Дата документу 16.04.2024 Справа № 331/1941/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/713/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/1941/22Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджен2 ки с.Єлизаветівка Приморського району Запорізької області, зареєстрована у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.111, ч.2 ст.15, ч.5 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 25.05.2024 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та задовольнити клопотання захисника про скасування вказаного запобіжного заходу. Свої вимоги мотивувала тим, що клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченої під вартою не містить доказів на підтвердження існування жодного передбаченого ст.177 КПК ризику. Між тим, обвинувачена протягом 2 років утримується під вартою, що впливає на її стан здоров`я. Апелянт зазначає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення ґрунтується на доказах, отриманих внаслідок порушення прав та свобод людини шляхом застосування психологічного та фізичного впливу. При цьому, сама лише тяжкість висунутого обвинувачення не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченої та її захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.111, ч.2 ст.15, ч.5 ст.111-1 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченої, виходив з того, що у справі існує ризик того, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлений ризик переховування від суду об`єктивно існує, і для його запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачена, будучи обізнаною про суворість покарання, яке може бути їй призначено, у разі визнання її винуватою, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

На переконання колегії суддів, зазначений ризик посилюється з огляду на наявні в матеріалах провадження відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території України, а також перебування обвинуваченої на посадах заступника голови Бердянської РДА Запорізької області з гуманітарних питань та депутата Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області.

Враховуючи вищезазначене, маючи значну впливовість та зв`язки з окупаційною владою, опинившись на волі, обвинувачена потенційно може створити умови для переховування від суду.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Наведені вище обставини у їх сукупності дали суду достатні підстави для висновку, що передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК ризик на даний час не зменшився та залишається досить вагомим.

Між тим, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, колегія суддів зауважує, що сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що гарантувати запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не вбачається можливим.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченої та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Судом першої інстанції дотримано вимог ч.6 ст.176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ч.5 ст.111-1, ч.2 ст.111 КК, за наявності зазначених у статті 177 КПК ризиків, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

Відтак, враховуючи відсутність даних, які би безумовно унеможливлювали обстеження та лікування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятору та її подальше утримання під вартою, судова колегія погоджується з твердженням районного суду, що стан здоров`я обвинуваченої не перешкоджає перебуванню останньої у місці попереднього ув`язнення.

Належного документального підтвердження обставин протилежного змісту з матеріалів провадження не вбачається та під час апеляційного розгляду не надано.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченій за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4