В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/473/24

03 червня 2024 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 23.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянина України, місце народження та проживання АДРЕСА_1 , без освіти, не працюючого, депутатом не обирався, не одруженого, на обліку військовозобов`язаних не перебуває, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

18.03.2024, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщення літнього майданчика магазину-кафе, що знаходиться по АДРЕСА_2 , побачив шкільний рюкзак чорного кольору, в якому знаходився мобільний телефон марки «Тесnо» моделі «Spark 10 Pro», канцелярське приладдя та інші особисті речі, який випадково того ж дня залишив неповнолітній ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_4 вирішив викрасти вказані речі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань та з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, а також усвідомлюючи, що даний рюкзак належить комусь із місцевих жителів чи відвідувачів магазину та розуміючи, що ця особа може повернутись за виявленою ним річчю, щоб поновити контроль над своїм майном, таємно викрав рюкзак з написом «The NORTH FACE», чорного кольору, вартістю 450 гривень, в якому знаходився мобільний телефон марки «Тесnо» моделі «Spark 10 Pro», 8/256 Gb, Starry Black, вартістю 5 133 гривні.

З викраденою сумкою та мобільним телефоном ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 5583 гривні.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив, що в понеділок 18.03.2024р. близько обіду в магазині, який розташований в селі Скобичівка по вул. Лесі Українки біля смітника купував продукти харчування. Виходячи з магазину побачив шкільний рюкзак, переконався що його ніхто не бачить, викрав цей рюкзак та пішов в сторону смітника. По дорозі почув, як в рюкзаку дзвонить телефон, який взяв собі. Наявні в рюкзаку зошити та канцелярські приладдя, разом з рюкзаком викинув. Викрадений телефон виключив та закопав для того щоб його не знайшли. Оскільки його власний телефон перебував в ремонті планував привласнити собі викрадений телефон. Разом з працівниками поліції показав останнім де сховав телефон, який працівниками поліції було повернуто потерпілому. Про дію воєнного стану в країні був обізнаний. Усвідомлював його засудження за попереднім вироком до 3 років позбавлення волі з призначенням іспитового строку 1 рік. Розкаявся у вчиненому. Гроші на купівлю продуктів харчування та на прожиття має. Причину крадіжки пояснити не зміг. Просив його суворо не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений та прокурор не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували учасники судового провадження.

Таким чином суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує, що, згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування шкоди, шяхом повернення викраденого потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В ч. 1 ст. 69 КК України зазначені умови призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України. Зокрема такими умовами є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Сторона обвинувачення наголошувала в судовому засіданні на застосуванні ст. 69 КК України, в зв`язку з тим, що в обвинувальному акті зазначені та встановлено в судовому засіданні, три обставини, що пом`якшують покарання, це щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування завданої шкоди.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, постійної роботи не має, має тимчасові заробітки на будівництві, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування шкоди потерпілому та з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

Відповідно до абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Тому, на підставі зазначеного вище, суд вважає за необхідне вирок Мукачевського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2024р., який ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, 104,75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строки 1 рік, виконувати самостійно.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на проведення судової експертизи, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 в дохід держави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 375, 376 КПК України суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

Вирок Мукачевського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, 104,75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком один рік, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , рахувати з дня фактичного затримання.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Тесnо» моделі «Spark 10 Pro», 8/256 Gb, Starry Black, вважати повернутим власнику ОСОБА_6 .

Речовий доказ оптичний диск із відезаписами із камери відоспостареження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи №СЕ-19/109-24/4175-ТВ від 26.03.2024 в сумі 1135 гривень 92 коп..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1