№ 1-кп/755/172/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо розгляду питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 від 11.02.2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 від 11.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження застосування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання останнім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, можуть знищити або спотворити речові докази, можуть вчиняти нові кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також, впливати на свідків, які ще судом не допитані. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином іншої держави, тому, може виїхати за межі території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Таким чином, на думку сторони обвинувачення, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Захисник ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотань, оскільки вони є необґрунтованими, доказів, які вказують на причетність його підзахисних до вчинення кримінального правопорушення, на даний час немає. Щодо ризиків, на які посилається прокурор, то вони нічим не підтверджені, зокрема те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, знищити або спотворити речові докази, а також те, ОСОБА_6 може виїхати за межі території України. Крім того, під час досудового розслідування свідки були допитані і у випадку зміни останніми показань у суді, вони можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності. Таким чином, прохав змінити його підзахисним даний запобіжний захід на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді домашнього арешту за місцем їх проживання, оскільки саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну їх процесуальну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_6 , за участю перекладача, та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали думку свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши заявлені клопотання, суд приходить до наступного.

Так, згідно зі ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

За змістом положень глави 18 КПК України, у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як зазначено в п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення у справі «Лабіта проти Італії» ( 980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд при вирішенні клопотань погоджується, що ризики є дійсними і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на більш м`який, оскільки обраний запобіжний захід забезпечує належну процесуальні поведінку останніх.

При цьому, суд враховує суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченим, суворість можливого призначеного покарання та реальну небезпеку можливості ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявність ризиків, які не зменшились та існують на даний час, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином іншої держави.

З приводу доводів захисника щодо ненадання прокурором доказів в обґрунтування ризиків, то суд звертає увагу на те, що ризиками є будь-які фактичні дані, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, але які не обмежені фактичними даними (видами доказів), які описані в статті 84 КПК України. Так, Європейський суд з прав людини посилається на те, що ризики мають підтверджуватися певними доказами. Однак, кожна справа має свої специфічні обставини, які мають ті чи інші особливості, оцінюючи які суд має право стверджувати про те, чи можуть вони бути доказами для урахування в якості ризику чи відомостей, які можуть стверджувати про наявність підстав настання певного ризику. Тому, суд вважає вірогідність настання наслідків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на даній стадії судового розгляду.

Таким чином, підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає і його дію слід продовжити.

Дане судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 369, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 11 квітня 2024 року включно.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 11 квітня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: