Номер провадження: 11-кп/813/1035/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судових засідань: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000817 від 08.12.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Кілійського району Одеської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.09.2021 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 місяців арешту;

- Київським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 01.11.2022 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільненого умовно достроково, не відбута частина строку позбавлення волі становить 11 місяців 28 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_9 відраховано з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку суду.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову, повторно, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 07.12.2023 року, приблизно о 13 год 58 хв, ОСОБА_9 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , в приміщенні магазину «PROSTOR», коли у нього виник умисел на вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 , діючи в умовах воєнного стану, повторно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав електричну зубну щітку марки BRAUN, модель «OralB», в фірмовому оригінальному пакуванні, яка на праві власності належить потерпілому юридичній особі ТОВ «НУМІС», .

Після чого ОСОБА_9 безперешкодно покинув місце вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому, юридичній особі ТОВ «НУМІС», майнову шкоду в розмірі 573 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вироком суду захисник подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_9 та доведеності його вини, вважає вирок суду таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Захисник просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та із застосуванням положень ст.69 КК України, призначити ОСОБА_9 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Захисник зазначає, що судом першої інстанції не враховано в повній мірі повне визнання ОСОБА_9 своєї вини, щире каяття, активне сприяння у розкриті злочину, добровільне відшкодування збитку, відсутність претензій з боку потерпілого, а також відсутність обставини, які обтяжують покарання. Зазначені обставини, на думку захисника, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та дають підстави для застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проведено за відсутності обвинуваченого, який на даний час утримується в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» по іншому кримінальному провадженню, та який будучи повідомленим про дату та час судового розгляду через ДУ «Одеський слідчий ізолятор», клопотань про особисту участь у суді апеляційної інстанції не подавав.

Представник потерпілого в судове засідання апеляційного суду також не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся шляхом направлення смс-повідомлення.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував фактичні обставини справи, повністю визнав свою провину в пред`явленому обвинуваченні, не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_9 не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника стосовно законності та обґрунтованості вироку в частині призначеного покарання, зокрема щодо можливості застосування при призначенні покарання положень ст.ст. 69 КК України, дослідивши матеріли, які характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 03 лютого 2021 року (справа №629/2739/18) зауважила про те, що ч.1 ст.69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер вчинення злочину, особу обвинуваченого та дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і чи повинен він його відбувати реально, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини даної справи.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , місцевий суд врахував дані про його особу, а саме те, що останній раніше неодноразово був засуджений за умисні корисливі злочини проти власності, однак на шлях виправлення на встав, належних висновків для себе не зробив, та знов вчинив умисний корисливий злочин.

Місцевим судом враховані обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Взявши до уваги наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих вину ОСОБА_9 обставин, попередні судимості та реалізуючи забезпечення принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Апеляційний суд звертає увагу, що місцевим судом призначено найм`якіше покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.185 КК України.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

Враховуючи положення ст. 69 КК України, апеляційний суд не вбачає обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та надали підстави для призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року в кримінальному провадженні № 0000817 від 08.12.2023 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для особи яка утримується під-вартою з моменту отримання ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4