був Кузьмін, він сидів на задньому сидінні автомобіля. Зі слів співробітників поліції йому стало відомо, що потерпілий помер. Автомобіль був «БМВ Х5» чорного кольору, державний номер він не пам`ятає. Він приїхав до сауни, щоб віддати Кузьміну автомобіль. Йому потрібен був автомобіль, оскільки у нього на той час не було авто. Біля сауни двосторонній рух. Протокол допиту він продивився і підписав. Він не пам`ятає, чи вживав Кузьмін алкоголь у той день. Зовнішньо він був тверезий. ОСОБА_21 в той день був в підвищеному настрої. ОСОБА_21 вживав алкогольні напої в той день. За столом з ОСОБА_21 був Кузьмін і ще якісь особи. Чи вживали крім ОСОБА_21 хтось алкогольні напої, він не пам`ятає. Він не пам`ятає якої висоти там був бордюр. Він не бачив у Кузьміна пістолета. Невідомі особи стукали з правого та лівого боку по автомобілю. Стукали предметами, які схожі на палки та труби. Вони з ними вже бігли. Він не пам`ятає, чи був хтось перед авто, коли Кузьмін почав рух. Щоб виїхати на проїзджу частину потрібно було переїхати бордюр. На території біля сауни крім Кузьміна, ОСОБА_12 та осіб, які з ним прийшли, знаходились якісь люди, але скільки саме не пам`ятає. Він не пам`ятає що в протоколі допиту писав. Знає, що автомобіль поїхав далі, водій продовжив рух. Він не розмовляв з обвинуваченим під час руху авто. Співробітники поліції прийшли до нього на роботу, а захисник під час його допиту був за запрошенням директора підприємства, на якому він працював. Примусу щодо залучення саме цього захисника з боку поліції до нього не було. Його спочатку допитали самого. Після допиту були підписані документи. В приміщенні райвідділку захисник був присутнім. Він підписав протокол допиту, коли вже надав показання. Події відбулися восени років 6-7 тому. Ця подія відбувалась вночі близько 24 годин. В той час, був ліхтар на будинку, в якому знаходилась сауна, а далі було темно. Осіб бачив лише тоді, коли вони почали бігти за Кузьміним перед автомобілем. Він в цей час складав речі в автомобіль. Коли побачив, що за Кузьміним біжать, злякався та застрибнув на заднє сидіння авто. На той момент він з обвинуваченим спілкувався по роботі. На той момент він займався комп`ютерною технікою. У обвинуваченого вдома бував дуже рідко. Був у нього, так Кузьміну необхідна була його допомога, як фахівця. Щодо факту погроз з боку правоохоронних органів, до прокуратури він не звертався, бо не знав, що так необхідно. Він не дуже розумів про кримінальну відповідальність. Зараз розуміє, а раніше не розумів.

