ЄУН справи: 336/1835/24
Номер провадження: 1-кп/336/776/2024
ВИРОК

Іменем України

04 березня 2024 р.

Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, які приймали участь у підготовчому судовому засіданні: прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 15.01.2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000142 відносно:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноармійськ Донецької області, громадянина України, який має повну середню освіту, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді командира відділення 3 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, військовому званні «молодший сержант», одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,-

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України,

та Угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді командира відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «молодший сержант», діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15 січня 2024 року, приблизно о 07 год. 20 хв., перебуваючи у місці несення служби, розташованому на території Преображенської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, у присутності командира 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітана ОСОБА_8 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітана ОСОБА_8 заступити на бойове чергування на позиції відділення з умовною назвою «РИМ» у лісосмузі з умовною назвою «ЧІА» в районі населеного пункту Мала Токмачка Запорізької області, з метою ведення спостереження за противником та здійснення оборони, хоча об?єктивно міг та зобов?язаний був виконати цей наказ.

За таких обставин, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та узгоджена міра покарання.

20.02.2024 року у кримінальному провадженні №0000142 від 15.01.2024 року укладено угоду про визнання винуватості між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до угоди, обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі висунутого йому обвинувачення.

Сторони угоди узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України тобто нижче від найнижчої межі ніж передбачено санкцією статті ч. 4 ст. 402 КК України, а саме 2 роки позбавлення волі.

Також сторони погодили призначити покарання із застосування ст. 62 КК України та остаточно призначити покарання у вигляді двох років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Відповідно до угоди, сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України, обвинуваченому роз`яснено і є зрозумілими.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів обвинуваченому роз`яснено і є зрозумілими.

В угоді сторонами обумовлено наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України - прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Суд доходить висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав укладення угоди, зробив це добровільно. Насильства, примусу чи погроз до нього ніхто не застосовував. Обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою йому ніхто не надавав. Зі скаргами на сторону обвинувачення під час здійснення провадження він не звертався. Обвинувачений повідомив, що беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, що зазначене в угоді.

ОСОБА_4 зазначив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення. І він при цьому має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. При цьому наполягає на укладенні угоди. Він повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі її затвердження.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду.

Прокурор угоду підтримав, оскільки вона відповідає вимогам закону.

Потерпілі в кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до вимог статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з вимогами частини 4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України з урахуванням положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, тому за цією ознакою підпадає під дію ч. 4 ст. 469 КПК України.

Відповідно до частини 7 статті 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Умови угоди не суперечать вимогам закону. Дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України кваліфіковано вірно, за ними можливе укладення угоди.

Судом встановлено, що угоду укладено у провадженні щодо тяжкого злочину. Санкція ч.4 ст.402 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства, який полягає у швидкому здійсненні правосуддя, призначенні особі узгодженого покарання, запобігання вчинення обвинуваченим та іншими особами кримінальних правопорушень.

Умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Добровільність укладення угоди не викликає жодних сумнівів.

Виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є цілком можливим.

Судом встановлено фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_4 , який, будучи опитаним в суді підтвердив фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, беззаперечно визнав свою вину та просив призначити узгоджене покарання. Також пояснив, що так дійсно 15.01.2024 року командир 1 роти ВЧ НОМЕР_1 надав йому бойовий наказ заступити на бойове чергування на позиції з метою ведення спостереження за противником та здійснення оборони. Від виконання цього наказу від відмовився через незадовільний моральний і психологічний стан, так як до цього з 14.12.2023 по 23.12.2023 року виконував інше бойове завдання. Окрім іншого вказав, що майже рік не був у відпустці та не бачив свою родину.

На підставі викладеного, всебічно дослідивши матеріали справи у сукупності з показами обвинуваченого, суд визнає ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 4 статті 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника вчинена в умовах воєнного стану.

Щодо покарання.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення.

При обранні міри і виду покарання ОСОБА_4 суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

- дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на даний час є військовослужбовцем, на обліку лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується характеристикою;

- обставини, що пом`якшують покарання (стаття 66 КК України): щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,

- відсутність обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України);

- умови угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, відповідно до якої узгоджено покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні.

Згідно з частиною п`ятою статті 65 Кримінального кодексу України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Суд вважає запропоновану угодою міру покарання такою, що відповідає вчиненому злочину та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень

Витрати на залучення експерта під час досудового розслідування відсутні. Цивільний позов та речові докази по справі відсутні.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.01.2024 року ОСОБА_4 був затриманий 15.01.2024 року року об 15.00год.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2024 року до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб по 14.03.2024 року, включно.

Прокурор у судовому засіданні просив, у разі затвердження угоди про визнання винуватості, продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Захисник та обвинувачений не заперечували.

Процесуальні витрати на залучення експерта та речові докази в кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Матеріальна шкода не заподіяна .

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 474, 475, 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20 лютого 2024 року між сторонами кримінального провадження: процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника адвоката ОСОБА_5 - в кримінальному провадженні №0000142 від 15 січня 2024 року.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з 15.01.2024 року, тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 , зарахувавши в строк покарання попереднє ув`язнення день за день або за правилами, передбаченими в частині першій ст.72 КК України

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити попередньо обраний - тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1