Справа № 308/1833/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 31.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

встановив:

В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 діб. Вказане клопотання обґрунтовує тим, що ризики, які були підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу не зменшилися, продовжують існувати, жоден із альтернативних запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої заперечила щодо заявленого прокурором клопотання з огляду на недоведеність прокурором заявлених ризиків, зазначила, що обвинувачена хворіє й потребує відповідного лікування, вину визнає.

Обвинувачена підтримала позицію захисника.

Заслухавши клопотання прокурора, позицію обвинуваченої та її захисника щодо клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. За ч. 2 вказаної статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою суду від 29.02.2024 постановлено обрати щодо громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який відповідними ухвалами був продовжений.

Так, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 враховано те, що остання може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити злочинну діяльність.

Наразі, при розгляді судом питання доцільності продовження утримання ОСОБА_4 під вартою, суд констатує, що вказані ризики не зникли й продовжують існувати.

Так, ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі постановлення судом обвинувального вироку, враховуючи відсутність у останньої міцних соціальних зв`язків створює загрозу переховування обвинуваченої від суду.

Більш того судом враховано, що наявний ризик того, що ОСОБА_4 може здійснювати незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні з огляду на те, що обвинувальний акт перебуває на стадії підготовчого судового розгляду, наразі свідки та інші учасники кримінального провадження не допитані судом безпосередньо, а відтак вплив обвинуваченої на таких створює загрозу встановлення істини в розглядуваній справі й породжує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки вплив обвинуваченої, зокрема на свідків, призведе до надання ними суду неправдивих показів, , а відтак утруднить встановлення судом дійсних обставин справи.

Окрім цього суд вважає наявним ризик продовження злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_4 співпрацювала з окупаційною адміністрацією, що не виключає можливість її повернення на тимчасово окуповану територію України для вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки у воєнний час, а тому в розглядуваному випадку суд враховує, що подальше утримання такої під вартою є виправданим, серед іншого, й з огляду на суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Суд констатує те, що підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу не встановлено з огляду на «обґрунтованість підозри» та наявність вищевказаних ризиків, які стороною захисту не спростовані, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Більш того відомостей про те, що належна медична допомога не може бути надана обвинуваченій в установі виконання покарання, матеріали справи не містять.

При обранні обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ч. 4 ст.183 КПК України, суд не визначив розмір застави, наразі суд не вбачає підстав для відступу від позиції суду, висловленій у відповідній ухвалі.

Тож, враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про доцільність подальшого утримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 27, 176-178, 194, 314, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

постановив:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період судового розгляду кримінального провадження, але не більше шістдесяти днів, а саме до 15 серпня 2024 року, без можливості внесення застави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1