Додатково допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що його показання на досудовому розслідуванні різняться з показаннями наданими ним в судовому засіданні. Його попросили підписати протокол допиту, оскільки це необхідно доки не знайдуть обвинуваченого. Він надавав показання на досудовому розслідуванні під тиском. Йому сказали підписати, він підписав. Він вже не пам`ятає як усе було, машина стояла напроти входу. Усі показання, які він надавав у 2011 році вони робилися під тиском. Слідчі попросили його все це, що зазначено у протоколі допиту, сказати і підписати протокол допиту. Усе, що він пам`ятав про дані події, він розповів у судовому засіданні. Знав що ОСОБА_23 звуть ОСОБА_21 . Повне ім`я по-батькові він не знав. У протоколі допиту слідчий сам писав повне ім`я ОСОБА_12 Припаркував він автомобіль на тротуарі, лівою частиною на тротуарі, правою частиною на проїжджій частини напроти входу, напроти дверей боковою частиною. Автомобіль поїхав зі швидкістю 10-20-30-40 км/год. Автомобіль просто поїхав. Він почув, що автомобіль лівою стороною наїхав на щось. Це була водійська сторона. Він підтверджує, що коли він склав речі в автомобіль, через хвилину він подивився на дорогу і помітив, як до автомобіля біжить обвинувачений, а у цей час троє раніше йому незнайомих чоловіків і також Кузьмін підбігли до автомобіля і той запригнув на водійське сидіння, вслід за ним до автомобіля підбіг ОСОБА_12 . Він не пам`ятає чи було, щоб він побачив через лобове скло на відстані 3 метрів від тротуару на відстані 2 метрів від капота раніше йому незнайомого чоловіка, при цьому він його не розгледів і описати його не може. Ці показання він не підтверджує, оскільки не пам`ятає. Автомобіль почав рух, як завжди, а чи був хтось попереду автомобіля, він не пам`ятає. Він чув нанесення ударів по автомобілю. Він не пам`ятає події про те, що автомобіль різко почав рухатись, при цьому чоловік, руки якого знаходились на капоті автомобіля, при різкому русі не стояв на ногах і впав і він почув, як з лівої сторони автомобіль наїхав на щось. Він почув, як машина лівою стороною щось проїхала. Він не пам`ятає, що було написано в протоколі і події він не пам`ятає. Його змусили підписати покази. Все, що написано в протоколі його допиту на досудовому слідстві його змусили підписати. В протоколі його допиту на досудовому слідстві є неправдивою те, що чоловік був перед авто, те, що у Кузьміна був пістолет, те, що всі розпивали алкогольні напої в той вечір це його змусили підписати, але цього фактично не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду надав показання про те, що подію він не бачив, він у той час знаходився на території заводу. Вже прийшов, коли це все сталося, коли потерпілий був вже мертвим. Через 5 хвилин приїхала швидка. Самого вбивства він не бачив. Події відбулися п`ятого числа влітку після 12 години ночі. ОСОБА_25 зайшов в роздягальну заводу «Метиз» та сказав, що його побив Кузьмін. ОСОБА_12 прибіг без футболки, а лише в штанах. Його батько - ОСОБА_11 та ОСОБА_26 пішли за ним туди. Через 5 хвилин він дізнався, що вони пішли та пішов за ними в ту сауну. Коли підходив до сауни, то побачив, що лежить потерпілий. Там був тільки ОСОБА_12 та ОСОБА_27 і, здається, більше нікого не було. Потім приїхала швидка та поліція. Вже було темно, біля сауни можливо було освітлення. Можливо лампочка була. На місці був ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та був ОСОБА_19 . ОСОБА_19 є племінником ОСОБА_12 . Він пам`ятає «Шкоду» синю, швидку та автомобіль поліції, більше ніяких авто він не бачив. Коли прийшов на місце, то побачив труп потерпілого на дорозі. Де саме він лежав, він вже не пам`ятає. Коли він прийшов, то труп лежав на асфальті. Лікарі коли приїхали, то подивились та сказали, що він помер. Він лежав головою в напрямку заводу. Він лежав головою в бік площі Островського. Він лежав на спині. В нього була кров, яка текла з голови на проїзджу частину. Видимість була достатньої щоб побачити кров. ОСОБА_12 просто ходив та плакав з місця на місце. Він їм не задавав питання. Він не пам`ятає хто саме йому сказав, але сказали що переїхав його батька Кузьмін. На місці події Кузьміна не було. На місці події він пробув приблизно одну годину. ОСОБА_12 скоріше за все був в стані алкогольного сп`яніння, але був наляканим. ОСОБА_12 попросив піти з ним. Він не знає, що його спонукало піти за ОСОБА_12 . Тіло батька від входу до сауни знаходилось на відстані трьох метрів. Тіло не дуже освітлювалось ліхтарем з сауни. Коли їх ОСОБА_12 покликав, то ОСОБА_19 взяв у руки палицю, напевно. Він бачив це у темряві, але щось в руках у ОСОБА_19 було. У ОСОБА_12 не було ушкоджень. Коли він прийшов на місце події, то у ОСОБА_19 нічого не було в руках. Біля сауни двосторонній рух, там немає розмітки зовсім. На той час тільки-но зробили дорогу, а розмітку ще не зробили. Погодні умови були нормальні, дощу не було. Слідів гальмування він не бачив. Його батько лежав ближче до сауни. Він після цього не виходив на роботу місяців два і не спілкувався на цю тему.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що з обвинуваченим того дня зустрілась в торговому центрі «Мост Сіті», вони поспілкувались. Потім поїхала на роботу о 17-18 годині вечора. Вона працювала в ТОВ "Трейд метал" по вул. Краснозаводська, 1. Потім зустрілись всі разом та почали вживати спиртні напої. Там була вона, Кузьмін та ОСОБА_12 Поїхали продовжували святкувати в більярдну, де в подальшому випивали, потім поїхали до сауни, де також продовжували випивати спиртні напої. Пізніше вона покинула сауну та поїхала додому, викликавши таксі. Додому вона не доїхала, оскільки їй зателефонували та повідомили що відбулася надзвичайна подія, після чого вона поїхала назад. Це було з 01:00-03:00 години ночі. Який саме був день вона не пам`ятає. На її думку, в ніч з 03 на 04 листопада. В той вечір Кузьмін вживав віскі. Вона не може сказати про стан сп`яніння Кузьміна. Кузьмін точно був п`яним. Вони приїхали на авто Кузьміна «БМВ Х5», джип чорного кольору. Був водій. Авто поставили на проїжджій частині. Коли вона йшла з сауни, то у Кузьміна з ОСОБА_12 не було сутичок, вони були в доброму гуморі. З яких підстав стався конфлікт вона не знає. Їй зателефонував ОСОБА_12 , або хтось з працівників сауни, повідомили що трапилась надзвичайна ситуація, а саме - померла людина. Вона після дзвінка повернулась на місце події, побачила швидку допомогу, міліцію. На землі лежав труп, але вона до нього не підходила. Коли виходила з сауни їхати додому, то не звертала увагу на освітлення. Біля сауни є ліхтар невеликий. Коли вона повернулась до сауни, було дуже багато міліції, люди, які там працювали та був ОСОБА_12 . Коли вона запитала у ОСОБА_12 , що сталось, то він по суті нічого не сказав. Зазначив тільки що була бійка. На місці був син померлого, був ОСОБА_19 . Коли вона туди приїхала, то бачила що потерпілий там лежить, але не підходила до нього. Скоріше за все він знаходився біля тротуару. Там біля сауни двосторонній рух. Коли вона приїхала, труп був накритим. Слідів гальмування вона не бачила. Між нею та померлим стояли автомобілі швидкої та міліції. В той момент було холодно. Вона не пам`ятає чи були дорожні знаки чи ні. Розмітки там не було. Після події вона телефонувала один раз Кузьміну та запитувала що сталось. Він повідомив, що його побили. Померлий працював на підприємстві вантажником. Вона з ним знайома, оскільки працювала на тому підприємстві директором. Вона та ОСОБА_12 телефонували родичам обвинуваченого. Коли приїхала, то потерпілий вже був мертвим. Від ОСОБА_19 та ОСОБА_12 дізналась, що була бійка та потерпілий загинув. Про Кузьміна ніхто нічого не говорив. Вона на місці події була до ранку. Кузьмін потім не приїжджав на місце події. На місце роботи потерпілого приїхала його донька та син. Вони випили не мало, точно пляшку. В більярдній вони вживали також алкогольні напої. В сауні теж пили. Коли вона йшла додому, то ОСОБА_12 не бачила. Задавала питання про те, що сталось але їй ніхто нічого не казав, говорили що була бійка. Їй ніхто не казав покинути приміщення більярдної. Пили всі, багато тоді випили. Компанія складалась із неї, ОСОБА_12 та Кузьміна. Літрову пляшку віскі випили на трьох. Вона не пам`ятає, що саме вони пили у сауні. Вона підтримує показання надані на досудовому слідстві.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду надав показання про те, що не може сказати коли саме трапилась ця подія, бо в цей день у його товариша був день народження. Пізніше йому сказали, що була дорожньо-транспортна подія. Щодо ДТП йому відомо зі слів. Він нічого не бачив та не чув.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що 03.11.2011 року він, ОСОБА_11 і ОСОБА_18 приїхали на роботу о 19 год. 00 хв. 04.11.2011 року приблизно о 02 год. 02 год. 30 хв. до них на площадку прийшов їх начальник ОСОБА_12 напівоголений, а саме без футболки в одних штанях і сказав, що вони побилися в сауні з Кузьміним і попросив їх піти з ними забрати в сауні його речі. Кузьмін присутній в залі судового засідання - це обвинувачений. Вони погодились (він, ОСОБА_29 , ОСОБА_18 ) піти забрати речі ОСОБА_12 з сауни. Виходячи з прохідної заводу «Метиз», вони помітили, що стоять троє чоловіків. Побачив, як обвинувачений дістав пістолет і почав його перезаряджати і вони зупинились. Кузьмін почав рухатися в їх бік. ОСОБА_12 пішов попереду їх і став казати Кузьміну щоб той опустив пістолет. Після цього ОСОБА_12 підійшов до Кузьміна, Кузьмін його вдарив по обличчю. Куди саме він не бачив. Він підійшов до ОСОБА_12 ОСОБА_12 лежав на узбіччі під деревом. Він впав від удару. У той момент ОСОБА_18 і ОСОБА_11 знаходились позаду нього і в той час, коли відбулася аварія, він побачив лише те, що половина тіла ОСОБА_29 перебувала на капоті автомобіля. Кузьмін його переїхав автомобілем. Це відбулось на протязі 10-15 секунд. Відразу до ОСОБА_11 підбіг ОСОБА_18 і перевірив пульс і сказав, що пульс у нього слабкий і вони відразу викликали швидку допомогу. Швидка приїхала протягом 10 хвили і сказали що ОСОБА_29 загинув. Видимість перед сауною - у той день освітлювалась, але не дуже гарно. Саме перед сауною світло і горіло. Там була лампочка. На місці наїзду освітлення трохи було. Дорогу було видно. Коли вони вийшли з заводу, то помітили, що біля сауни стоять троє осіб. Один з них обвинувачений, інших осіб він не знає. Після того, як Кузьмін вдарив ОСОБА_12 і той впав, він не бачив, як Кузьмін опинився біля машині, оскільки в той момент він був біля ОСОБА_12 . Він побачив, як Кузьмін сідав за кермо автомобіля. Машина була «БMB X5». Даний автомобіль знаходився біля сауни. Даний автомобіль, здається, стояв на тротуарі. Хто ще сідав в автомобіля він не бачив. Коли Кузьмін сів в автомобіль, автомобіль був заведений. Чи горіли фари він не пам`ятає. Автомобіль почав різко рухатися і ОСОБА_29 опинився на капоті. Перед цим ОСОБА_11 знаходився біля бордюра. Перед цим ОСОБА_11 і ОСОБА_18 стояли позаду нього, коли він побіг до ОСОБА_12 . Потім, як ОСОБА_29 опинився на дорозі він не знає. Гальмового шляху не було, оскільки автомобіль розпочав рух, так він і продовжив рухатися, не зупиняючись. Автомобіль продовжив рух навіть після того, як ОСОБА_11 знаходився на капоті автомобіля. Йому не відомо, як ОСОБА_11 утримувався на капоті. ОСОБА_11 автомобіль переїхав лівими колесами переднього та заднього мосту. Кузьмін не зупинив автомобіль і поїхав в напрямок пл. Островського. З моменту початку руху до моменту, коли потерпілого переїхали колесами пройшло приблизно 10-15 сек. Він перебував від автомобіля на відстані метрів 7-10. Попереджувальних сигналів не було. Він не чув і не бачив ніяких сигналів. Він не може сказати скільки часу після наїзду він перебував на місці події. Кузьмін не повертався на місце події. Біля сауни двосторонній рух. У той день не було ні дощу ні снігу. Було сухо, тому і дорожнє покриття було сухим. Дорожніх знаків і розмітки не було. Гальмового шляху від автомобіля «БMB X5» не було. Після наїзду тіло ОСОБА_11 знаходилось на асфальті на проїжджій частині. Тіло лежало приблизно посередені дороги. Кров була на проїжджій частині. Очевидцями події були: він, ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , Кузьмін та ОСОБА_12 і ще були декілька чоловік. Після події, на місці події залишився ще один чоловік. Як сказав йому ОСОБА_12 , це був ОСОБА_30 , який з ними був у сауні. Він на підприємстві працював бригадиром і був оформлений на законних підставах. На сьогодні він не знаходиться в залежності від ОСОБА_12 . ОСОБА_12 був на підпитку. Він нормально розмовляв і нормально йшов. Коли він вийшов з заводу у нього ніякої палки в руках не було. Коли вийшли з заводу, біля машина стояло три чоловіка: обвинувачений, ОСОБА_30 та невідома особа. Коли вони зупинилися, то ОСОБА_23 пішов вперед і між ОСОБА_12 та Кузьміним виник конфлікт на відстані від них метрів 6-10, але точно він сказати не може. До автомобіля, в якому знаходився Кузьмін, він не підходив. Він не стукав по автомобілю, вимагаючи, щоб Кузьмін вийшов. Може підходив ОСОБА_11 чи ОСОБА_18 , але він не знає. Коли він підійшов до ОСОБА_12 , ОСОБА_18 з ОСОБА_11 підійшли до автомобіля. Коли вони підійшли до автомобіля, то один з них стукав у вікно, але тільки хто він сказати не може. При цьому чи вони щось казали він не чув. Не може відповісти на питання, чи інтенсивно стукали у вікно. Моменту наїзду на ОСОБА_11 він не бачив, а бачив тільки коли ОСОБА_11 перебував на капоті автомобіля і коли впав через нього переїхав автомобіль. Цей проміжок часу, а саме між знаходженням на капоті ОСОБА_11 до моменту переїзду його тривав приблизно 15 секунд. Від сауни до місця де лежав потерпілий було метрів 15. Коли він підійшов то бачив автомобіль, який стояв біля сауни на відстані від вхідних дверей сауни приблизно 3-5 метрів, але точно сказати не може. Він бачив той момент, коли потерпілий був на капоті. Як він там опинився він не бачив. ОСОБА_31 обвинувачений потерпілого приблизно метра 2-4. Коли вони йшли вчотирьох, Кузьмін наводив на них пістолет. Він не знає де дівся пістолет. Він чув, як Кузьмін його перезаряджав, бо чув щолчок. Кузьмін наводив на них пістолет. Коли Кузьмін навів на них пістолет, у той момент вони перебалакувалися з ОСОБА_12 , але про що саме, він не може сказати. Коли Кузьмін ударив ОСОБА_12 , він не бачив куди саме в обличчя він вдарив, оскільки ОСОБА_12 стояв до них спиною. Вдарив його рукою. На його думку Кузьмін міг бачити на капоті ОСОБА_11 , оскільки там було освітлення. Автомобіль на якому був Кузьмін - БМВ Х5 джип чорного кольору. Оскільки він знає Кузьміна, як особу, який постачав їм метал, тому номер машини 0777. Кузьмін привозив до них металолом, тому він його бачив. Його прізвисько «Х5». Коли вони вийшли з заводу Кузьмін до них стояв обличчям. Оскільки ця ситуація була не вчора, то він не може сказати в якій руці Кузьмін тримав і наводив на них пістолет. Момент удару Кузьміним ОСОБА_12 він бачив, але якою рукою він не знає. Коли ОСОБА_12 підійшов до Кузьміна, ОСОБА_12 зупинився і вони стояли, якимось словами перекрикувалися, після чого ОСОБА_12 впав. За кермом в момент наїзду знаходився Кузьмін. Він не чув і не бачив того, коли потерпілий знаходився на капоті чи він кричав, чи стукав, чи проводив якісь дії. Після переїзду потерпілого Кузьмін прискорив рух і поїхав в напрямку Островського.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 суду надала показання, що 03.11.2011 року її чоловік пішов на роботу, але ввечері не повернувся як завжди. Вона йому зателефонувала, але він їй повідомив, що знаходиться на Метизному заводі та сказав, що скоро буде. Приїхав під ранок 04.11.2011 року. Вона прокинулась, обвинувачений зайшов. Вона побачила що в нього було розбите обличчя. Запитала що з ним трапилось, він повідомив, що в нього відбувся конфлікт з ОСОБА_33 і що бійка відбулась з ним та його працівниками, яких він погукав. Прізвище ОСОБА_34 вона не знає, але знає що її чоловік з ним працював. Коли він роздягнувся, то вона побачила, що в нього гематоми по всьому тілу. Він пояснив, що це були держаки від лопати, більше вони не розмовляли. Потім, вранці 04.11.2011 року, приїхав друг чоловіка - ОСОБА_35 . Вони з обвинуваченим сказали що поїдуть до лікарні. Поїхали. Через деякий час в домофон зателефонували люди, представились працівниками ДАІ і повідомили, що відбулося ДТП зі смертельним випадком. Двері вона не відчинила, вони документи не показували. Почала телефонувати чоловіку, але він слухавку не брав. Потім пізніше вони з ним зтелефонувалась. Точний час не може повідомити, але спочатку приїхали з обшуком, показали документи та вона побачила статтю. Стаття була важкою - за вбивство і вона була в шоці. Після обшуку вона зателефонувала чоловіку він сказав що це неправда і повідомив що це ті люди, з якими в нього був конфлікт це зробили, і повідомив що деякий час його не буде вдома. На цьому зв`язок обірвався. Обвинувачений зателефонував з іншого номеру та повідомив що він в Криму, оскільки його безпідставно обвинувачують в тому, чого він не робив. Вона не знає звідки обвинувачений дізнався про те, що його шукають співробітники поліції. Вночі він прийшов тверезий, він в той час не вживав алкогольні напої. Він повідомив, що він не винен, та що це не є правдою. У чоловіка вона ніколи не бачила пістолет, і він про пістолет нічого не розповідав. Він розповідав що конфлікт з ОСОБА_33 був з приводу роботи. ОСОБА_36 хотів, щоб обвинувачений працював з ним та його людьми. ОСОБА_36 в той день був у стані алкогольного сп`яніння. Вона знає, що взимку 2012 року чоловік їй зателефонував та попросив допомогти потерпілій. Грошей у неї не було, і грошові кошти вона взяла в борг у батька чоловіка. Він займався передачею коштів, про що у свідка є розписка. Взяли в борг 50000 грн. Кузьмін повідомив, що був з ОСОБА_37 . Вона ОСОБА_38 знає, як комп`ютерщика. ОСОБА_36 покликав своїх робітників, які наносили удари дерев`яними держаками. Вона не знає хто такий ОСОБА_11 . Вони захотіли допомогти потерпілій. У них скільки було грошей, стільки вони і надали. Скільки міг допомогти батько чоловіка, стільки і дали. Була така думка, що слідство ведеться не правильно і слідство підкуплене. Про статтю за вбивство дізналась, коли прийшли з обшуком. Вона не знає хто погрожував її чоловікові. Це її думка про те, що його переслідували. Вона знала, що у ОСОБА_34 є друзі в поліції. Чоловік пояснив, що він на той час не міг боротись з усіма цими людьми і вирішив, що деякий час потрібно переховуватись. Вона не може відповісти, чому він переховувався. Вона не знає чому саме до Криму він поїхав. Родичів в Криму немає. Він сім років перебував в Криму. Потім його не впускала в Україну. Не пускала українська сторона. Вони пояснювали, що з ОСОБА_39 півостровом вони не співпрацюють. Вона знає, що він намагався виїхати, але не зміг цього зробити. Вона не довіряла слідству в зв`язку з цим і не повідомляла де він перебуває, вона боялась, що його посадять за те, чого він не робив, його могли посадити за те, чого він не вчиняв. Співробітники ОСОБА_40 повідомили, що було ДТП з смертельним наслідком. Потім вона повідомила про це чоловіка, але він пояснив що цього не робив. Чоловік на протязі тих 7 років не часто виходив на зв`язок. Після того, як поїхав до лікарні додому не повертався. Вона не знає, як він поїхав до Криму. Обвинувачений висилав їй грошові кошти. Грошові кошти він передавав через людей. Про обставини смерті вони з ним не розмовляли.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду надав показання, що батько на початку листопада приблизно 2011-2012 року прийшов додому. Коли він прокинувся до школи, то батько був вдома. Він побачив, що батько побитий, мама говорила з батьком, він налякався, та чув з їхньої розмови що трапилась сварка з приводу роботи. В подальшому батьки сказали, що все нормально, зібрали його до школи та відправили. Коли він повернувся, то мати повідомила, що приходили співробітники поліції та повідомили що трапилось ДТП зі смертельним наслідком. Мати повідомила, що батько поїхав до лікарні. Після цього батько додому не прийшов. Якихось подробиць він не знав та не питав у мами, оскільки вона була вагітна та сама нервувала. Потім в подальшому батько зателефонував матері, але ніяких подробиць він не знає. Йому тоді було 15 чи 16 років. Його батько - обвинувачений був без футболки, було побите обличчя та тіло. Він вів себе нормально, і зовсім не пив. Він ніколи у батька не бачив та не чув про наявність зброї. Про те, що сталось більш детальніше їм стало відомо через місяць. Він чув, що там були якісь постраждалі люди, але йому ніхто в подробиці не розкривав. Батько допомагав їм, коли працював. ОСОБА_11 він не знав. Йому розповідала мама, а мамі якісь невідомі люди. Яка сума та хто передавав гроші потерпілій йому не відомо. Останній раз він бачив батька 04.11.2011 року. Батько повернувся додому взимку 2018 року. Спочатку говорили, що це ДТП, а після цього прийшли з обшуком і іншою статтею.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 суду показав, що обвинувачений постійний клієнт у більярдному клубі. Потерпілого він не знає. Він з 2004 по 2012 працював у більярдному клубі управляючим. ОСОБА_21 постійний клієнт. Він часто грав у них. У них рідко бувають інциденти. Спокійний клуб. Останнього разу ОСОБА_21 прийшов грати. Він був з жінкою та двома чоловіками. Пам`ятає де вони грали. Була повна зала людей. ОСОБА_42 , з якою був ОСОБА_21 , нормально з ним спілкувалась. Після чого почалися крики. Потім він переключився на інший стіл. Підійшов скаржитися клієнт. Була охорона. Він зробив зауваження. ОСОБА_21 вибачився. ОСОБА_43 час вони були спокійні. Через деякий час, він кидав кій, сідав на стіл. Він підійшов до них. Знав ОСОБА_21 , другу людину - ні. Він попросив ОСОБА_21 розрахуватися і покинути клуб з товаришем, або він викликає охорону. ОСОБА_44 відповідь товариша пам`ятає. ОСОБА_21 нічого не відповів і пішов. Вони розрахувалися і покинули клуб. Після чого багато років не бачив ОСОБА_21 . Вони сиділи увесь вечір, мабуть пили, але ОСОБА_21 ніколи не пив, він не бачив цього. Він не знає чи було сп`яніння у ОСОБА_21 . Друга особа була збуджена. Він перейшов у стадію агресії. Вони були у Корнет клубі, розташованого за адресою: ОСОБА_45 , 68. Вони залишили клуб увечері. Точно не може сказати, десь годин у 10-11. Він не знає, які напої вживалися за столом. Йому дзвонив адвокат, спитав, чи пам`ятає ОСОБА_21 , попросив прийти у судове засідання та розказати що пам`ятає. У 2012 році у клубі він не працював. Він не знає як його знайшов адвокат. Він не друг ОСОБА_21 . Він не дуже добре знає що відбувалося потім. Знає тільки обвинувачення, ст.115 КК України. Події подальші не пам`ятає. Не пам`ятає дату, день тижня. Запросили його з номеру телефону захисника. Захисник назвав ім`я, пояснив ситуацію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_46 суду надав показання, що з обвинуваченим товариші майже років 10-15. В жовтні 6-7 числа, точну дату він не пам`ятає, близько 8 год. 00 хв. йому зателефонував з телефону дружини обвинувачений та просив його під`їхати. На той час він проживав у Дніпрі. Він приїхав до нього додому і спілкувався з обвинуваченим та його дружиною. Обличчя обвинуваченого було дуже побито, в саднах, синцях. Він запитав обвинуваченого, що трапилось. Той розповів, що зустрічався з товаришами. Відбулася якась сварка і другий чоловік викликав декількох осіб, які йому нанесли тілесні ушкодження. Він запропонував йому поїхати у лікарню. Він відмовився, оскільки вже з кимось домовився, що за ним повинна приїхати машина і його відвезуть у лікарню. Через день-два, він телефонував обвинуваченому, але той не відповідав. Тоді він зателефонував дружині обвинуваченого, яка йому розповіла, що приїжджала міліція, яка її повідомила, що Кузьмін убив чоловіка. З обвинуваченим не спілкувався, оскільки він перебував у Криму і він зв`язок з ним не підтримував. Коли обвинувачений появився на території України щоб розібратися, тоді вже по телефону вони почали з обвинуваченим спілкуватися. Обвинувачений дуже рідко вживав алкоголь. У той день, коли він приїхав додому до обвинуваченого, обвинувачений не перебував в стані алкогольного сп`яніння. Встановив це по поведінці обвинуваченого. Обвинувачений розповів йому, що його побили невідомі особи з палицями, бітами, граблями, лопатами, тобто якимись інструментами. У обвинуваченого зброї не було. Він у обвинуваченого зброї не бачив і він про зброю йому нічого не розповідав. Про вбивство йому стало відомо від дружини обвинуваченого. Ще вона йому розповіла, що він жив та здоров та перебуває у Криму. Його викликали співробітники поліції та допитували його. Його викликали в обласне управління внутрішніх справ. Його там запитували, чи знає він про місцезнаходження обвинуваченого та чи він щось знає про дані події. Викликали у міліцію десь місяця через три з часу події, він точно не пам`ятає. Він від слідчого дізнався, що трапилась сварка, була бійка і чоловік був вбитий машиною. Зі слів слідчого за кермом автомобіля був обвинувачений. Обвинувачений йому не казав, що йому або його дружині погрожували. Він не може сказати чому саме обвинувачений став ухилятися від слідства. Він не пам`ятає рік, коли вони знову почали спілкуватися з обвинуваченим. Його може рік не було. Спілкуватися почали по телефону. Він перебував в АТО і приїздив до Дніпра раз у три місяці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 суду показав, що в листопаді 2011 року він їхав з роботи по вул. Пастера. Його зупинили співробітники ДАІ і попросили бути понятим при дорожньо-транспортній пригоді. Бути присутнім і засвідчити їх процесуальні дії при роботі при ДТП. Ще одного водія зупинили. Підійшли і помітили, що на дорозі лежить чоловік без ознак життя. Там були співробітники ДАІ, судмедексперти та слідчі. В присутності понятих, вони почали слідчі дії. Судмедексперт проводив огляд, щось вимірювали, тобто проводили слідчі дії. Не було ніякої машини, яка можливо збила цього чоловіка. Слідів гальмування він не бачив. Це було після 03 год. 00 хв. Погода була ясною, було сухо, але прохолодно. Ці слідчі дії проходили на протязі двох годин. Після цього вони підписали протокол огляду, а також все те, що описували судмедексперти. Там, де виявили труп, є звичайна дорога двостороннього руху, тобто по одній полосі в різні боки. Місце, де виявили труп, було темнувате, оскільки там усе підсвічували ліхтариками, навіть фари були включені при огляді. Наскільки він пам`ятає, труп відносно проїзної частини знаходився, якщо брати всю ширину дороги, то десь приблизно посередені дороги, де розподільна смуга. Головою він лежав в бік пл. Островського, якщо їхати з вул. Павлова на пл. Островського. Труп даного чоловіка знаходився від бордюра на відстані трьох метрів. Слідів екстреного гальмування він не бачив. ОСОБА_42 лежала без ознак життя. Він не рухався. Руки, ноги були на місті. Він до трупа підходив і був близько на відстані. Він бачив, що там знаходиться сауна. Він вважає, що від сауни труп знаходився на відстані приблизно п`яти метрів. На асфальті, де труп лежав там була пляма крові. На місці ДТП ніхто йому не пояснював як відбулася дана ДТП. Пояснили, що є тіло і начебто відбулася ДТП. Коли він приїхав на місце, тіло лежало. Біля потерпілого була шапка, яка лежала поряд на дорозі. Він не пам`ятає, чи були ще якісь речі. Штани були порвані у проміжності по шву. Це були «джинси», курточка. Труп був одягнений у повсякденний одяг. Схему до протоколу огляду місця події він підписував. На момент складання схеми, він з протоколом ознайомлювався і його підписував. Зауваження до протоколу не було. Кожен лист вони підписувала. Може і лежала шапка від трупа на відстані п`яти метрів. На місці ДТП знаків немає, є знаки де трамвайний переїзд. Ніяких слідів від пошкодження автомобілю він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_48 суду показав, що 04.11.2011 року він проводив судово-медичне дослідження трупа, спочатку, як невідомого чоловіка віком приблизно 50-60 років, а потім встановлено, що це ОСОБА_11 ,1965 року народження, а також 02.12.2011 року по факту смерті на підставі постанови слідчого, висновок експерта № 2156/2009. Всі дослідження у відділенні проводяться згідно Правил судово-медичного дослідження трупів в бюро СМЄ, який затверджений Наказом № 6. Даний документ є обов`язковим для проведення експертиз та досліджень. Окрім цього є медичні рекомендації, є література, на яку вони посилаються при закінченні експертизи при наданні відповідей. Експерт може посилатися на них, може не посилатися, але судово-медичну експертизу або дослідження проводять згідно Правил судово-медичного дослідження трупів в бюро СМЄ. ОСОБА_11 внаслідок події отримав відкриту черепно-мозкову травму, яка включає в себе: забійна рана у потиличній ділянці праворуч, крововиливи зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією під м`якими покривними тканинами голови, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу, крововилив під твердою мозковою оболонкою, крововиливи під м`якими мозковими оболонками зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією, крововиливи півкулі головного мозку та мозочку, крововилив в товщі Варолієвого моста та довгастого мозку, рідка кров в порожнинах бічних шлуночків, набряк мозку. А також комплекс ушкоджень у вигляді: садна у лівій надлопатковій ділянці, по задньо - зовнішній поверхні правого колінного суглобу на 46 см вище від підошовної поверхні стоп. Перелом 3,4,5,6,7,8,9 ребер праворуч по лопатковій лінії, без пошкодження пристінкової плеври, крововиливи зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією у м`яких тканинах навколо переломів, розрив лобкового та лівого клубово-крижовного з`єднання, крововиливи зі слабкою вираженою лейкоцитарною реакцією в м`яких тканинах навколо розривів, крововилив у товщі м`яких тканин у лівій надлопатковій ділянці та правій задній поверхні грудної клітини, у поперековій ділянці та по зовнішньо-задній поверхні правого колінного суглобу. Товща Варолієвого моста - це одна із структур головного мозку. Це звідкіля виходить продовгуватий мозок і з`єднується зі спинним мозком. Це не тем`яна частина голови. Це основа мозку. Розрив лобкового та лівого клубово-крижовного з`єднання це відноситься до кісток тазу. Лобковий знаходиться в ділянці лобка, а клубово-крижовне з`єднання знаходиться в задній частині тазу і з`єднує між собою кристець і клубову кістку. В даному випадку всі тілесні ушкодження, які були виявлені на трупі, виникли від дії тупого твердого предмету, або при ударі об такі, можливо при дорожньо-транспортній події, тобто пішохід був травмований легковим автомобілем і являє собою єдиний комплекс тілесних ушкоджень, то всі вони можуть відповідати ознакам автомобільної травми, це дії виступаючих частин автомобіля, від падіння тіла на дорожнє покриття, з послідуючим ударом об дорожнє покриття та переїздом колесом (колесами) автомобіля через тіло. Це був переїзд або одним колесом або декількома. Для відповіді на питання, чи одним мостом чи двома у нього немає достатньої медичної документації. Йому було достатньо для проведення експертизи матеріалів кримінального провадження. Він вивчав матеріали кримінального провадження. В даному випадку, якщо колеса рухалися в одному напрямку без зміни руху, переїзд ОСОБА_11 міг бути як одним колесом так і двома колесами. Спочатку перед первинним контактом з автомобілем потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні. У такому положенні потерпілий міг отримати черепно-мозкову травму, закриту тупу травму грудної клітини і тупа травма тулубу, а також тазу. Переїзд був здійснений через голову, грудну клітину та кістки тазу. Усі пошкодження, оскільки вони масивні, вони були здійснені в момент переїзду колесом (колесами) автомобілю. Це все залежало від того, як тіло людини лежало між колесами, на якій відстані. У зв`язку з тим, що тут є все у сукупності, голова, грудна клітина та таз, скоріш за все, переїзд був у продовженому або косопродовженому напрямку по відношенню до тіла і мається на увазі колесом не правим чи лівим, а мається на увазі, що скоріш це був переїзд однією стороною коліс вздовж тіла або косопродовженому напрямку. В даному випадку причина смерті є відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу і ускладнилася крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, набряком мозку. В даному випадку черепно-мозкова травма мала тяжкий характер, перелом кісток був настільки уламковий, що були пошкоджені стволові відділи головного мозку. Продовгуватий мозок, Варолієвий міст - це первинні структури мозку, які відповідають за життєдіяльність важливих органів: серцебиття, серце, судинна система, дихальна система. Вважає, що ОСОБА_11 після отримання таких тілесних ушкоджень не мав шансу вижити у зв`язку з тяжкістю травми. Навіть при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги. Швидкість автомобіля не має значення. Тут був здійснений переїзд через тіло. У нього немає даних, щоб відповісти з якою швидкістю був здійснений переїзд. Він підтримує свій висновок. Видавав лікарське свідоцтво про смерть. В даному випадку, коли надходить труп невідомої людини, встановленням особи займаються правоохоронні органи. Складається карта невпізнаної людини, копія якої направляється до правоохоронних органів. Після того, як вони встановлюють близьких родичів, разом з працівником правоохоронних органів приїздить родич і в морзі впізнає чи не впізнає труп. Якщо впізнає, то на підставі цього складається протокол впізнання. У нього зараз немає повного пакету документів щодо цієї справи, однак думає, що потерпілий був теж впізнаний, а копія протоколу впізнання знаходиться у них в архіві. Протоколи допиту отримав шляхом офіційного запиту матеріалів справи. Він проводив висновок експерта на підставі постанови слідчого відділу Красногвардійського районного відділу ДНУ УМВ України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_49 . Якщо слідчий не зазначив номер справи, як він може її вказати у висновку. Номер справи він зазначив у висновку № 66112078. Він зробив висновки на підставі того, що він виявив при судово-медичному дослідженні трупа, проводив експертизу. Весь пакет документів щодо цієї справи знаходиться в архіві бюро, який розташований на ж/м Західний у Новокодацькому відділенні, тому він, коли готувався до суду, зробив електронні копії та роздрукував те, що стосується експертизи. Там обов`язково знаходяться всі оригінали даних додаткових досліджень, які були призначені, а також направлення, постанови слідчих, протоколи огляду трупа, якщо такий був. У постанові слідчий зазначає, що попередити експерта про кримінальну відповідальність про відмову, або завідомо неправдивий висновок. В Правилах проведення судово-медичних експертиз зазначено, що вони роблять підпис під ст. ст. 384,385 КК України, а також права та обов`язки судово-медичного експерта.

В судовому засіданні досліджені письмові докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 , надані стороною обвинувачення та їм надана оцінка з точки зору належності та допустимості, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.11.2011 року та схема до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, фотознімками до нього, складено у присутності понятих, згідно якого було проведено огляд місця дорожньо-транспортної події від вул. Павлова до пл. Островського в м. Дніпро, внаслідок наїзду на пішохода. На проїзній частині було виявлено пляма красно-бурого кольору, схожого на кров та труп невстановленого пішохода, який лежить на спині, руки розведені в сторону, виправлені в ліктьових суглобах, шкіряний покров на дотик холодний, на відкритих ділянках та під одягом. Трупне задубіння відсутнє на всіх групах м`язів. Трупні плями по задній поверхні тулубу синюшно-фіолетового кольору при неодноразовому натисканні. Натиснуванням на них з зусиллям жим/см.кв. по 3 сек. зникало та відновлюють своє забарвлення через 10-15 сек. Пошкодження у правій тім`яно-потилочній області голови. Рана у вигляді ломаної лінії. На дотик патологічна рухомість та трепанація костей черепу в тім`яно-потилочній області з отвіром рота, носа, вух, потік крові при пальпації кісток тазу виявляється похрускуванням. Крім того, згідно пп.1) п. 23 протоколу сліди, залишені потерпілим при наїзді-зіткненні: запальничка, сигарета, шапка, які на схемі зазначені як х1, х2, х3 відповідно (т. 1 арк. кримінального провадження 7-15);

-лікарське свідоцтво про смерть № 2156 від 04.11.2011 року, згідно якого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Смерть настала по вул. Краснозаводська у м. Дніпро. Смерть настала у випадку ушкодження з визначеним наміром. Хвороба, що призвела до смерті: крововиливи під оболонки в речовину та шлуночки головного мозку, перелом кісток склепіння та основи черепу, відкрито черепно-мозкова травма, удар мототранспортного засобу, намір не виражений (т. 1 арк. кримінального провадження 17);

-протокол огляду місця події від 04.11.2011 року, з планом схемою до нього, проведеного у присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_50 , експерта ОСОБА_51 , згідно якого об`єктом огляду є приміщення сауни «Африка», розташованого по АДРЕСА_2 . Вхід у сауну здійснюється через двері. При вході у сауну встановлено: перше приміщення уявляє собою передбанник близько 170х170 см. Праворуч встановлені шафи з вбудованим холодильником, двокамерним, холодильником-вітриною з надписом «Чернигівське», доповнений скляними пляшками з етикетками виробників пива, слабоалкогольних напоїв. Стіни та стеля оббита дерев`яними планками, на підлозі лінолеум. Навпроти приміщення № 1 знаходиться приміщення № 2, яке уявляє собою дві суміжні кімнати перша 2,5х2,5 кв.м. приблизно, із нього друга кімната, тупикова № 3 близько 2,5х1,5 кв.м. Стеля з матеріали типу гіпсокартону. Частково плити відсутні. Приміщення № 2 стеля оббита дерев`яною планкою, приміщення № 3 має частково утепленні стіни, частково покриті залишками обоїв, на верхній частині стін натягнутий каркас під натяжну стелю, на відстані біля 1,5 кв.м. ніжче реальної стелі. В приміщенні № 2 знаходиться справа-наліво-поліетиленові упаковки з пластиковими пляшками з мінеральною водою, ящики з порожніми пляшками з етикетками виробника пива, клітчата сумка біло-блакитного кольору, заповнена простирадлами білого кольору, далі металевий мангал, в якому знаходяться дубові віники, в лівій частині кімнати знаходиться упаковки миючих засобів, віники, столик, на якому лежали шампури та решето-гриль, поліетиленовий пакет чорного кольору з порожніми поліетиленовими пляшками з етикетками виробника пива. Біля двері знаходиться поліетиленовий пакет білого кольору з надписом «АТБ», візуальним оглядом встановлено, що на пакеті маються множинні плями у вигляді потіків та крапель червоно-бурого кольору, всередині даного пакету візуально проглядається пластикові упаковки невизначеного походження, два чорно-прозорих поліетиленовий (сміттєвих) пакета в верхнім проглядається тканевий предмет біло-червоного кольору. В приміщенні № 3 знаходиться: картонні коробки, упаковки будівельних матеріалів, дубові віники. Далі, зліва від вхідної двері знаходиться приміщення № 4 кімната близько 3х2 кв.м. Далі, праворуч від двері в приміщення № 4 знаходиться двері у приміщення АДРЕСА_3 від входу та уздовж лівої стіни знаходиться диван зеленого кольору, перед ним стіл із матеріалу схожого на дерево, лава оббита матеріалом схожим на шкірозамінник. Далі, праворуч від входу, в приміщенні № 5 знаходяться двері в приміщення № 6, приблизно 3х3,5кв.м. Двері мають у трьох місцях несуцільні пробоїни, близько 6х7 см., також множинні плями чорного кольору, схожі на відбитки пальців і долонь. Напроти двері знаходиться ліжко приблизно 2х1,5 м застелена простирадлом білого кольору, без подушки, далі по правій стороні знаходиться меблевий куток без вмісту. Далі, напроти входу в приміщення № 5 знаходиться наскрізні двері в приміщення № 7, яке являє собою басейн зі сходами з п`яти ступенів, заповненої безколірною рідиною по 10 см. нижче кромки. Приміщення басейну приблизно 7х5 кв.м. Далі, в кінці правої стіни приміщення № 5 маються двері в приміщення № 8 по типу «сауна» близько 2,5х2,5 кв.м., яке має три полки, в лівому кутку є діжка із матеріалу схожого на дерево, ємністю близько 20 літрів, порожня. При вході в приміщення № 7 праворуч маються приміщення №№ 9,10, що являють собою душову та санвузол (т. 1 арк. кримінального провадження 19-23);

-протокол огляду від 04.11.2011 року, з фототаблицями до нього, проведеного у проміжок часу з 06 год. 40 хв. до 07 год. 20 хв., у присутності понятих, за участю експерта ОСОБА_51 , згідно якого проведено огляд горілки марки «Зелена Марка», об`ємом 0,5 л у кількості 9 пляшок, об`ємом 0,25 л в кількості 4 шт., горілки марки «Хортиця Срібна», об`ємом 0,5 л у кількості 4 шт., коньяку «Табо», об`ємом 0,5 л у кількості 1 пляшки, коньяку «Табо», об`ємом 0,25 л 1 пляшка, «OK`VIN» 0,25 л одна пляшка, вино «Кагор», 0,7 л одна пляшка, шампанське «Радянське», 0,75 л 2 пляшки, шампанське «Тріумфальне», 0,7 л дві пляшки, цигарки марки «Winston» у кількості 10 пачок, «Bond» - 2 пачки, «Chasterfield» - 5 пачок, «Прилуки» червоні 1 пачка, «Прилуки» сині 3 пачки, «Malboro» - 3 пачки, «KISS»- 3 пачки. Цигарки та лікеро-горілчана продукція знаходиться у шафі приміщення сауни «Африка» по вул. Краснозаводська, буд. 1. Зошити несправності техніки сауни, зошити обліку товару, журнал запису товару, журнал обліку товару, зошит прийому зміни. Крім того, компакт-диск з записом відеоспостереження. Вищеперелічені речі, табачно та лікеро-горілчані вироби були вилучені до Красногвардійського РВ (т.1 арк. кримінального провадження 26-31);

-протокол огляду від 06.11.2011 року, з фототаблицями до нього, проведеного у проміжок часу з 19 год. 20 хв. до 21 год. 00 хв. у присутності понятих, спеціаліста ОСОБА_51 , згідно якого проведено поверхневий огляд автомобіля «BMW X5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який розташований напроти будинку АДРЕСА_4 . Автомобіль знаходиться на тротуарі. Зовнішнім оглядом встановлено: зовнішніх видимих пошкоджень автомобіль немає (т.1 арк. кримінального провадження 62-66);

-акт судово-медичного дослідження трупа № 2156, проведеного на підставі відношення слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_52 від 04.11.2011 року № 36/201 у проміжок часу з 04.11.2011 року по 25.11.2011року, згідно якого встановлено, що при дослідженні трупа виявлено: відкрита черепно-мозкова травма: забійна рана у потиличній ділянці праворуч, крововиливи зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією під м`якими покривними тканинами голови, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу, крововилив під твердою мозковою оболонкою, крововиливи під м`якими мозковими оболонками зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією, крововиливи під м`якими мозковими оболонками зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією, крововиливи в півкулях головного мозку та мозочку, крововиливи в товщі Варолієвого моста та довгастого мозку, рідка кров в порожнинах бічних шлуночків, набряк мозку. Садна у лівій надлопатковій ділянці, по задньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу на 46 см вище від підошовної поверхні стоп. Перелом 3,4,5,6,7,8,9 ребер праворуч по лопатковій лінії, без пошкодження пристінкової плеври, крововиливи зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією у м`яких тканин у лівій надлопатковій ділянці, на правій задній поверхні грудної клітини, у поперековій ділянці ліворуч, по зовнішньо-задній поверхні правого колінного суглобу. Дрібновогнищевий кардіосклероз, гіпертрофія міокарда. Коронаросклероз; атеросклероз судин мозку, аорти. Вогнищева емфізема легень. Слабко виражена жирова дистрофія печінки. Повнокров`я внутрішніх органів. У порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров. Смерть його наступила від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу і ускладнилася крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, набряком мозку, що підтверджуються даними судово-медичного дослідження трупа та даними судово-гістологічного дослідження. Виявлені при дослідженні трупа вищеописані ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), можливо при обставинах вказаних в письмовому відношенні (пішохід травмований легковим автомобілем), відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, що призвели до настання смерті. Решта виявлених при дослідженні трупа вищеописаних ушкоджень прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), можливо при обставинах вказаних в письмовому відношенні (пішохід травмований легковим автомобілем). При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий, спирти. При судово-імунологічному дослідженні крові з трупа встановлена група АВ. За життя страждав на атеросклероз судин мозку, серця, аорти (т.1 арк. кримінального провадження 97-101);

-протокол обшуку від 21.11.2011 року, проведеного у проміжок часу з 12 год. 10 хв. до 12 год. 50 хв., у присутності понятих та ОСОБА_10 в домоволодінні АДРЕСА_5 , згідно якого, в ході обшуку ОСОБА_10 надав мисливську рушницю ІЖ 27м. кал. НОМЕР_2 , в чохлі, а також дозвіл серії НОМЕР_3 від 21.09.1991 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; посвідчення мисливця НОМЕР_4 від 07.01.2002 року на ім`я ОСОБА_10 ; картку № НОМЕР_5 від 15.11.2001 року до членського квитка № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_10 , членський квиток серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_10 . Під час обшуку нічого окрім вищезазначеного виявлено та вилучено не було. Перелічені документи поміщені у файл та опечатано. Рушниця опечатана (т. 1 арк. кримінального провадження 137);

-протокол обшуку від 21.11.2011 року, проведеного у період часу з 12 год. 20 хв. до 14 год. 40 хв. у присутності понятих та ОСОБА_32 за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході обшуку, в приміщенні коридору, в металевій шафі чорного кольору виявлено та вилучено: мисливську рушницю МР-153 12/76 кал. 12 мм № НОМЕР_8 , без видимих механічних пошкоджень; мисливські патрони кал. 12 мм. у кількості 20 шт.; мисливські патрони кал. 12 мм. з латунною гільзою; газові патрони кал. 9 мм у кількості 8 штук; пневматичну рушницю «Хатцан» № 15283 кал. 4,5 мм, виданої на ім`я ОСОБА_10 ; довіреність видана ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_53 , ОСОБА_54 ; договір обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті № 010913 на 3- аркушах;; повідомлення про взяття на облік фізичної особи-підприємця, виданої на ім`я ОСОБА_10 на двох аркушах; реєстраційною картою на проведення державної реєстрації фізичної особи підприємця на двох аркушах; договір про надання автотранспортних послуг від 25.04.2006 року; договір купівлі-продажу № ДН4-083 від 01.09.09 року на одному аркуші; два екземпляра договору на поставку лома стального на 2-х аркушах; акт прийому-передачі № ДН4-083 від 01.09.2009 року; квитанцію видану на ім`я ОСОБА_10 від 23.06.2009 року; два екземпляра договору на здійснення транспортних послуг від 12.04.2011 року на 1 арк.; розрахунок орендної плати, договір 282/10/03 від 11.05.2011 року; свідоцтво № 9862-Дн на право керування кораблем серії НОМЕР_9 , талон попередження свідоцтва № 9862-Дн; технічний талон № 096752 про проведення технічного огляду малого корабля, д/н НОМЕР_10 ЕТО; свідоцтво про придатність малого судна до плавання на 11 арк.; свідоцтво про НОМЕР_11 виданої на ім`я ОСОБА_10 ; закордонний паспорт серії НОМЕР_12 , виданий на ім`я ОСОБА_10 , 1974 року народження (т. 1 арк. кримінального провадження 140-141);

-свідоцтво про смерть серія НОМЕР_13 ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1 арк. кримінального провадження 151);

-висновок експерта № 366 від 29.03.2012 року, згідно якого при судово-медичному дослідженні речових доказів, виявлено: кров трупа ОСОБА_11 належить до групи АВ з супутнім антигеном Н. На трьох комках серветок, в об. №№ 1-12, на шапці, в об. №№ 18-28, доставлених на дослідження, виявлена кров людини. В змиві, в об. № 134, виявлена кров. Видову приналежність якої встановити не вдалося усіма прецепітуючими сироватками, які є у відділенні судово-медичної імунології. В трьох змивах, в об. №№ 14,15,16, в зіскобі, в об. № 17, доставлених на дослідження, кров не виявлена. В слідах крові на трьох комках серветок, в об. №№ 1-12, на шапці, в об. №№ 18-28, при імунологічному дослідженні виявлені антигени А,В, ОСОБА_55 дані не виключають можливості походження слідів крові в об. №№ 1-12, 18-28 від особи з групою крові АВ і супутнім антигеном Н, супутнім ОСОБА_56 можливо від потерпілого ОСОБА_11 , крім того, в цих слідах можливе змішання крові осіб з групами А з ізогемаглютиніном анти-В і супутнім антигеном Н,В з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В і АВ, в цьому випадку можливий лише домішок крові потерпілого ОСОБА_11 (т.1 арк. кримінального провадження 130-133);

-висновок експерта № 365 від 30.03.2012 року, згідно якого група крові потерпілого ОСОБА_11 АВ з супутнім антигеном Н. На двох пляшках, а об. №№ 7,8,9,18,19, доставлених на дослідження, виявлений піт. На двох дактилоплівках, доставлених на дослідження, в об. №№ 1,2 на цих же пляшках, в об. №№ 3-6, 10-17, 20-22, піт не виявлений. В слідах поту на двох пляшках, в об. №№ 7,8,9,18,19, виявлені антиген А,В, ОСОБА_55 дані імунологічного дослідження не виключають можливості походження слідів поту від особи (осіб), в виділеннях якої (яких) міститься антиген А,В,Н, в тому числі походження поту можливе від потерпілого ОСОБА_11 , в крові і виділеннях якого міститься вищевказані антигени (т. 1 арк. кримінального провадження 187-189);

-довіреність від 03.03.2010 року, наданої ОСОБА_57 на ім`я ОСОБА_10 на представництво інтересів в органах Державтоінспекції при проведенні технічного нагляду належного йому на праві свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_14 , виданого Джанкойським ВРЕР при УДАІ ГУ УМВС України в АР Крим, 06.08.2009 року автомобілем марки - BMW X5301E53, 2005 шасі, (рама, кузов) № НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого також надані права: керувати автомобілем під час здійснення визначених цією довіреністю повноважень. Довіреність видана строком на три роки (т. 1 арк. кримінального провадження 245);

-постанова про оголошення міжнародного розшуку від 21 листопада 2011 року (т. 2 арк. кримінального провадження 299-300);

-протокол проведення слідчого експерименту від 22 лютого 2018 року, проведений у проміжок часу з 11:30 до 11:50 год, за участю підозрюваного ОСОБА_10 , його захисника та у присутності понятих, згідно якого на пропозицію відтворити обставини місця події ОСОБА_10 , що відбувалися 04 листопада 2011 року біля будинку АДРЕСА_2 відповів згодою, у зв`язку з чим всі учасники слідчого експерименту зібралися біля вказаної будівлі. Так, підозрюваний пояснив, що 04 листопада 2011 року він відпочивав у приміщенні сауни «Африка», що розташована за вищевказаною адресою. В подальшому, вийшовши з приміщення сауни, він підійшов до свого автомобіля, який був припаркований напроти генерального входу до приміщення вказаної сауни та, відкривши двері за допомогою ключа, завів вказаний автомобіль. В цей час до нього також вийшов свідок ОСОБА_58 . Далі підозрюваний вказав, що в подальшому в цей час він почув, як зі сторони площі ОСОБА_59 до нього хтось голосно звернувся, у зв`язку з чим він вирушив на вказаний крик, при цьому ОСОБА_58 залишився біля автомобіля. Так, підійшовши до вказаних осіб, які гукали його, він побачив, що до нього рухався чоловік на ім`я ОСОБА_36 . Інші дані не відомі. Підійшовши до чоловіка на ім`я ОСОБА_36 , він запропонував останньому заспокоїтися, на що останній, не реагуючи на його вимоги заспокоїтися, почав висловлюватись в його сторону нецензурною лайкою. В цей момент чоловік на ім`я ОСОБА_36 , озирнувшись назад, а саме до групи чоловіків, які стояли позаду нього, сказав останнім: «Вбити його!», на що вказані чоловіки, тримаючи у руках предмети, зовні схожі на дерев`яні черенки, почали наносити йому тілесні ушкодження. Спочатку, закрившись рукою від вказаних осіб, він намагався захистити себе, однак зрозумівши, що йому це не вдається, він побіг до свого автомобіля марки «BMW», біля якого вже знаходився ОСОБА_58 , а саме перебував біля заднього сидіння. В цей час ОСОБА_58 помітивши, що йому вказані особи завдали тілесні ушкодження, сів на заднє сидіння автомобіля. Він сів за кермо свого автомобіля, зачинивши при цьому двері. Автомобіль був заведений. В цей момент він помітив, як вказані особи спільно з чоловіком на ім`я ОСОБА_36 , тримаючи у руках предмети,. схожі на дерев`яні черенки, почали завдавати удари по капоту автомобіля, в якому він сидів. В цей час, озирнувшись, він побачив, що ОСОБА_58 перебуває на задньому сидінні автомобіля, а чоловіки завдають удари по автомобілю, він трохи нагнувшись, ввімкнув передачу на автоматичній коробці передач автомобіля, та викрутивши руль, почав рух на автомобілі в напрямку площі Островського. В цей час він почув, як автомобіль лівою частиною наїхав на щось, проте він вважав, що автомобіль з`їхав з бордюру. Перебуваючи за кермом автомобіля він дивився у бік, з якого завдавались удари по автомобілю, вперед автомобіля не дивився. Після чого, він продовжив свій рух у вищевказаному напрямку. Також пояснив, що особисто чоловік на ім`я ОСОБА_36 йому тілесні ушкодження не завдавав. Інші чоловіки завдали йому не менше 8 ударів. Коли він йшов на зустріч до ОСОБА_34 , він у руці тримав барсетку. Жодного предмету, схожого на пістолет при собі він не мав. Автомобіль було припарковано передньою стороною в напрямку пл. Островського в м. Дніпропетровську. При цьому ліва частина вказаного автомобіля знаходилась на бордюрі, та був припаркований відразу напроти входу до приміщення сауни «Африка». В той час, коли він починав рух на автомобілі, він спочатку подивився назад, а саме на Долю ОСОБА_38 та в подальшому дивившись в лівий бік, а саме в бік, з якої завдавали удари по автомобілю. Також підозрюваний повідомив, що під час початку руху на автомобілі він відчув, як ліва частина автомобіля підскочила, однак він вирішив, що таким чином автомобіль лише з`їхав з бордюру, тому він продовжив свій рух на автомобілі (т. 2 арк. кримінального провадження 404-412);

-протокол проведення слідчого експерименту від 22 лютого 2018 року проведений у проміжок часу з 12:00 до 12:10 год, за участю свідка ОСОБА_15 та у присутності понятих, згідно якого на пропозицію до свідка ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_9 , відтворити обставини на місці події, що мали місце 04 листопада 2011 року, свідок відповів згодою. Так, свідок пояснив, що 04 листопада 2011 року, він спільно з ОСОБА_60 перебували у приміщенні сауни «Африка», та в цей час у Кузьміна ОСОБА_21 виник конфлікт з чоловіком на ім`я ОСОБА_36 , інші дані не відомі. Вийшовши з приміщення вказаної сауни, він підійшов до автомобіля, який було припарковано напроти входу до приміщення сауни, при цьому Кузьмін ОСОБА_21 направився вздовж проїзної частини в напрямку пл. Островського у м. Дніпро. Він підійшов до автомобіля, який був заведений та відчинений, та почав складати свої речі на заднє сидіння автомобіля. Перебуваючи біля автомобіля, а саме біля заднього сидіння він почув, як зі сторони, куди вирушив ОСОБА_61 , почали голосно доноситися невідомі крики. В цей час, він помітив, як Кузьмін ОСОБА_21 швидко рухався (біг) в напрямку автомобіля, біля якого він перебував. При цьому ОСОБА_61 кричав, що його б`ють. В цей момент він помітив, як за Кузьміним ОСОБА_21 біжать раніше невідомі йому чоловіки, у зв`язку з чим, побоюючись за своє життя, він сів на заднє сидіння автомобіля, та закрив за собою двері. В цей час, ОСОБА_61 також підбіг до автомобіля, в якому він знаходився, та сів на місце водія, закривши за собою двері. Далі, в цей момент, група невідомих чоловіків, які перед цим бігли за Кузьміним ОСОБА_21 , підбігли до автомобіля, в якому він та Кузьмін ОСОБА_21 знаходились, та почали завдавати удари по вказаному автомобілю предметами схожими на держаки. Також в цей момент, він побоюючись, що вказані особи розіб`ють скло у вказаному автомобілі, ліг на заднє сидіння, прикривши при цьому голову руками. В цей час ОСОБА_61 , перебуваючи на водійському сидінні, запитав у нього, чи все з ним добре та почав рух по проїзній частині в напрямку площі Островського у м. Дніпро. На момент вказаної події автомобіль було припарковано передньою частиною в напрямку пл. Островського у м. Дніпро, при цьому ліва частина вказаного автомобіля була припаркована на бордюрі. Автомобіль було заведено, ключ від автомобіля знаходився в замку запалення. Удари по автомобілю він чув, але кількість ударів вказати не може. Наполягає на тому, що під час руху автомобіля за його кермом знаходився саме ОСОБА_61 (т.2 арк. кримінального провадження 413-420);

-протокол проведення слідчого експерименту від 28 лютого 2018 року проведений у проміжок часу з 10:20 до 10:30 год, за участю свідка ОСОБА_18 та у присутності понятих, згідно якого на пропозицію до свідка ОСОБА_18 , відтворити обставини на місці події, що мали місце 04 листопада 2011 року свідок відповів згодою, у зв`язку з чим всі учасники зібралися за вказаною адресою. Так свідок пояснив, що він спільно з гр. ОСОБА_19 та гр. ОСОБА_11 працював у нічну зміну на заводі, який розташований поряд з приміщенням сауни «Африка», яка розташована по АДРЕСА_2 . Знаходячись на території вказаного заводу, а саме у нічний час до них зайшов гр. ОСОБА_25 , який попросив їх пройти разом з ним до сауни «Африка», з метою, як пояснив останній, забрати свої речі. Погодившись на вказане, він, ОСОБА_19 та ОСОБА_11 , а також ОСОБА_62 , вийшовши з території заводу, почали рухатися в напрямку вказаної сауни. Перебуваючи неподалік вказаної сауни, вони помітили, як на зустріч ОСОБА_63 рухався гр. Кузьмін, при цьому останній тримав в руці предмет схожий на пістолет, однак жодних пострілів з пістолету він не здійснював. Перебуваючи позаду гр. ОСОБА_12 , він помітив, що від ймовірного удару з боку гр. Кузьміна останній втратив рівновагу та впав на землю. Намагаючись зупинити гр. Кузьміна, який підбіг до свого автомобіля марки «BMW X5» та сів за кермо, він, гр. ОСОБА_19 та гр. ОСОБА_11 , підбігли до вказаного автомобіля. Він та ОСОБА_19 розташувались по бокам вказаного автомобіля, а гр. ОСОБА_11 перебував зі сторони капоту автомобіля марки «BMW», за кермом якого перебував саме гр. Кузьмін. В цей час гр. Кузьмін, перебуваючи за кермом автомобіля, почав рухатися на вищевказаному автомобілі в напрямку пл. Островського, при цьому розпочавши рух, на капоті вказаного автомобіля, яким керував гр. Кузьмін, знаходився гр. ОСОБА_11 , однак гр. Кузьмін, не зупиняючись, збільшив швидкість руху. Оскільки автомобіль вже перебував задньою чистиною відносно нього, він почув два удари. В цей час, коли автомобіль під керуванням Кузьміна продовжував свій рух, він помітив близько 10 метрів від себе гр. ОСОБА_11 , який лежав на землі в крові, та якого на автомобілі марки «BMW Х5» переїхав гр. Кузьмін. Далі було викликано швидку медичну допомогу, по приїзду якої було встановлено смерть гр. ОСОБА_11 . Також, пояснив, що під час початку руху вказаний автомобіль було припарковано передньою стороною в напрямку пл. Островського, біля лівої сторони проїзної частини. Жодних предметів в його руках не було. Жодних ударів по автомобілю та гр. Кузьміну вони не наносили (т. 2 арк. кримінального провадження 421-428);

-протокол проведення слідчого експерименту від 28 лютого 2018 року проведений у проміжок часу з 11:00 до 11:20 год, за участю свідка ОСОБА_12 та у присутності понятих, згідно якого на пропозицію до свідка ОСОБА_12 , відтворити обставини на місці події, що мали місце 04 листопада 2011 року, свідок відповів згодою, у зв`язку з чим всі учасники зібралися на вказаній ділянці місцевості. Свідок повідомив, що 04 листопада 2011 року він спільно з ОСОБА_60 перебував у приміщенні вказаної сауни «Африка», що розташована по АДРЕСА_2 . В подальшому перебуваючи у приміщенні сауни, у нього з підозрюваним Кузьміним, виник конфлікт, під час якого Кузьмін, перебуваючи у приміщенні вказаної сауни, завдав йому тілесні ушкодження. Після чого, він впав на підлогу. Підвівшись, він вийшов з приміщення вказаної сауни та направився в сторону заводу, назву якого він не пам`ятає, однак зазначив, що вказаний завод знаходиться поряд із сауною. Прийшовши на територію вказаного заводу, він попросив своїх знайомих робітників, а саме ОСОБА_19 , гр. ОСОБА_11 та ОСОБА_64 повернутись разом з ним до приміщення вказаної сауни, з метою, щоб він міг забрати свої речі. Рухаючись у напрямку сауни, він помітив, що біля входу до сауни припаркований автомобіль Кузьміна, а саме марки «BMW Х5», кузов типу позашляховик. Далі в цей час, а саме нічний, точний час він не пам`ятає, рухаючись до сауни, він помітив, що біля автомобіля, знаходився ОСОБА_61 . Побачивши його, Кузьмін почав рухатися на зустріч йому, тримаючи при цьому в руці предмет схожий на пістолет. Підійшовши до Кузьміна, між ним та Кузьміним виникла суперечка, під час якої Кузьмін завдав йому близько одного удару по обличчю, при цьому від вказаного удару він впав на землю. Підвівшись, він помітив, як Кузьмін, перебуваючи за кермом автомобіля «BMW Х5», кузов типу позашляховик, почав рух на вказаному автомобілі. При цьому через деякий час, позаду руху автомобіля, яким керував Кузьмін, лежав на землі гр. ОСОБА_11 , не подаючи ознак життя (т. 2 арк. кримінального провадження 430-437);

-висновок експерта № 57 від 16.04.2021 року, відповідно до якого при дослідженні трупа виявлено: відкрита черепно-мозкова травма: забійна рана у потиличній ділянці праворуч, крововиливи зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією під м`якими покривними тканинами голови, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу, крововилив під твердою мозковою оболонкою, крововиливи під м`якими мозковими оболонками зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією, крововиливи в півкулях головного мозку та мозочку, крововиливи в товщі Варолієвого моста та довгастого мозку, рідка кров в порожнинах бічних шлуночків, набряк мозку. Садна у лівій надлопатковій ділянці, по задньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу на 46 см вище від підошовної поверхні стоп. Перелом 3,4,5,6,7,8,9 ребер праворуч по лопатковій лінії, без пошкодження пристінкової плеври, крововиливи зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією у м`яких тканинах навколо переломів. Розрив лобкового та лівого клубово-крижовного з`єднання, крововиливи зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією у м`яких тканинах навколо розривів. Крововиливи у товщі м`яких тканин у лівій надлопатковій ділянці, на правій задній поверхні грудної клітини, у поперековій ділянці ліворуч, по зовнішньо-задній поверхні правого колінного суглобу. Дрібновогнищевий кардіосклероз, гіпертрофія міокарда. Коронаросклероз, атеросклероз судин мозку, аорти. Вогнищева емфізема легень. Слабко виражена жирова дистрофія печінки. Повнокров`я внутрішніх органів. У порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров. Смерть його наступила від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу і ускладнилась крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, набряком мозку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа та даними судово-гістологічного дослідження. Виявлені при дослідженні трупа вищеописані ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), можливо при обставинах вказаних в письмовому відношенні (пішохід травмований легковим автомобілем), відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, що призвели до настання смерті. Решта виявлених при дослідженні трупа вищеописаних ушкоджень прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), можливо при обставинах вказаних в письмовому відношенні (пішохід травмований легковим автомобілем). Встановлені при експертизі трупа тілесні пошкодження виникли незадовго до настання смерті, в короткий проміжок часу, тому встановити послідовність спричинення тілесних ушкоджень неможливо. Враховуючи причину смерті, після спричинення потерпілому тілесних пошкоджень він міг здійснювати активні дії до моменту втрати свідомості. Експертних даних, щоб встановити їх об`єм, характер, довжину періоду та цілеспрямованість немає. Однак, враховуючи тяжкість черепно-мозкової травми та травми тулубу, не виключено, що потерпілий міг втратити свідомість одразу після спричинення тілесних пошкоджень. Ознак, які б свідчили про боротьбу або самозахист, при експертизі трупа не встановлено. Встановлені при експертизі трупа тілесні пошкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті, в короткий проміжок часу, ознак різночасового їх виникнення немає. Враховуючи характер, локалізацію та механізм утворення встановлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень, всі вони можуть відповідати фазам автомобільної травми: дія виступаючих частин автомобілю, що рухався, відкидання тіла на дорожнє покриття з послідуючим ударом об нього та переїздом колесом (колесами) автомобіля. Смерть його наступила від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу і ускладнилась крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, набряком мозку. Тілесні пошкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, набряком мозку, відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, та стоять у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-імунологічному дослідженні крові з трупа встановлена група АВ. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирт. Судово-токсикологічне дослідження внутрішніх органів на наявність наркотичних та психологічних речовин не проводилось у зв`язку з тим, що своєчасно не було поставлене запитання. За життя страждав на атеросклероз судин мозку, серця, аорти. Дані захворювання у зв`язку з настанням смерті не стоять. Враховуючи характер, локалізацію та механізм утворення тілесних пошкоджень, всі вони утворились за умов дорожньо-транспортної події та можуть відповідати автомобільній травмі. Встановлені при експертизі трупа тілесні пошкодження виникли незадовго до настання смерті, в короткий проміжок часу, ознак різночасового їх виникнення немає. Встановлені при експертизі трупа тілесні пошкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), які діяли з великою силою. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ при дослідженні трупа у моріз: (Шкіряні покрови бліді, холодні на дотик. Трупне заклякання добре виражене у всіх досліджуваних групах м`язів. Трупні плями синювато-фіолетового кольору, рясні, розташовані на задньо-бічних поверхнях тулуба та кінцівок, при натисканні на них бліднуть та відновлюють своє первісне забарвлення через 8-10 хвилин (13 год. 50 хвл. 04.11.20111 року). Ознаки гниття не виражені), умови зберігання трупу, можна вважати, що смерть його настала близько 10-14 годин до моменту дослідження трупа у морзі (т. 2 арк. кримінального провадження 217-233).

Інші документи: ліцензія Міністерства транспорту та зв`язку України про дозвіл ОСОБА_10 на внутрішні перевезення вантажів (т. 1 арк. кримінального провадження 46); свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи- підприємства ОСОБА_10 серія № НОМЕР_16 (т. 1 арк. кримінального провадження 47-48); свідоцтво про сплату єдиного податку серія № 450656 (т. 1 арк. кримінального провадження 49); лист ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» від 30.11.2011 року за № 3116 (т. 1 арк. кримінального провадження 132); лист КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 05.01.2012 року за № 120 (т. 1 арк. кримінального провадження 158); лист Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 16.12.2011 року за № 14/15690 (т.1 арк. кримінального провадження 160); лист КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 05.01.2012 року за № 104 (т.1 арк. кримінального провадження 161); лист Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 23.12.2011 року за № 36905/9/26-4005 (т. 1 арк. кримінального провадження 168-171); висновок експерта № 70/13/610 від 25.05.2012 року, відповідно до якого на наданих на дослідження фрагментах дактилоплівки з одягу потерпілого та з сидіння автомобіля, виявлені текстильні волокна з ознаками шерсті, хлопка, хімічних волокон. Виявлені текстильні волокна не придатні для ідентифікації на рівні родової (групової) приналежності, у разі надання зразків для порівнювання, у зв`язку з їх недостатніми розмірами (т. 1 арк. кримінального провадження 193-196), які долучені до матеріалів кримінального провадження, не містять даних щодо вчинення чи невчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, інкримінованих їм стороною обвинувачення, тому суд не приймає їх як докази та не надає їм оцінку.

Від виклику та допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_50 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , допитаних під час досудового розслідування, прокурор, обвинувачений та його захисник у судовому засіданні відмовились.

Щодо недопустимості доказів.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 86 КПК України). Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 86 КПК України).

Критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) - у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.

Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК України, послатись на конкретний пункт цієї норми.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 цього Кодексу.

У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, крім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства.

Крім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Так, під час судового розгляду обвинувального акту, складеного на підставі отриманих під час досудового розслідування доказів, захисник обвинуваченого - ОСОБА_9 , наполягав на наявних з боку органу досудового розслідування порушеннях кримінального процесуального закону під час збору відповідних доказів, що тягне за собою як їх недопустимість, так і недопустимість доказів отриманих на їх підставі.

Зокрема, захисник ОСОБА_9 просив визнати очевидно недопустимими та виключити з числа доказів протокол огляду місця події від 04.11.2011 року (а.п.23), яким проведено огляд сауни «Африка» по АДРЕСА_2 з підстав недотримання вимог ст.190 КПК України (в ред. 1960 року), посилаючись на те, що сама по собі сауна «Африка» не є місцем події, ухвала слідчого судді на проведення її огляду відсутня, в той час як ОСОБА_50 не є володільцем чи особою, яка може надавати згоду на огляд сауни «Африка», а сам огляд проводився за відсутності підстав, передбачених ч. 5 ст. 190 КПК України (в ред. 1960 року), тобто проведення огляду не було обумовлено врятуванням життя людей чи майна або ж з безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, а тому наполягав на визнанні недопустимими і отримані на підставі вказаного протоколу огляду місця події докази, а саме: постанову про призначення додаткової судово-імунологічної експертизи від 19.03.2012 року з додатками, постанову про призначення судово-імунологічної експертизи від 19.03.2012 року та висновки експерта №365 та №366.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з відповідними доводами сторони захисту та визнати відповідні докази недопустимими з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин 1-5 ст. 190 КПК України (тут і далі при оцінці вказаного доводу захисника використовується цитування кодексу в редакції станом на момент проведення відповідної слідчої дії, тобто станом на 04.11.2011 року) з метою виявлення слідів злочину та інших речових доказів, з`ясування обстановки злочину, а також інших обставин, які мають значення для справи, слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, предметів та документів.

Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до порушення кримінальної справи. В цих випадках, при наявності для того підстав, кримінальна справа порушується негайно після огляду місця події.

Про результати огляду слідчий складає протокол.

Огляд житла чи іншого володіння особи проводиться лише за вмотивованою постановою судді, яка виноситься з додержанням порядку, встановленого частиною п`ятою статті 177 цього Кодексу. Постанова судді оскарженню не підлягає.

У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, а також за письмовою згодою володільця огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено без постанови судді.

Так, як вбачається зі змісту самого протоколу огляду місця події від 04.11.2011 року, органом досудового розслідування здійснювався огляд сауни «Африка» за адресою: АДРЕСА_2 , в якій відбувся першочерговий конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_12 .

Згідно аналізу вказаного протоколу вбачається, що слідчим було оглянуто виключно внутрішній вигляд сауни із фіксуванням внутрішньої обстановки, кількості приміщень, їх схематичного розташування, із фіксуванням місця розташування речей в сауні та приміщенні, де виник конфлікт між обвинуваченим та свідком ОСОБА_12 , зафіксовано пошкодження та наявні плями із речовиною бурого кольору шляхом здійснення їх змивів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ця слідча дія проводилась в загальнодоступному місці, а самі сауні «Африка», доступ до якої для будь-якої особи є вільний, та не потребує будь-якої іншої згоди на його відвідування ніж його адміністратора, яким є ОСОБА_50 , яка і надала 04.11.2011 року відповідну згоду на проведення огляду приміщень співробітникам поліції.

Так, як встановлено органом досудового розслідування, ОСОБА_50 на час проведення дійсного огляду, хоча і без законодавчого оформлення фактичних трудових відносин, в той же час на підставі усної домовленості із директором, здійснювала обов`язки адміністратора відповідної сауни, отже в силу наданих їй повноважень мала право на надання дозволу співробітникам поліції на проведення огляду відповідного приміщення, що цілком відповідає вимогам статей 397, 398 ЦК України, відповідно до яких володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Так, право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам.

Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Слід зазначити, що у теорії цивільного права під володінням розуміють юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу.

Разом з тим власник може передати свою власність у тимчасове володіння інших осіб, зокрема за договорами зберігання, оренди (найму), безоплатного користування тощо.

Отже, ОСОБА_50 , виконуючи свої трудові обов`язки як адміністратора сауни «Африка», тобто отримавши від власника приміщення право на розпорядження вказаним майном, надала відповідний дозвіл на огляд приміщення працівниками поліції.

Колегія суддів зауважує, що регламентуючи, в статті 190 КПК України, порядок проведення огляду житла чи іншого володіння особи, зокрема, встановлюючи обов`язок отримання на це дозволу слідчого судді або дозволу володільця відповідного нерухомого майна чи встановлюючи перелік випадків невідкладного проведення огляду за відсутності такого дозволу, законодавець ставив за мету забезпечити гарантії володільця відповідного майна на недоторканість свого житла чи іншого володіння, включаючи в себе і гарантії недоторканності приватного і сімейного життя такої особи.

В той же час, огляд загальнодоступних приміщень, без проникнення до приміщень, доступ до яких будь-яким чином обмежений, з урахуванням надання відповідного дозволу на його проведення уповноваженою на це особою, зважаючи, що відшукання предметів чи відомостей органом поліції не проводилось, не призводить до порушення прав власника чи володільця приміщення сауни та у свою чергу норм Кримінального процесуального кодексу України, отже посилання сторони захисту на порушення органом досудового розслідування норм статті 190 КПК України при проведенні огляду місця події в приміщенні сауни 04.11.2011 року є безпідставними та не несуть за собою підстав для відповідного визнання зазначеного протоколу та отриманих на його підставі доказів недопустимими, а саме висновків експертів № 365 та № 366.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року по справі № 761/12614/20, провадження № 51-1154км21, яка хоча і містить посилання на норми чинного Кримінального процесуального кодексу, в той же час не спростовує самих висновків щодо відсутності необхідності отримання ухвали слідчого судді чи дозволу володільця на проведення огляду загальнодоступних місць.

Окремо, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що у відповідності до вимог ст. 65 КПК України (в ред. 1960 року) доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.

Таким чином, постанови слідчого не відносяться до доказів в розумінні ст. 65 КПК України, а є лише формою прийняття процесуального рішення під час досудового слідства, а тому постанова про призначення додаткової судово-імунологічної експертизи від 19.03.2012 року, постанова про призначення судово-імунологічної експертизи від 19.03.2012 року не могли би бути визнані судом недопустимими доказами за інших підстав.

Щодо доводів сторони захисту про наявність підстав для визнання недопустимим протоколу огляду транспортного засобу «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , розташований напроти будинку АДРЕСА_4 від 06.11.2011 року та прийнятих на підставі нього інших доказів, посилаючись на те, що відповідний огляд було проведено за відсутності ухвали слідчого судді, особою, не уповноваженою на здійснення досудового розслідування кримінального провадження, без отримання про це відповідного доручення з боку слідчого, що є істотним порушенням норм КПК України, то колегія суддів також вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Як вже зазначалося колегією суддів, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Так, підставою для проведення огляду вказаного транспортного засобу стало повідомлення від 04.11.2011 року про наїзд на невідомого на той час чоловіка. З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд ділянки місцевості, де сталася дорожньо-транспортна пригода та сауни «Африка», після чого органом досудового розслідування було здійснено допит свідків вказаної події, за результатом чого було встановлено, що наїзд на потерпілого ОСОБА_11 відбувся за участю транспортного засобу марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , який з місця події зник в невідомому напрямку, у зв`язку з чим слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВД ОСОБА_69 було надано доручення на встановлення місцезнаходження вищевказаного транспортного засобу, як і особи, що була за кермом та підозрювалася у вчиненні злочину тобто ОСОБА_10 .

Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.

Метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження транспортного засобу як предмету, що зберіг на собі його сліди.

Крім того, вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину, з`ясування технічного стану якого якомога швидше після ДТП, до переховування його, знищення чи отримання доступу до органів керування якого бодай якою-небудь особою може призвести до неможливості вирішення завдань кримінального провадження.

Огляд здійснений суто з метою з`ясування наявності пошкоджень та характерних ознак транспортного засобу після ДТП, слідової інформації про обставини події на ньому, наявності біологічних слідів, без вилучення будь-яких предметів та не з метою їх відшукання, не містить у собі ознак, що обумовлюють дотримання підстав до огляду, визначених статтями 190 КПК України в редакції 1960 року.

За таких обставин у даному випадку огляду автомобіля не притаманні ознаки примусової слідчої дії, що порушує недоторканність іншого володіння особи (транспортного засобу), а тому він не потребував одержання ухвали слідчого судді стосовно його проведення.

Отже, підстав вважати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 06.11.2011 року, а також висновки експертів, зроблені на підставі цього документа, як про це зазначає захисник, колегія суддів не вбачає. Як і не вбачає підстав для визнання недопустимими доказів, прийнятих на підставі даних, отриманих під час огляду транспортного засобу.

Відповідний правовий висновок є аналогічним правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 333/1539/16-к, провадження № 51-5646км20.

Крім того, захисником обвинуваченого зазначалося про порушення вимог статті 278 КПК України, тобто щодо вручення письмового повідомлення про підозру, що, на думку сторони захисту, нівелює набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного та призводить до недопустимості отриманих після 10.01.2013 року доказів, зважаючи на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутня розписка підозрюваного щодо отримання письмового повідомлення про підозру із зазначенням часу та дати його вручення слідчим чи прокурором; процесуальні права та обов`язки ОСОБА_10 , як підозрюваному, передбачені статтею 42 КПК України не роз`яснено та ним не підписано; повідомлення про підозру було вручено не тією посадовою особою, що його склала, в той час як передоручення таких повноважень є незаконним; докази на підтвердження вручення повідомлення про підозру ОСОБА_10 в день його складення чи у інший спосіб, передбачений для вручення повідомлення відсутні. Відомості про повідомлення про підозру не було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування.

Надаючи оцінку вказаним доводам сторони захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

За змістом ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що одним із етапів процедури здійснення повідомлення про підозру особі є етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 цього Кодексу, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 10.01.2013 року слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВД ОСОБА_69 було складено повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в той же час особисте вручення повідомлення про підозру ОСОБА_10 внаслідок його фактичного переховування від органу досудового розслідування та перебування у міжнародному розшуку, було здійснено 04.01.2018 року, після встановлення його фактичного місцезнаходження, у присутності його захисника ОСОБА_9 , під особистий підпис.

Колегія суддів зауважує, що матеріали кримінального провадження, зокрема, проведенні за місцем мешкання ОСОБА_10 обшуки з метою встановлення його місцезнаходження, звернення до різних державних органів з метою його відшукання тощо, з урахуванням показів свідків, допитаних в судовому засіданні, переконливо доводять факт реальності переховування останнього від органів досудового розслідування та фізичну неможливість вручення повідомлення про підозру в день його фактичного складення.

Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що процесуальні строки за своїм функціональним призначенням є засобами реалізації процесуальних прав або виконання процесуальних обов`язків. Залежно від цього сплив процесуальних строків тягне за собою різні правові наслідки: закінчення строку реалізації права спричиняє припинення можливості ним скористатися, сплив строку виконання обов`язків не припиняє необхідності виконати цей обов`язок і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.

Отже, невручення повідомлення про підозру в день його фактичного складення не спричиняє недійсність вказаної процесуальної дії, а відтак не впливає на допустимість всіх доказів, здобутих у кримінальному провадженні після вручення йому підозри.

Крім того, колегія суддів враховує, що отримання відповідного повідомлення про підозру саме 04.01.2018 року не призвело до порушення будь-яких прав підозрюваного та не вплинуло на результат досудового розслідування.

Крім того, колегія суддів зауважує, що невручення же безпосередньо підозрюваному повідомлення про підозру в день його фактичного складення не тягне за собою в наступному визнання такого повідомлення незаконним, якщо воно в подальшому, після встановлення місцезнаходження розшукуваної особи, вручено з дотриманням вимог КПК України.

Також, колегія суддів не погоджується із посиланням сторони захисту на факт вручення повідомлення про підозру не тим слідчим, що здійснював його складення, що є, на думку захисника, істотним порушенням норм КПК України та прав обвинуваченого, зважаючи на те, що вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру. Однак, саме по собі вручення тексту повідомлення про підозру судді іншим суб`єктом за умови, що його було прийнято, перевірено, складено та підписано уповноваженим на це суб`єктом, не порушує прав підозрюваного. Подальше вручення такого документа не дає підстав вважати, що суб`єкт його вручення якимось чином впливає на реалізацію його прав.

Аналогічний висновок, лише з урахуванням статусу спеціального суб`єкта, було викладено Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 11 грудня 2019 року по справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19.

Колегія суддів зауважує, що зважаючи на строк досудового розслідування, більше 7 років, можливість його проведення одним слідчим є сумнівною, та передбачає продовження слідства слідчим, якому доручено проведення відповідного кримінального провадження.

Вирішальним в даному випадку є встановлення наявності правових підстав для здійснення слідчим своїх повноважень в рамках відповідного кримінального провадження, тобто встановлення його уповноваженності на здійснення певних слідчих чи інших процесуальних дій.

Докази того, що слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_70 не мав законних прав на проведення досудового розслідування відсутні.

Щодо посилань захисника підозрюваного на невнесення відповідних відомостей про повідомлення ОСОБА_10 про підозру до Єдиного реєстру досудових розслідувань, то колегія суддів зауважує наступне.

Так, згідно пункту 1.2. Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 №69 (у редакції чинній на час складення повідомлення про підозру) реєстр - це створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 2.1 цього Положення, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру.

Його основною метою є забезпечення єдиного обліку кримінальних правопорушень та прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі (пункт 1.3. Положення).

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм Положення вбачається, що відповідний реєстр є за своєю суттю організаційною формою ведення документообігу в правоохоронних органах, з метою обліку, упорядкування та систематизації інформації щодо ходу досудових розслідувань, їх результатів, здійснення аналізу криміналізації в державі тощо.

В той же час, відповідний витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, а тому невнесення до нього інформацію про факт повідомлення про підозру та саму особу підозрюваного не свідчить про нівелювання набуття останнім такого статусу, зважаючи на те, що останній набуває такого статусу шляхом, та не виключно, складення відповідного повідомлення про підозру та його вручення підозрюваному, що прямо відповідає кримінальному процесуальному закону.

Аналогічного висновку щодо ролі ЄРДР в кримінальному провадженні дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 09 вересня 2020 року по справі № 761/28347/15-к, провадження № 51-500 км 18, зазначивши, що «Реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме витягу з ЄРДР (а.с. 353 т.2) станом на 04.01.2018 року відомості про повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_10 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені.

Крім того, колегія суддів зауважує, що саме по собі вручення ОСОБА_10 тексту повідомлення про підозру із визначенням «копія» також не може свідчити про порушення норм КПК України, оскільки повідомлення про підозру складається у двох примірниках, один з яких з підписом підозрюваного зберігається в матеріалах кримінального провадження, а інший передається останньому та має силу оригіналу не в залежності від його умовного позначення.

Щодо посилань сторони захисту на наявність підстав визнання недопустимими докази, отримані органом досудового розслідування в період зупинення кримінального провадження, зокрема подання про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_5 від 17.11.2011 року, постанову про визнання потерпілої ОСОБА_8 від 29.11.2011 року, протокол огляду автомобіля «БМВ-Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 09.11.2011 року з додатками; фототаблицю до протоколу огляду автомобіля «БМВ-Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 09.11.2011 року; постанову про призначення судово-медичної експертизи від 09.11.2011 року; висновок експерта № 2156/209-Е від 06.12.2011 року з додатками; протокол допиту свідків ОСОБА_13 від 14.11.2011 року та ОСОБА_12 від 15.11.2011 року; клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою від 17.11.2011 року; позовну заяву від 19.11.2011 року; ухвалу суду від 18.11.2011 року; протокол допиту ОСОБА_8 від 19.11.2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 206 КПК України (в редакції кодексу 1960 року, яка була чинна станом на час винесення слідчим постанови про зупинення кримінального провадження) вбачається, що досудове слідство в кримінальній справі зупиняється у випадках: 1) коли місцезнаходження обвинуваченого невідоме; 2) коли психічне або інше тяжке захворювання обвинуваченого перешкоджає закінченню провадження в справі; 3) коли не встановлено особу, яка вчинила злочин; 4) зупинення судом слідчих дій на час розгляду скарги на постанову про порушення кримінальної справи.

У випадках, зазначених у пунктах 1 і 2 цієї статті, досудове слідство може бути зупинене тільки після того, як слідчий винесе постанову про притягнення певної особи як обвинуваченого і виконає всі слідчі дії, проведення яких можливе у відсутності обвинуваченого, а також вживе заходів до збереження документів та інших можливих доказів у справі.

Досудове слідство зупиняється мотивованою постановою слідчого, копія якої направляється прокуророві. Якщо в справі притягнуто двох або декількох обвинувачених, а підстави для зупинення справи відносяться не до всіх обвинувачених, слідчий вправі виділити і зупинити справу відносно окремих обвинувачених або зупинити провадження в усій справі.

Статтею 207 КПК України встановлено, що коли місцезнаходження обвинуваченого невідоме, слідчий оголошує його розшук, керуючись статтею 138 цього Кодексу, а слідство зупиняє з додержанням вимог частини 2 статті 206 цього Кодексу до розшуку обвинуваченого.

Так, законодавцем у відповідній статті процесуального закону чітко встановлено, що зупинення провадження можливе лише у разі виконання слідчим всіх слідчих (розшукових) дій, проведення яких можливе у відсутності обвинуваченого, що у свою чергу свідчить про неможливість їх подальшого проведення з метою збору відповідних доказів, після винесення постанови про зупинення кримінального провадження, що є цілком логічним, з урахуванням процесуальної мети такого зупинення.

Отже, збір доказів у зупиненому кримінальному провадженні є грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, а тому отримані таким чином докази підлягають визнанню судом недопустимими.

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку із переховуванням ОСОБА_10 , оголошення його у розшук, кримінальне провадження неодноразово зупинялося слідчим.

Так, в матеріалах кримінального провадження наявні постанови слідчого від 08 листопада 2011 року про зупинення досудового розслідування і оголошення підозрюваного у розшук та від 17 грудня 2011 року про зупинення попереднього слідства.

Постановою слідчого від 19 березня 2012 року досудове слідство у даній кримінальній справі було відновлено.

Таким чином, у період з 08 листопада 2011 року по 19 березня 2012 року кримінальне провадження було зупинено.

В той же час з матеріалів кримінального провадження вбачається, що за цей час слідчим було складено наступні процесуальні документи та проведені наступні процесуальні дії в такому хронологічному порядку: 09.11.2011 року було проведено огляд автомобіля «БМВ-Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що складено відповідний протокол з додатками, зокрема фототаблицею; 09.11.2011 року слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВД ОСОБА_69 було складено постанову про призначення судово-медичної експертизи; здійснено допити свідків: 13.11.2011 року - свідка ОСОБА_71 , 14.11.2011 року свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_72 , 15.11.2011 року здійснено допит свідка ОСОБА_12 , про що складено відповідні протоколи допиту свідків із датами їх проведення; Крім того, 29.11.2011 року слідчим було здійснено допит потерпілої ОСОБА_8 про що складено відповідний протокол; 06.12.2011 року отримано висновок експерта № 2156/209-Е з додатками; 15 грудня 2011 року допитано в якості свідка ОСОБА_28 , про що складено відповідний протокол.

Таким чином, з урахуванням аналізу наведеного вище законодавства, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання недопустимими наступних доказів, а саме: протоколу огляду автомобіля «БМВ-Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 09.11.2011 року з додатками, а саме фототаблицею та висновок експерта № 2156/209-Е від 06.12.2011 року з додатками.

Вказані докази не оцінюються судом при доведенні обставин, які входять до предмету доказування у кримінальному провадженні та при постановленні судового рішення.

Щодо визнання недопустимими інших доказів та документів, зібраних стороною обвинувачення під час зупиненого кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Так, не можуть бути визнанні недопустимими протоколи обшуків від 21.11.2011 року, проведені за адресами: АДРЕСА_6 , з огляду на наступне.

Як вже наголошувалося колегією суддів, Кримінальний процесуальний кодекс забороняє проведення слідчих розшукових дій під час зупинення кримінального провадження, що чітко встановлено ст. 206-207 КПК України.

Підставою для зупинення слідчим дійсного кримінального провадження слугувала неможливість встановлення органом досудового розслідування місцезнаходження обвинуваченого, у зв`язку з чим останнього у постанові про зупинення кримінального провадження від 08.11.2011 року було оголошено у розшук.

Так, статтями 137-139 КПК України встановлено, що коли місце перебування обвинуваченого невідоме, а також, коли він ухиляється від слідства, слідчий до закінчення строку, встановленого для провадження досудового слідства, зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів до встановлення місця перебування обвинуваченого.

Коли місце перебування особи, щодо якої винесена постанова про притягнення її в справі як обвинуваченого, не встановлене, слідчий оголошує її розшук. При наявності підстав, передбачених у

статті 155 цього Кодексу, слідчий може обрати щодо обвинуваченого, який розшукується, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розшук може бути оголошений як під час досудового слідства, так і одночасно з його зупиненням.

Про оголошення розшуку слідчий складає постанову, в якій зазначає потрібні відомості про особу розшукуваного. Постанова про розшук і обрання запобіжного заходу направляється до відповідних органів розшуку.

Після оголошення розшуку слідчий продовжує вживати всіх необхідних заходів для встановлення місця перебування обвинуваченого.

Таким чином, з аналізу наведеного вище кримінального процесуального законодавства вбачається, що законодавець надає процесуальну можливість слідчому виносити постанову про зупинення кримінального провадження із одночасним оголошенням обвинуваченого у розшук. При цьому, хоча закон і зазначає про заборону збору доказів до винесення постанови про зупинення кримінального провадження, в той же час не позбавляє слідчого права на вчинення всіх залежних від нього дій для встановлення місцезнаходження обвинуваченого, що і є власне метою зупинення такого провадження.

Так, згідно частинами 1, 2, 5 статті 177 КПК України встановлено, що обшук проводиться в тих випадках, коли є достатні підстави вважати, що знаряддя злочину, речі й цінності, здобуті злочинним шляхом, а також інші предмети і документи, які мають значення для встановлення істини в справі чи забезпечення цивільного позову, знаходяться в певному приміщенні або місці чи в якої-небудь особи.

Обшук проводиться також і в тому випадку, коли є достатні дані про те, що в певному приміщенні або місці знаходяться розшукувані особи, а також трупи чи тварини.

Обшук житла чи іншого володіння особи, за винятком невідкладних випадків, проводиться лише за вмотивованою постановою судді. При необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором звертається з поданням до судді за місцем провадження слідства. Суддя, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу, негайно розглядає подання і матеріали справи, а у разі необхідності вислуховує слідчого, прокурора і за наявності підстав виносить постанову про проведення обшуку чи постанову про відмову в проведенні обшуку. Постанова судді про проведення обшуку оскарженню не підлягає. На постанову судді про відмову в проведенні обшуку протягом трьох діб з дня її винесення прокурором може бути подана апеляція до апеляційного суду.

Таким чином, підставою для проведення обшуку є безпосередній розшук органом досудового розслідування осіб, які переховуються від слідства та яким був обвинувачений ОСОБА_10 . В той же час відповідне право на проведення обшуку надається слідчому виключно на підставі вмотивованої постанови слідчого судді, ухваленої за результатами розгляду відповідного подання слідчого та наявності на це відповідних підстав.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що при оцінці відповідного доказу, а саме протоколів обшуку від 21.11.2011 року, на предмет їх допустимості, колегія суддів враховує, що законодавець хоча і забороняє проведення слідчим дій з метою отримання додаткових доказів у кримінальному провадженні з моменту зупинення кримінального провадження і до моменту його відновлення, в той же час наділяє його процесуальним правом на здійснення усіх залежних від нього дій з метою розшуку підозрюваного, якою, зокрема, є проведення обшуку в приміщенні чи житлі, де наявні підстави вважати чи допускати можливість переховування там від органів слідства обвинуваченого. В той же час, з метою дотримання балансу між засадами і метою кримінального провадження та можливістю обмеженням прав та свобод інших осіб, дозвіл на проведення такого обшуку має надаватися слідчим суддею, функцією якого є саме судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та який, досліджуючи конкретні обставини кримінального провадження, підстави необхідності проведення обшуку, приймає рішення щодо доцільності проведення певної слідчої (розшукової) дії.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою слідчого від 08 листопада 2011 року було зупинено досудове розслідування і оголошено ОСОБА_10 у розшук. Зважаючи на переховування останнього від органів слідства, а також, враховуючи достатню імовірність перебування останнього за місцем свого проживання, слідчим було направлено відповідне подання до слідчого судді з метою отримання дозволу на проведення обшуку для його відшукання за адресами: АДРЕСА_6 . Відповідне клопотання було розглянуто слідчим суддею та надано відповідний дозвіл, на підставі чого 21.11.2011 року слідчим були проведені обшуки за вказаними адресами.

Колегія суддів наголошує, що як в поданні слідчого, так і в постанові слідчого судді, метою проведення обшуку визначалося саме відшукання обвинуваченого ОСОБА_10 , а не будь-яких доказів на встановлення обставин кримінального правопорушення, що цілком виправдовує проведення такої слідчої дії під час зупиненого кримінального провадження з підстав невстановлення місцезнаходження обвинуваченого.

Колегія суддів зауважує, що неможливість проведення обшуку у приміщенні чи житлі з метою встановлення місця перебування розшукуваних осіб через заборону проведення такої слідчої дії під час зупиненого провадження повністю б нівелювало можливість реальності відшукання обвинуваченого та сприяло б уникненню останнім кримінальної відповідальності, що цілком суперечить засадам кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для визнання відповідних протоколів обшуку недопустимими, зважаючи на дотримання слідчим, під час їх отримання, норм кримінального процесуального закону та надання відповідного дозволу на його проведення слідчим суддею, яким перевірялися правомірність його проведення. Будь-яких процесуальних порушень колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів не може визнати недопустимими докази у вигляді протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 14.11.2011 року, протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 15.11.2011 року та протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 від 19.11.2011 року, зважаючи на те, що відповідні докази колегію суддів в судовому засіданні не досліджувалися, зважаючи на таку засаду кримінального провадження, як безпосередність дослідження показань, речей і документів, яка закріплена у статті 23 КПК України та відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Та якою проголошується, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Також, не може бути визнаний в якості недопустимого доказу акт судово-медичного дослідження трупа №2156, зважаючи на те, що підставою проведення експертизи є постанова слідчого СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_52 від 04.11.2011 року №36/201, а початком її проведення є 04.11.2011 року, отже призначення відповідної слідчої дії мало місце ще до зупинення кримінального провадження, що цілком відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Окремо, колегія суддів вважає звернути увагу сторони захисту, що подання про проведення обшуків від 17.11.2011 року, постанова про визнання потерпілою ОСОБА_8 від 29.11.2011 року, позовна заява від 19.11.2011 року, клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою від 17.11.2011 року не є доказами у розумінні статті 65 КПК України, а тому апріорі не можуть бути визнані недопустимими.

Дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи надані суду докази та пояснення учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що вони у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактичних даних, на підставі яких колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вчиненого за обставин, викладених у обвинувальному акті, що повністю знайшло своє підтвердження при аналізі та оцінці досліджених у судовому засіданні доказів сторони обвинувачення.

Так, як вбачається з обвинувального акту, в його останній редакції, від 07 вересня 2021 року, дії обвинуваченого ОСОБА_10 , органом досудового розслідування було кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України, тобто умисне вбивство.

При цьому, обґрунтовуючи відповідну кваліфікацію, орган досудового розслідування посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з раніше йому незнайомим ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство останнього, використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину, належний йому на праві користування транспортний засіб марки «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи наслідки своїх дій у вигляді настання смерті потерпілого, сів за кермо автомобіля, встановивши контроль над ним, привів його у рух, та доводячи свій злочинний умисел до кінця здійснив наїзд колісним транспортним засобом на перебуваючого в полі зору потерпілого ОСОБА_11 , який знаходився попереду транспортного засобу, після чого з місця події зник.

В той же час, сторона захисту з відповідним обвинуваченням не згодна, вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, як обвинуваченим так і його захисником повністю заперечується, посилаючись на відсутність у ОСОБА_10 спрямованості умислу на вбивство потерпілого та доказів вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, що виключає можливість несення відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим просила суд визнати обвинуваченого ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдати останнього.

Дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи надані суду докази та пояснення учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, колегія суддів доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вчиненого за обставин, викладених в обвинувальному акті, з огляду на наступне.

Так, стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У зв`язку з чим особливої уваги потребують питання кваліфікації злочинів проти життя та здоров`я, кримінальна відповідальність за вчинення яких, передбачена розділом ІІ Особливої частини КК України (статті 115145), який має назву «Злочини проти життя та здоров`я особи».

Частиною 1 статті 2 КК України чітко регламентується, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

При цьому, складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.

При цьому, встановлення кожного елементу складу злочину допомагає у відмежуванні його від інших кримінально протиправних діянь та здійсненні правильної кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення безпосередньо обвинуваченим.

Так, кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка вчиненого особою діяння шляхом встановлення його кримінально-правових ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, та встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Кваліфікація вчиненого суб`єктом злочину за суб`єктивною стороною складу злочину являє собою встановлення відповідності між внутрішніми (психічними) ознаками вчиненого особою діяння та ознаками суб`єктивної сторони складу конкретного злочину, передбаченого Кримінальним кодексом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Викладаючи диспозицію статті у відповідній редакції, законодавець чітко визначає, що істотною характеристикою відповідного злочину є наявність саме прямої форми умислу суб`єкту вчинення кримінального правопорушення, тобто усвідомлення винним суспільно-небезпечного характеру свого діяння, передбачення його суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті іншої людини й наявності бажання їх настання, що відповідає статті 24 КК України, якою встановлено визначення поняття прямого умислу.

При цьому, відсутність у суб`єкта злочину умисної форми вини виключає можливість кваліфікації його діяння саме за ч. 1 ст. 115 КК України, та може бути кваліфіковано за іншими статтями кримінального закону, зокрема ст. 118, 119, ч.2 ст. 121, ч. 2 ст. 286 КК України тощо, де при тотожності об`єкта кримінального правопорушення, відмінним є саме характер відношення суб`єкта злочину до наслідків свого діяння, які вже виражатимуться у необережному та легковажному ставленні до результатів своєї протиправної діяльності, що виключає прямий умисел на заподіяння смерті особи, а має форму необережності, що полягає у злочинній самовпевненості чи злочинній недбалості.

Отже, законодавче визначення прямого умислу містить три ознаки, які характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків: 1) усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння; 2) передбачення його суспільно небезпечних наслідків; 3) бажання настання таких наслідків.

Перші дві ознаки (усвідомлення і передбачення) характеризують процеси, які відбуваються у психіці суб`єкта і тому складають інтелектуальний елемент умислу. Третя ознака (бажання) характеризує вольову сферу особи й утворює вольовий елемент умислу.

Таким чином, інтелектуальний елемент прямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків, тобто винний передбачає можливість чи неминучість настання суспільно небезпечних наслідків.

В той час як вольовий елемент прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, тобто прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи.

Проблемами кваліфікації в дійсній категорії справ можуть слугувати і кваліфікація діяння залежно від часу виникнення і формування, якими є умисел заздалегідь обдуманий і такий, що виник раптово.

Якщо заздалегідь обдуманий умисел формується ще до вчинення злочину, то раптовий умисел має місце тоді, коли намір вчинити злочин і його безпосередня реалізація не відділені між собою проміжком часу, тобто вчинення злочину здійснюється винним одразу ж після виникнення умислу. Формування умислу в подібній ситуації поєднане зі складною боротьбою почуттів, важкими переживаннями, приниженнями і сумнівами, тобто даний вид умислу характерний для побутових злочинів, діянь, вчинених на ґрунті особистих неприязних відносин або в стані алкогольного сп`яніння тощо. Тому в кожному конкретному випадку вчинення злочину необхідний всебічний аналіз усіх обставин виникнення і формування умислу.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що характерною диференціальною ознакою розмежування злочинів проти життя, передбачених в розділі ІІ Особливої частини КК України, є безпосередньо форма вини.

Отже, вирішальним при розмежуванні та обранні правильної кваліфікації дій обвинуваченого є саме правильне встановлення суб`єктивної сторони злочину, тобто встановлення відношення обвинуваченого ОСОБА_10 до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, тобто смерті ОСОБА_11 , які можуть бути у формі умислу чи необережності.

При цьому, умисел і необережність поняття, що перебувають у логічному співвідношенні диз`юнкції, яке має взаємовиключний характер. Тобто, вони не можуть одночасно характеризувати суб`єктивну сторону одного й того ж злочину вчиненого в один час одним суб`єктом щодо одного й того самого потерпілого.

Таким чином, з метою роз`яснення підстав з яких колегія суддів виходила, погоджуючись із обраною органом досудового розслідування кваліфікацією дій обвинуваченого, з метою доведення відсутності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_10 за іншими статтями Кримінального кодексу України, які передбачають необережне ставлення винного до вчиненого ним діяння, зокрема, вбивства через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) та порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого (ч. 2 ст. 286 КК України), тобто надані оцінки доводам сторони захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 115 КК України передбачено відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин, як вже було зазначено, характеризується умисною формою вини (прямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає їх настання.

В той час як характерною ознакою, що об`єднує вищенаведені склади злочинів (ч.1 ст. 119 КК України, ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 286 КК України) є необережність форми вини особи, що спричинює смерть іншій людині, тобто особа хоча і не бажає, але свідомо припускає можливість настання негативних наслідків у вигляді смерті людини.

Таким чином, під час кваліфікації дій обвинуваченого, встановленню підлягає саме суб`єктивна сторона злочину, тобто його відношення до наслідків вчинюваного ним діяння, зокрема, вольовий елемент умислу, зважаючи на та, що інтелектуальна ознака суб`єктивної сторони зберігається як в умисних так і необережних вбивствах, оскільки особа усвідомлює суспільну небезпечність вчинюваного нею діяння.

При цьому, питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб та засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

З метою надання повномірної оцінки доводам сторони захисту, спростування її позиції щодо відсутності в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та наявності в діях обвинуваченого необережної форми вини, колегія суддів вважає за необхідне здійснити порівняльний аналіз відповідних складів злочину з урахуванням встановлених органом досудового розслідування обставин справи та наявних в матеріалах кримінальної справи доказах.

Отже, з метою встановлення форми умислу обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вбачає за необхідне здійснити аналіз хронології подій від 04.11.2011 року з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, зібраних під час досудового розслідування із наданням їм відповідної судової оцінки.

Як встановлено досудовим розслідування та підтверджено в судовому засіданні відповідна подія кримінального правопорушення мала місце 04.11.2011 року приблизно о 03 год. 40 хв. Вказана обставина не оспорюється жодним учасником кримінального провадження та підтверджується наявними в матеріалах кримінальної справи доказами, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.11.2011 року та схемою із фотознімками до нього.

Допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що в день події в період часу приблизно з 17-00 до 18-00 години остання разом із ОСОБА_10 зустрілися в торговому центрі «Мост сіті центр», після спілкування з яким ОСОБА_73 поїхала на роботу за адресою: ТОВ "Трейд метал" по вул. Краснозаводська, 1, куди в подальшому під`їхав ОСОБА_10 та де вони втрьох із ОСОБА_12 та деякими іншими працівниками підприємства почали розпивати алкогольні напої. Після чого на пропозицію ОСОБА_10 компанія в особі останнього, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покинула підприємство та вирушила на автомобілі обвинуваченого, марки «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , до більярдного клубу «Карнет», де згідно показів вказаних свідків, продовжили розпивати алкогольні напої та розважатися.

Як зазначали в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , останні продовжували спілкуватися та розпивати алкогольні напої вже в приміщенні сауни, після чого через деякий час ОСОБА_13 покинула сауну, залишивши компанію ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та приїхавшого до них згодом ОСОБА_15 .

Далі згідно показів обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 між обвинуваченим та ОСОБА_12 виник конфлікт, який в подальшому закінчився бійкою між ними.

Покази учасників конфлікту щодо реального ініціатора бійки є прямо протилежними.

Надаючи покази, ОСОБА_15 та інші свідки наголошували на тому, що відповідна ділянка місцевості була освітлена ліхтарем.

Як стверджував ОСОБА_12 у своїх показах суду, покинувши сауну, останній пішов до місця своєї роботи з метою заручення підтримки з боку власних працівників, якими були ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та потерпілий ОСОБА_11 , щоб мати можливість повернутися до сауни з метою забрати залишені ним речі, зважаючи на побоювання отримання додаткових тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого, усі троє послідували за ОСОБА_12 до сауни, де по дорозі зустріли обвинуваченого ОСОБА_10 , з яким вступили в словесний конфлікт щодо нещодавніх його насильницьких дій в сауні по відношенню до ОСОБА_12 . Відповідний конфлікт знову переріс у насильницький, після чого обвинувачений дістав вогнепальну зброю, а саме пістолет, яким погрожував ОСОБА_12 та чоловікам, які прийшли в компанії з ним. Після чого обвинувачений вдарив ОСОБА_12 в обличчя та побіг в бік власного автомобіля, зачинивши за собою двері.

Аналогічні за своїм змістом покази надавали в судовому засіданні і безпосередні свідки події ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які підтвердили факт конфлікту між ОСОБА_12 та обвинуваченим, наявність в останнього вогнепальної зброї, яку останній використовував для погроз, направляючи в бік ОСОБА_12 , а також нанесення останньому насильницького удару в область обличчя та подальше його переміщення до автомобіля, який він автоматично зачинив за собою.

Крім того, аналогічні свідчення в частині наявності вогнепальної зброї, яку він використав з метою погроз, підтверджував і безпосередньо свідок ОСОБА_15 під час його допиту на стадії досудового розслідування, показання якого колегія суддів сприймала безпосередньо в судовому засіданні під час його допиту прокурором стосовно показань, наданих на стадії досудового слідства.

В той же час від вказаних показів вже під час допиту в судовому засіданні відмовився, факт наявності зброї заперечувався і самим обвинуваченим у судовому засіданні.

Після чого, як вказував свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні, ОСОБА_19 та потерпілий ОСОБА_11 підійшли до транспортного засобу з вимогою вийти останнього з автомобіля, в цей час свідок почув гучний звук двигуна та звук удару, після чого він побачив різкий рух автомобіля та безпосередньо самого потерпілого на капоті автомобіля обвинуваченого, який обома руками тримався за його передню частину, та якого обвинувачений провіз на капоті власного автомобіля 10-15 метрів, що за своєю тривалістю складало приблизно 5 секунд, після чого той впав на дорогу, в той час як ОСОБА_10 продовжив рух транспортного засобу та поїхав далі, переїхавши ОСОБА_11 двома мостами колісного транспортного засобу. Швидкість до наїзду та після була однакова. Зупинитися обвинувачений не намагався. Перед початком руху ОСОБА_10 звуковий сигнал не подавав.

Щодо обстановки місця події зазначав, що подія хоча і трапилася вночі, в той же час ділянка, де відбувалась подія, була освітлена. Автомобіль, на час події, перед початком руху, стояв біля сауни на проїзній зустрічній частині дороги в бік площі Островського. Автомобіль стояв проти руху на проїжджій частині.

Свідок ОСОБА_19 надав наступні покази щодо події кримінального правопорушення: момент самого наїзду він не бачив, оскільки в той час надавав допомогу ОСОБА_12 , в той же час бачив половину тіла потерпілого ОСОБА_11 , яка перебувала на капоті автомобіля впродовж 10-15 секунд, після чого ОСОБА_10 , який перебував за кермом здійснив наїзд на нього власним автомобілем. Початок руху транспортного засобу був різким, швидкість не знижував та не зупинявся ні після того, як потерпілий знаходився на капоті, ні після того, як останній опинився на дорозі перед автомобілем, а тому гальмівного шляху не могло бути. Згідно його показів, потерпілого ОСОБА_11 автомобіль обвинуваченого переїхав лівими колесами переднього та заднього мосту. Будь-яких попереджувальних сигналів про початок руху водій не робив.

Щодо обстановки місця події зазначав, що ділянка перед сауною - у той день освітлювалась, але не дуже гарно за допомогою ліхтаря біля сауни. На місці наїзду освітлення трохи було. Дорогу було видно. Чи були ввімкнені фари автомобіля він згадати вже не має змоги. Біля сауни двосторонній рух. Чи горіли фари в момент наїзд він не пам`ятає. Автомобіль, згідно його показів, знаходився біля сауни, на тротуарі. У той день не було ні дощу ні снігу, а тому і дорожнє покриття було сухим. Дорожніх знаків і розмітки не було. Після наїзду тіло ОСОБА_11 знаходилось на асфальті на проїжджій частині. Тіло лежало приблизно посередині дороги. Кров була на проїжджій частині.

Вказував, що до автомобіля не підходив, чи підходили інші учасники конфлікту не знає. Хтось з них стукав у вікно, в той же час про інтенсивність такого стуку він не може нічого згадати, будь-яких завідомо підготовлених знарядь із собою не мали.

Таким чином, аналізуючи надані свідками покази, які цілком відповідають один одним, є логічними та такими, що узгоджуються між собою, з урахування аналізу хронології події та обставин, що її супроводжували, поведінки обвинуваченого, вбачається, що в день події, тобто 04.11.2011 року, обвинувачений розпивав спиртні напої, тобто в момент кримінального правопорушення був в стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок виниклого конфлікту з ОСОБА_12 - втратив контроль над собою та став ініціатором бійки між останніми, про що зазначали у своїх показах присутні на місці події свідки.

Усвідомлюючи можливість ескалації конфлікту з ОСОБА_12 , який направлявся в його сторону з незнайомими йому чоловіками та бажаючи його загострення усвідомлюючи наявність у нього при собі вогнепальної зброї, тобто свідомо розуміючи власні переваги над неозброєними чоловіками рушив їм назустріч, направляючи відповідну зброю в їх бік з відповідними погрозами, після чого здійснив насильницький удар по відношенню до ОСОБА_12 .

Як зазначав сам обвинувачений під час його допиту, повернувшись до власного автомобіля, він здійснив автоматичне блокування дверей з метою перекриття доступу до автомобіля з боку сторонніх осіб, оглянув обстановку як всередині автомобіля, оскільки бачив ОСОБА_15 на пасажирському сидінні автомобіля, так і за межами автомобіля, а саме проаналізував обстановку на дорозі, зокрема, зазначавши про те, що проїжджа частина була освітлена, фари належного йому автомобіля були увімкнені, на відстані 5 м від автомобіля будь-яких перешкод чи людини не бачив. Наведені обвинуваченим факти свідчать про те, що знаходячись в салоні транспортного засобу він в повній мірі контролював навколишню обстановку, був сконцентрованим та належним чином оцінював її, що у свою чергу свідчить про здійснення ним послідовних, продуманих дій, як до початку руху так і після, а тому не міг не бачити потерпілого який знаходився попереду автомобіля та був живою перешкодою в його русі.

В той же час, на фоні раптово виниклих неприязнених відносин із ОСОБА_12 та незнайомим йому чоловіками, яких останній покликав на допомогу, реально усвідомлюючи свої переваги над пішоходом, ігноруючи можливість сповістити про початок руху за допомогою звукового сигналу автомобіля ОСОБА_10 почав рух транспортного засобу, в результаті чого зіткнувшись з попереду стоячим потерпілим ОСОБА_11 , який внаслідок удару автомобілем, зачепившись за капот руками з метою уникнення падіння під коліса транспортного засобу проїхав таким чином ще, згідно показів свідків 10-15 метрів, після чого, не втримавшись, впав на дорогу перед автомобілем обвинуваченого. В той час як останній, будучи водієм транспортного засобу, маючи перед собою габаритну перешкоду на капоті перед лобовим склом у вигляді живої людини швидкість рух не зменшив, транспортний засіб не зупинив, навпаки збільшував швидкість, чітко усвідомлюючи невідворотність падіння потерпілого під колеса автомобіля, який стрімко набирав швидкість.

Отже, маючи перед собою чітку видимість, оскільки фари його автомобіля були увімкнені, ділянка дороги, де був припаркований автомобіль, була в полі світлового покриття від ліхтаря, встановленого біля сауни, рухаючись прямолінійно в межах проїзної частини, чітко усвідомлюючи наявність прямої живої перешкоди у вигляді людини на траєкторії руху транспортного засобу, ігноруючи можливість повідомити останнього про рух автомобіля почав стрімкий рух транспортного засобу піднявши внаслідок зіткнення на капот потерпілого, не зупиняючись з метою надання останньому можливості зійти з капоту автомобіля розуміючи можливість смерті ОСОБА_11 внаслідок його зісковзування під колеса автомобіля пришвидшив рух транспортного засобу, продовжуючи прямолінійний рух транспортного засобу, дочекавшись падіння потерпілого, продовжив рух транспортного засобу здійснивши наїзд на останнього двома мостами свого колісного засобу, продовживши рух та зникнувши з місця пригоди, що свідчить про свідомі дії обвинуваченого направлені на позбавлення життя потерпілого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Колегія суддів критично відноситься до доводів сторони захисту, а також протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого, відповідно до якого останній не бачив потерпілого, який стояв попереду транспортного засобу перед тим, як почати рух, оскільки в момент початку руху був повернутий головою вбік, оскільки вказані обставини спростовуються показами обвинуваченого, наданими під час його допиту в судовому засіданні, зважаючи на те, що останній наполягав на тому, що фари його автомобіля були увімкнені, видимість перед автомобілем була приблизно 5 м та посилався на те, що попереду його автомобіля потерпілого не було.

Крім того, колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту, що обвинувачений ОСОБА_10 не усвідомлював факту наїзду на потерпілого, а виниклі перешкоди в уявленні обвинуваченого були лише з`їздом з бордюра, де був припаркований автомобіль, з огляду на наступне.

Так, факт смерті потерпілого ОСОБА_11 від наїзду на нього транспортним засобом був встановлений відповідним висновком експерта №57 від 16.04.2021 року та підтверджена експертом ОСОБА_74 під час надання ним показів в судовому засіданні. Крім того, вказаним висновком встановлено і факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_11 та спричиненими йому тілесними ушкодженнями, які могли бути отримані внаслідок переїзду колесами транспортного засобу.

При цьому, як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.11.2011 року та схеми до нього, труп потерпілого знаходився на відстані 3-3,5 м від узбіччя, з урахуванням ширини дороги в 7,5 м, тіло потерпілого знаходилося посередині проїжджої частини.

При цьому, із вказаної схеми вбачається, що належні потерпілому речі знаходилися на дорозі на різній відстані одна від одного та від трупу потерпілого, а саме: запальничка на відстані 2,7 м від узбіччя зі сторони сауни та від 5,7 м від місця розташування трупу, сигарети знаходилися на відстані 1,6 м від узбіччя зі сторони сауни та на відстані 5 м від тіла потерпілого, та шапка, яка знаходилася на відстані 4,7 м від потерпілого в бік правого узбіччя, що на протилежній стороні вулиці від сауни «Африка» на узбіччі.

Вказані обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні ОСОБА_47 , який був понятим під час проведення огляду місця події та складення схеми до протоколу його проведення.

Крім того, вказаний протокол узгоджується із показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , наданими у судовому засіданні.

Таким чином, здійснюючи аналіз відповідного доказу, колегія суддів доходить висновку, що починаючи рух власного автомобіля, зважаючи на його місце розташування, яке обвинуваченим не заперечується, останній здійснив відповідні водійські рухи з метою з`їзду транспортного засобу на проїжджу частину, під час якого здійснив наїзд на потерпілого, який після зіткнення з транспортним засобом продовжив рух на передній його частині, допоки автомобіль набирав відповідну швидкість, про що свідчить розташування запальнички та сигарет потерпілого, які випали в останнього з його кишень після зіткнення (запальничка) та в подальшому після перебування потерпілого на капоті автомобіля (сигарети). Їх взаємне розташування свідчить про траєкторію транспортного засобу, зокрема здійснення маневреного руху з метою з`їзду з бордюра та вирівняння курсу автомобіля на проїжджу частину. Крім того, про факт того, що потерпілий перебував на капоті транспортного засобу свідчать і безпосереднє розташування трупу потерпілого по відношенню до його речей та відповідна відстань між ними. Після чого, проїхавши певний проміжок часу на капоті транспортного засобу обвинуваченого, потерпілий не втримавшись через набрання автомобілем швидкості, впав на дорогу перед автомобілем, після чого обвинувачений здійснив наїзд на потерпілого лівою стороною свого транспортного засобу, тобто обома мостами автомобіля, покинувши місце пригоди.

Факт того, що контакт з потерпілим відбувся на незначній (початковій) швидкості, а не внаслідок стрімкого удару передньою частиною авто підтверджується і відсутністю зовнішніх пошкоджень транспортного засобу, а також висновком експерта №57 від 16.04.2021 року, відповідно до якого експертом було встановлено, що тілесних ушкоджень, на тлі встановлених від дії переїзду колесами автомобіля, які могли б свідчити про такі, що могли виникнути від первинного контактування з автомобілем «BMW Х5» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 не встановлено.

При цьому, колегія суддів зауважує, що аналіз вищенаведених обставин події кримінального правопорушення цілком спростовує доводи обвинуваченого та його захисника про те, що останній не бачив потерпілого ні під час початку руху ні після наїзду на нього, оскільки обвинувачений, як водій не мав би реальної можливості здійснити маневр зі скерування транспортного засобу на дорогу без спрямування власного зору попереду транспортного засобу, що свідчить, що останній бачив перед собою перешкоду у вигляді потерпілого, в той же час почав рух транспортного засобу без попереднього попередження про це. Крім того, зважаючи на місце розташування трупу по відношенню до точки, з якої транспортний засіб обвинуваченого почав свій рух, можна дійти двох висновків, по-перше, обвинувачений провіз потерпілого на капоті власного автомобіля, що узгоджується з показаннями ОСОБА_18 , який зазначав, що той проїхав на капоті 10-15 м та показами ОСОБА_19 , що зазначав, як бачив половину тіла ОСОБА_11 на капоті, тобто, сам по собі наїзд відбувся через 5 м від початку руху, отже бачив останнього перед собою, при цьому рух транспортного засобу не зупинив, надавши можливість потерпілому покинути транспортний засіб, та, по-друге, що автомобіль обвинуваченого мав дві перепони, а саме бордюр з якого машина з`їхала, та вже через деякий час потерпілий, який опинився під колісами транспортного засобу та на який був здійснено відповідний наїзд обома колесами автомобіля, що повністю нівелює позицію захисту, що останній не бачив та не міг усвідомлювати факту наїзду на потерпілого ОСОБА_11 , як і нівелює можливість кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 119 КК України.

Більш того, наведені обставини навпаки свідчать про умисну діяльність обвинуваченого направлену на позбавлення життя потерпілого, який чітко бачивши, що попереду транспортного засобу знаходиться потерпілий, не здійснив дій з метою повідомлення останнього про початок руху автомобіля, після чого, протягом усього часу з моменту зіткнення з потерпілим, усвідомлюючи невідворотність падіння ОСОБА_11 під коліса автомобіля, що призвело б до неминучих наслідків у вигляді його смерті, транспортний засіб не зупинив, навпаки, підвищуючи швидкість руху автомобіля, допоки останній не впав, в той час як автомобілем було здійснено наїзд на останнього обома мостами із підскокуванням транспортного засобу внаслідок наїзду на тіло потерпілого. При цьому, обвинувачений в повній мірі усвідомлював та розумів, які наслідки супроводжують наїзд на тіло людини автомобілем масою 2 000 кг.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у даному випадку неможливо посилатися на випадковість подій та випадкове потрапляння під колеса авто потерпілого ОСОБА_11 , оскільки зазначене спростовується дослідженими доказами в їх сукупності та самою поведінкою обвинуваченого, який не тільки усвідомлював настання такого наслідку у вигляді смерті людини, а й реально бажав його настання.

Отже, наведені обставини події кримінального правопорушення виключають можливість кваліфікувати діяння обвинувачення за кримінальними правопорушенням, що передбачають необережне ставлення винного до вчинення ним правопорушення.

Крім того, про умисел на вбивство ОСОБА_11 свідчить і сама по собі поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, яка була направлена на уникнення відповідальності та переховування у зв`язку з цим.

Так, колегія суддів зауважує, що інформація щодо дій обвинуваченого після події кримінального правопорушення є досить суперечливою.

Зокрема, надаючи свої покази щодо події від 04.11.2011 року, обвинувачений наполягав на тому, що одразу після цього поїхав до АР Крим, де продовжував проживати впродовж 7 років, в той же час метою вказаного переміщення, згідно показів обвинуваченого, була запланована робоча поїздка.

При цьому, згідно показів дружини обвинуваченого - ОСОБА_75 вбачається, що обвинувачений поїхав до АР Крим з метою його переховування від органів досудового розслідування після проведення обшуків за місцем його мешкання з метою його розшуку. Крім того, додатково заявляла, що необхідність тривалого перебування на території АР Крим була обґрунтована наявністю погроз в бік обвинуваченого.

З аналізу наведених обставин можна дійти наступних висновків.

Якщо враховувати показання обвинуваченого, який зазначив, що поїхав до Автономної Республіки Крим одразу після події від 04.11.2011 року, можна дійти висновку, що останній в повній мірі усвідомлював факт наїзду на потерпілого та невідворотність покарання за відповідне кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим прийняв рішення переховуватися від органів досудового розслідування. Факт переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування зазначила і дружина ОСОБА_10 під час допиту у судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів критично відноситься до показів обвинуваченого щодо спланованості відповідної поїздки, як робочої, зважаючи на події 04.11.2011 року, а також враховуючи покази свідка ОСОБА_13 , яка стверджувала, що після приїзду на місце події та засвідчення факту смерті ОСОБА_11 зателефонувала обвинуваченому та повідомила його про наслідки вказаної події.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до показань ОСОБА_75 щодо погроз в бік обвинуваченого ОСОБА_10 , що також були підставою для переховування, зважаючи на те, що останні є показами зі слів обвинуваченого та не підтверджуються жодними додатковими доказами, про вказаний факт обвинуваченим під час його допиту в судовому засіданні не заявлялося.

Відповідна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що усвідомлюючи наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, останній вчиняв дії з метою уникнення кримінальної відповідальності, як і нівелює доводи сторони захисту, що обвинувачений не знав про наїзд на потерпілого, а підскакування автомобіля сприймав як з`їзд з бордюра.

Про факт саме переховування від органів досудового розслідування та спростування показів обвинуваченого про необхідність робочої поїздки свідчить факт спроби в`їзду на територію АР Крим шляхом використання підробленого паспорту, виданого на ім`я іншої людини із вклейкою власної фотографії, за що в подальшому був притягнутий до відповідної відповідальності за законодавством Російської Федерації.

Окремо, колегія суддів звертає увагу і на факт надання матеріальної допомоги дружині потерпілого ОСОБА_11 в розмірі 50 000 грн., що у свою чергу також слугує аргументом на користь спростовання доводу обвинуваченого та сторони захисту, що останньому не було відомо про вчинення ним наїзду на потерпілого. Навпаки підтверджуючи факт наявності в обвинуваченого відчуття вини у вчинюваному, що стало підставою для надання відповідної компенсації родині загиблого.

Наявні протиріччя свідчать, що обвинувачений здійснює всі залежні від нього дії з метою уникнення відповідальності за умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 та отримання більш м`якого покарання або уникнення покарання за вчинене ним діяння в цілому.

Надаючи оцінку показам самого обвинуваченого та його побудованій лінії захисту, колегія суддів зазначає, що посилання останнього на відсутність в нього стану алкогольного сп`яніння спростовуються показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з якими згідно їх показів він і розпивав спиртні напої.

Крім того, про перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння свідчили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які бачили його в момент події кримінального правопорушення.

Також факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння доводиться протоколом огляду місця події від 04.11.2011 року під час якого було вилучено відповідні алкогольні вироби.

Надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_76 , який працював управляючим більярдного клубу, в якому обвинувачений був постійним клієнтом, та який стверджував у своїх показах, що останній в день події кримінального правопорушення, тобто 04.11.2011 року, алкогольні напої не вживав, колегія суддів не може прийняти їх до уваги, як такі, що спростовують факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на те, що невживання алкогольних напоїв безпосередньо в більярдному клубі жодним чином не свідчить про тверезість обвинуваченого на момент самої події, а саме наїзду на потерпілого ОСОБА_11 , що мала місце о 3-40 ночі 04.11.2011 року.

Щодо показів свідка ОСОБА_77 , який є товаришем обвинуваченого впродовж останніх 10-15 років, та який в судовому засіданні стверджував, що обвинувачений алкогольні напої не вживає та в день події був тверезим, колегія суддів також прийняти не може, зважаючи на те, що, а ні в день кримінального правопорушення, а ні на наступний день, останній з обвинуваченим не зустрічався.

Крім того, колегія суддів критично відноситься і до тверджень обвинуваченого про відсутність у нього в день події вогнепальної зброї, а саме пістолету, оскільки факт наявності в обвинуваченого зброї підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Крім того, про наявність в той день в обвинуваченого зброї стверджував у своїх показах наданих на досудовому розслідуванні і свідок ОСОБА_15 , що також було встановлено під час його безпосереднього допиту в судовому засіданні.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що згідно протоколу обшуку від 21.11.2021 року, проведеного на підставі постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2011 року за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході обшуку, окрім іншого, було виявлено і вилучено: газові патрони кал. 9 мл. у кількості 8 штук. Калібр відповідних патронів може свідчити про наявність в обвинуваченого і короткоствольної газової зброї, яка за своїм зовнішнім виглядом могла бути в момент події в обвинуваченого та якою він здійснював погрози в бік свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_11 та яка, з урахуванням обстановки, могла цілком сприйматися учасниками конфлікту, як бойова вогнепальна, що у сукупності з показаннями ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтверджує факт її наявності.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_75 та ОСОБА_78 , які зазначали, що про існування в обвинуваченого відповідної зброї їм нічого відомо не було, жодним чином не спростовує можливість його існування та використання її з метою погрози потерпілому та свідкам події.

Окремо, колегія суддів надає оцінку і поведінці та показам свідка ОСОБА_15 , який надані під час досудового розслідування покази під час його безпосереднього допиту в судовому засіданні змінив.

Так, змінюючи відповідні покази, свідок ОСОБА_15 вказував, що попередні покази надавалися ним під дією тиску з боку органу досудового розслідування, побоюючись власного сфабрикованого кримінального переслідування, він надав лише частково правдиві покази. В той же час, колегія суддів критично відноситься до вказаних тверджень свідка, зважаючи на те, що згідно матеріалів досудового розслідування вбачається, зокрема, що впродовж проведення відповідної слідчої дії, зокрема його допиту 04.11.2011 року в якості свідка, останнім самостійно було запрошено власного захисника, метою діяльності якого є забезпечення дотримання прав та обов`язків свого клієнта та додержання вимог КПК України під час проведення відповідної слідчої дії.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідний захисник не був залучений органом досудового розслідування, а був залучений безпосередньо самим свідком ОСОБА_15 , тобто користувався довірою останнього, та не був заінтересованою особою слідчого органу. Вказаний захисник був присутнім, як під час надання відповідних показів та і під час підписання протоколу допиту. При цьому, жодних зауважень ні самим свідком ні його захисником до протоколу допиту не вносилося. З клопотаннями про його додатковий допит чи про зміну власних показів він до слідчого не звертався, тобто намір змінити власні покази протягом усього часу досудового розслідування, що складає 7 років.

Крім того, колегія суддів зауважує, що матеріали кримінального провадження не містять заяв чи повідомлень свідка чи його захисника про протиправні дії щодо нього під час досудового розслідування, а також будь-якої інформації щодо оскарження свідком чи його захисником у встановленому законом порядку дій службових осіб правоохоронних органів. Свідок ОСОБА_15 не стверджував та не подавав будь-яких заяв про застосування щодо нього недозволених методів слідства протягом усього часу досудового розслідування, що тривало впродовж 7 років.

Про застосування психічного примусу свідок вперше заявив в судовому засіданні, тобто більше ніж через сім років від часу, коли, за його словами, відбувалися ці події. Будь-яких конкретних обставин, хто саме, в який спосіб та де здійснював примус, свідок не зазначав, як не посилався на якісь конкретні обставини, які завадили би йому повідомити захисника та компетентні органи про недозволене поводження з ним, щоб останні мали належні правові підстави і можливість здійснити своєчасну та ефективну перевірку таких заяв з метою встановити, чи дійсно чинився на нього психологічний тиск.

Колегія суддів зауважує, що з аналізу показів, які свідок надавав під час досудового розслідування та які ним надавалися безпосередньо суду вбачається, що останні мають корективи лише в частині тих обставин, які є вигідними для обвинуваченого та повністю забезпечують його сформовану лінію захисту, що у свою чергу, з урахуванням показів інших свідків про обставини тієї події, свідчить про свідоме намагання свідка ОСОБА_15 створити умови для обвинуваченого з метою уникнення останнім відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів критично ставиться до показань свідка ОСОБА_15 , наданих в судовому засіданні стосовно подій які відбулися 04.11.2011 року та надає перевагу свідченням, наданим ним під час досудового розслідування, зважаючи на те, що останні надавалися ним одразу після події кримінального правопорушення, за участю його захисника, та повністю узгоджуються між собою із показами, наданими іншими свідками тієї події.

Щодо розбіжностей в показаннях інших свідків наданих під час досудового розслідування та під час допиту в судовому засіданні, то колегія суддів оцінює їх як незначні та такі, що цілком виправдовуються специфікою пам`яті людини, зважаючи на час який сплинув з моменту події.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею Кримінального Кодексу, що передбачає необережну форму вину, зважаючи на факт доведення вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 умисного вбивства із усвідомленням та бажанням настання наслідків свого діяння.

Отже, колегія суддів виключає можливість кваліфікації дій обвинуваченого, зокрема, за статтею 119 КК України.

Крім того, зазначена поведінка ОСОБА_10 свідчить про неможливість здійснення кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України та ч.2 ст.286 КК України.

Так, колегія суддів також хоче звернути уваги, що Верховний Суд у своїх постановах зазначав, що для кваліфікації безпосереднє і вкрай важливе значення має встановлення виду умислу за ступенем конкретизації в свідомості суб`єкта злочину передбачення можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел.

На відміну від визначеного умислу, де особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість настання конкретних суспільно-небезпечних наслідків, при альтернативному або невизначеному умислі свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний), або широкого спектру негативних наслідків в межах одного виду шкоди чи різних її видів, що, хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений).

При цьому, Верховний Суд наполягав на тому, що у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2022 року по справі № 577/195/20, провадження № 51-4465 км 21, від 26 травня 2020 року по справі №636/4505/14-к, провадження № 51-83 км 20, від 21 грудня 2022 року по справі № 570/2646/21, провадження № 51-6097км21, від 21 грудня 2022 року по справі № 570/2646/21, провадження № 51-6097км21 тощо.

Окремо, колегія суддів наполягає і на неможливості кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки розглядаючи розмежування умисного вбивства від окремих транспортних злочинів, у разі якщо заподіяння смерті охоплювалося умислом винного, то його дії повинні оцінюватись як вбивство як з прямим, так і з непрямим умислом. При цьому, за наявності прямого умислу транспортні засоби можуть виступати й, відповідно, повинні визнаватись знаряддям вчинення злочину.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою висунуті стороною захисту твердження про здійснення в день події 04.11.2011 року обвинуваченим дій з метою захисту свого життя та здоров`я, які були поставлені під ризик з боку свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та самого потерпілого ОСОБА_11 , тобто перебування обвинуваченого ОСОБА_10 у стані необхідної оборони.

Так, колегія суддів здійснила аналіз відповідних доводів сторони захисту з урахуванням наявних в матеріалах кримінальної справи доказів, та дійшла висновку як про відсутність підстав для виключення кримінальної відповідальності так і здійснення кваліфікації дій обвинуваченого за менш тяжким складом злочину, тобто за ст. 118 КК України, а саме умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», при розгляді справ даної категорії судам необхідно беззастережно додержуватись вимог ч. 3 ст. 27 Конституції України і ст. 36 КК України, враховуючи те, що відповідно до закону кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії судам необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би необхідну.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, що перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Так, кримінальна відповідальність за ст. 118 КК настає за умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

З об`єктивної сторони цей злочин, як і умисне вбивство, характеризується дією у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. При цьому відповідальність настає лише у випадку перевищення особою, яка захищається, меж необхідної оборони.

Верховний Суд України у своїх правових позиціях, викладених у постанові від 24 листопада 2014 року (справа № 5-34кс14), чітко визначив різницю між умисним вбивством та перевищенням меж необхідної оборони. При цьому вказав, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Разом із тим, згідно з ч. 5 ст. 36 КК незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Тобто, закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Так, колегія суддів зауважує, що позиція захисту та надані обвинуваченим покази щодо неправомірності дій потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які, утворюючи агресивно налаштовану групу осіб, використовуючи завідомо підготовлені знаряддя у вигляді держаків від лопат, спричиняли обвинуваченому тілесні ушкодження та мали намір за наказом свідка ОСОБА_12 вбити його, що стало ключовим у подальшому розвитку подій, не знайшла свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 факт наявності в них будь-яких знарядь, а саме держаків від лопат заперечували. Свідок ОСОБА_15 , надаючи свої покази під час досудового розслідування про подію 04.11.2011 року, про будь-які знаряддя в руках свідків не згадував.

Більш того, з протоколу огляду місця події вбачається, що на місці подій 04.11.2011 року не було органом досудового слідства зафіксовано наявність на місці події будь-яких держаків від лопат.

Крім того, колегія суддів критично відноситься і до тверджень обвинуваченого про здійснення щодо нього свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та потерпілим ОСОБА_11 насильницьких дій, що полягали у спричиненні йому тілесних ушкоджень за допомогою вищевказаних спеціально підготовлених для цього знарядь, а саме держаків від лопат, зважаючи на те, що доказів на підтвердження вказаного факту обвинуваченим надано не було, зокрема щодо звернення останнього до медичних органів з метою фіксування факту наявності тілесних ушкоджень або їх лікуванням, або доказів звернення про вказаний факт до правоохоронних органів, при тому, що ніщо не перешкоджало останньому це зробити.

Саме по собі посилання обвинуваченого на звернення до медичних органів в АР Крим та словесний перелік отриманих травм без надання про це підтверджуючих документів нівелює можливість колегії суду проаналізувати імовірність такого факту та зводиться лише до суб`єктивно побудованої лінії захисту останнього.

Надані в судовому засіданні покази ОСОБА_75 , дружини обвинуваченого, яка стверджувала дійсну наявність в її чоловіка тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нанесення останньому ударів держаками від лопати з боку ОСОБА_12 та працівників його підприємства, колегія суддів сприймає критично, зважаючи на те, що ОСОБА_32 безпосереднім свідком відповідного факту не була, її покази ґрунтуються на словах її чоловіка обвинуваченого по справі, який є заінтересованою стороною в кримінальній справі, а тому носить характер показань з чужих слів, що згідно статті 97 КПК України не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Також, колегія суддів зауважує, що ствердження ОСОБА_75 щодо безпосередньої наявності в обвинуваченого ОСОБА_32 тілесних ушкоджень хоча і є за своєю суттю недоведеними, в той же час цілком ймовірні та могли бути отримані під час фізичного конфлікту із ОСОБА_12 , наявність бійки між якими останніми не заперечується. В той же час відповідні покази ОСОБА_75 про наявність тілесних ушкоджень без надання інших доказів мають характер припущення, в той час як доказування в кримінальному процесі не може ґрунтуватися на припущенні.

Аналогічним чином колегія суддів сприймає і надані в судовому засіданні покази ОСОБА_78 щодо обставин та характеру отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень, оскільки останній відповідним очевидцем події не був, його покази ґрунтуються на поясненнях самого обвинуваченого, а тому за своєю суттю є показами з чужих слів, тобто не можуть бути допустимими доказами спричинення вищевказаними особами тілесних ушкоджень обвинуваченому за допомогою спеціальних знарядь держаків для лопат, а тому відкидаються колегією суддів як недопустимі.

Посилання обвинуваченого під час надання ним показів про напад свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_11 на автомобіль обвинуваченого, які здійснювали активні та сильні удари по транспортному засобу з метою отримання доступу до потерпілого, колегія суддів також вважає такими, що не знайшли свого підтвердження як під час досудового розслідування так і під час розгляду обвинувального акту в суді.

Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин стороною захисту надано не було. В той же час в матеріалах досудового розслідування наявний доказ, який відповідні доводи обвинуваченого спростовує, а саме протокол огляду транспортного засобу марки «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 06.11.2011 року, яким встановлено відсутність будь-яких пошкоджень оглянутого транспортного засобу.

Отже, наявними в матеріалах кримінального провадження доказами спростовується факт вчинення з боку потерпілого будь-яких дій, які передбачали реальну загрозу обвинуваченому ОСОБА_10 або були сприйняті ним як такі.

Крім того, колегія суддів зауважує і на той факт, що на момент події кримінального правопорушення обвинувачений був поза всякою можливістю доступу до нього з боку того ж потерпілого, зважаючи на те, що перебував в автоматично замкненому автомобілі, до якого останній разом із іншими свідками потрапити не мали можливості, та замість того щоб безперешкодно покинути місце конфлікту, усвідомлюючи факт перебування попереду транспортного засобу потерпілого, не попереджуючи останнього про початок руху шляхом подання звукового автомобільного сигналу, почав різкий рух в його сторону таким чином здійснюючи зіткнення з пішоходом, та усвідомлюючи, що останній перебуває на капоті транспортного засобу, усвідомлюючи, що будь-якої небезпеки для його життя потерпілий не становить, обвинувачений не зупинив авто з метою надання можливості ОСОБА_11 злізти з автомобіля, навпаки прискорював швидкість руху поки останній не впав під колеса колісного транспортного засобу, після чого переїхав останнього двома мостами автомобіля, тобто усвідомлюючи, що таким чином позбавляє життя людини, продовжив рух та зникнув з місця події.

Наведені дані свідчать, що ОСОБА_10 не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж, оскільки в цей момент із боку потерпілого не було реальної загрози і не існувало суспільно-небезпечного посягання на його життя і здоров`я, а тому підстави для кваліфікація його діяння за вказаними нормами Кримінального кодексу відсутні.

Більш того, поведінка обвинуваченого, його реальні, агресивні та насильницькі дії в бік свідка ОСОБА_12 , його погрози вбивством з використанням зброї в бік інших свідків, таких як ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та зокрема потерпілого ОСОБА_11 , а також обставини наїзду на останнього, з урахуванням всієї обстановки свідчать про виникнення в обвинуваченого раптового прямого умислу на вчинення вбивства ОСОБА_11 .

Колегія суддів також наголошує на тому, що хоча ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_11 і утворювали групу осіб та мали перевагу над обвинуваченим у чисельності, в той же час за відсутності доказів про їх цілеспрямоване посягання на життя та здоров`я обвинуваченого, тобто за відсутності доказів нападу на обвинуваченого, використання зброї чи погрози її використання, відсутності доказів спричинення ними чи окремо потерпілим обвинуваченим тілесних ушкоджень, не можуть виправдовувати дії обвинуваченого у вбивстві одного з них, та кваліфікуватися як вчинене у стані необхідної оборони чи з перевищенням її меж.

При цьому, колегія суддів навпаки зауважує на наявність в обвинуваченого переваги над ними у вигляді зброї, яку останній не тільки демонстрував свідкам, а й запевняв останніх у її застосуванні щодо них, погрожуючи їх вбивством, що виключає для обвинуваченого обстановку загрози для нього, навпаки свідчивши про наявність загрози з його сторони в бік свідків.

Отже, використання обвинуваченим автомобіля задля наїзду на потерпілого викликано не з метою негайного відвернення протиправного посягання потерпілого, а через неприязні відносини, які виникли раптово під час конфлікту, що виключає перебування ОСОБА_10 у стані необхідної оборони.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії ОСОБА_10 , які виразилися в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів визнає: часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував у судовому засіданні факт перебування його 04.11.2011 року в стані алкогольного сп`яніння.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 обставину вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, суд виходить з наступного.

На підтвердження заперечень обвинуваченого ОСОБА_10 його дружина свідок ОСОБА_32 повідомила суд про те, що ОСОБА_10 повернувся додому 04.11.2011 року тверезим. Свідок ОСОБА_79 показав, що у більярдній він обвинуваченого ніколи не бачив п`яного і не бачив щоб ОСОБА_10 у цей день випивав. Свідок ОСОБА_80 показав суду обвинувачений дуже рідко вживав алкоголь. У той день, коли він приїхав додому до обвинуваченого, обвинувачений не перебував в стані алкогольного сп`яніння. Він встановив це по поведінці обвинуваченого.

Дані ствердження спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 , про те що вони у сауні розпивали горілку; показаннями свідка ОСОБА_13 , що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і вони зустрілися усі разом і почали випивати спиртні напої. Потім поїхали в більярдну, де в подальшому випивали, а потім знову поїхали до сауни, де також продовжували випивати спиртні напої. В той вечір ОСОБА_10 вживав віскі. ОСОБА_10 точно був п`яний. Пили всі, багато тоді випили. Літрову пляшку віскі випили на трьох.

Колегія суддів вважає, що показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є правдивими і повністю узгоджуються між собою, а показання обвинуваченого ОСОБА_10 , його дружини ОСОБА_75 та свідків ОСОБА_81 , ОСОБА_82 направлені лише на те, щоб обвинувачений уникнув обставин, які обтяжують покарання.

У вказаному кримінальному провадженні відсутні експертні висновки про наявність у обвинувачених стану алкогольного сп`яніння, разом з тим підстав не довіряти показам свідків під час розгляду справи встановлено не було, тому суд враховує обставину, яка обтяжує покарання, як вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції, при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115, КК України, що буде відповідати ступеню тяжкості, характеру вчиненого кримінального правопорушення, а саме злочину проти життя та здоров`я особи.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено, крім того у колегії суддів не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання.

Колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах тільки з ізоляцією його від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції статті за яким кваліфіковано його дії, за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженні не обирався.

У справі 29.11.2011 року заявлений цивільний позов цивільним позивачем ОСОБА_8 про відшкодування в рахунок матеріальної шкоди 50 0000 грн.

В подальшому цивільний позивач уточнила свої позовні вимоги, якими просила стягнути з ОСОБА_10 на її користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 300 000 грн. 00 коп.

При вирішенні цивільного позову, суд виходить з наступного.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Щодо вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч.3 цієї статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Потерпілою на обґрунтування моральної шкоди зазначено, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення вона понесла невиправну втрату - загибель рідної людини свого чоловіка ОСОБА_11 , який був її надією та опорою, а також був годувальником у сім`ї. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення вона втратила нормальні життєві зв`язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди вона визначає враховуючи вимоги розумності та справедливості, виходячи з затрат, які їй необхідні для покращення її душевного та психічного стану.

Не погоджуючись з цивільним позовом ОСОБА_10 подав заперечення на цивільний позов, в обґрунтування якого вказав, що оскільки його обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, не визнано винним у даному кримінальному провадженні, він також себе вважає невинним. Але він порядна людина і з власної ініціативи надав ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 50 000 грн., в якості компенсації за можливі матеріальні та моральні збитки. Передача грошових коштів підтверджується розпискою від 13.02.2012 року, написаною та підписаною власноруч позивачкою та підписано також її сином ОСОБА_24 . В розписці позивачка чітко зазначила, що грошові кошти в розмірі 50 000 грн. вона отримала в якості компенсації матеріальних та моральних збитків, спричинених смертю її чоловіка ОСОБА_11 . Також, позивачка у розписці чітко зазначила, що вона не має жодних претензій до ОСОБА_10 та членів його родини. Звертав увагу на те, що позивачка, пред`явивши вимоги про стягнення з нього компенсацію за заподіяну ним моральну шкоду, не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності і розміру, тому просить відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Судом об`єктивно встановлено, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_10 спричинили загибель ОСОБА_11 , в той час як життя людини визнається найвищою цінністю як суспільством так і державою та її інститутами в цілому. Смерть певної особи, яка користується любов`ю та прив`язаністю членів її сім`ї, є невиправним горем та втратою для останніх, зважаючи на те, що наслідки такої втрати є невідновними. Так, потерпіла ОСОБА_8 була дружиною загиблого ОСОБА_11 , з яким вона проживала удвох, внаслідок того, що наявні в подружжя діти досягли зрілого віку та проживають окремо від батьків. Отже, після смерті ОСОБА_11 , остання не тільки втратила єдиного свого годувальника, який здійснював фінансовий вклад в сімейний бюджет родини та економічну підтримку потерпілої, яка наразі вимушена нести фінансовий тягар самотужки з урахуванням економічної нестабільності в країні та швидкого зростання цін, втрата чоловіка, до якого остання відчувала почуття любові та поваги, призвело до відчуття самотності, покинутості, байдужості та фрустрації. Більш того, втрата коханого чоловіка призвела до формування в потерпілої почуття тривожності щодо необхідності будування подальшого самостійного життя, що негативно вплинуло на її психоемоційний стан та фізичне здоров`я.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою, ступінь його вини, глибину душевних страждань потерпілої, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан обвинуваченого, та те, що згідно розписки 03.02.2012 року потерпіла ОСОБА_8 отримала від родини Кузьміних в особі ОСОБА_10 50 000 грн. 00 коп. в рахунок понесених матеріальних т моральних збитків, які були завдані їй у зв`язку зі смертю її чоловіка внаслідок наїзду на нього 04.11.2011 року автомобілем «BMW» X5, державний номер НОМЕР_1 .

З урахуванням добровільного часткового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_10 в розмірі 50 000 грн. 00 коп., колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог потерпілій ОСОБА_8 слід відмовити.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно стягнути на користь держави судові витрати за проведення по справі експертизи волокнистих матеріалів № 70/13/610 від 25.05.2012 року, згідно наданої довідки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_83 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даним кримінальним провадженням судом не обирався.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_83 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_10 на її користь моральної (нематеріальної) шкоди в розмірі 300 000 грн. 00 коп. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_17 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог потерпілій ОСОБА_8 відмовити.

Арешт, накладений постановою старшого слідчого СВ ДГУ ГУМВД України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_84 від 12 грудня 2011 року про накладення арешту на вклади, цінності та інше майно дружини обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_85 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , де б таке не знаходилось - скасувати.

Речові докази:

- два поліетиленові пакети зі спиртними напоями та цигарками, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Красногвардійського РВ ДГУ в Дніпропетровській області, квитанція 154786 знищити;

- чотири змиви зі слідами речовини бурого кольору; шапку чоловічу чорного кольору; дві дактилоплівки; дві пляшки; фрагменти проводки; цигарки, запальничка, мікрочастки з одягу; мікрочастини на одну липку стрічку, які передані на відповідне зберігання до камери схову речових доказів ГУ МВС України в Дніпропетровській області, квитанція № 147813 знищити;

- диск DVD-R, об`ємом 4700 MB, сірого кольору, на якому мається відеозапис щодо проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 , який долучено до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- диск DVD-R, об`ємом 4700 MB, сірого кольору, на якому мається відеозапис щодо проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , який долучено до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль БМВ-Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий до чергової частини Красногвардійського РВ в Дніпропетровській області конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3