КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києвавід 19 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

Цією ж ухвалою застосовано відносно до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком необхідності отримання медичної допомоги, необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , на підставі ч. 5 ст. 194

_____________________________________________________________________________________Справа № 752/27008/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1616/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

КПК України наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії ухвали в межах строку досудового розслідування до 12.03.2024 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби, в період часу з 23:00 по 06:00 за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням додаткових обов`язків: не відлучатись за межі м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

В апеляційній скарзі захисник посилався на відсутність у матеріалах провадження доказів на обгрунтування повідомленої ОСОБА_6 підозри та його причетності до інкримінованого йому злочину.

Апелянт зазначав, що у долучених до клопотання протоколах НСРД відсутні будь-які відомості, що стосуються причетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, а протокол обшуку не може бути доказом у справі, оскільки будь-яких доказів в ході проведеного обшуку виявлено не було.

Усі доводи прокурора щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є припущеннями, а доводи, викладені у клопотанні, не підтвердженні відповідними доказами.

На переконання захисника, слідчий суддя не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, одружений, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, не переховується та з`являється до органів досудового розслідування та суду. Зокрема, ОСОБА_6 самостійно з`явився 16.01.2024 за викликом до слідчого для проведення допиту в якості підозрюваного.

Підозрюваний має намір виконувати передбачені КПК України процесуальні обов`язки і не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, на ухвалу слідчого судді надійшла апеляційна скарга прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , який просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., строком до 12.03.2024 включно.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор посилався на обгрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, прокурор зазначав, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, реальну міру покарання, яка не передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, перебуваючи на волі може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у тому числі шляхом перетину лінії проведення бойових дій із подальшим переховуванням на тимчасово окупованих територіях.

Крім того, ОСОБА_6 не працює, здійснює своє матеріальне забезпечення виключно шляхом сприяння за грошові кошти у проходженні військовозобов`язаними фіктивної військово-лікарської комісії та у подальшому отриманні завідомо неправдивого висновку про непридатність до військової служби.

ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та сприятимуть викриттю його власної незаконної діяльності та діяльності інших, наразі не встановлених досудовим розслідуванням осіб.

Крім того, підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому він підозрюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту з наведених у ній підстав, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подані прокурором та стороною захисту апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні СУ ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000097 від 12.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше травня 2022 року, у ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які достовірно знаючи про введення воєнного стану в країні, оголошення загальної мобілізації та порядку виїзду осіб чоловічої статі за кордон, виник спільний злочинний умисел, направлений на організацію з корисливих мотивів незаконного переправлення громадян України чоловічої статі через державний кордон України, шляхом отримання військовозобов`язаними за грошову винагороду завідомо неправдивого висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Відповідно до розробленої ОСОБА_11 спільно із ОСОБА_12 та ОСОБА_6 схеми, підшукані останнім громадяни України чоловічої статі, які підпадають під загальну мобілізацію та не маючи законних підстав для перетину державного кордону України, проте бажаючі його перетнути, під час дії воєнного стану та загальної мобілізації за грошову винагороду, розмір якої визначається особисто учасниками злочинної схеми, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , в залежності від віку такої особи, через останнього надають заздалегідь обумовлений перелік документів та винагороду у вигляді грошових коштів, які ОСОБА_11 розподіляє з ОСОБА_12 , а остання, будучи старшою медичною сестрою в Центрі первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва, використовуючи свої зв`язки у медичних установах міста Києва та Київської області у виготовленні фіктивних діагнозів з хворобами, за попередньою домовленістю вказує де, коли та за яких обставин, умов громадяни України, бажаючі перетнути державний кордон України, повинні прибути до неї з метою організації подальшого проходження фіктивної військово-лікарської комісії та отримання завідомо неправдивого висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, які надають право перетину державного кордону України під час дії воєнного стану.

12.01.2024 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню усуненням перешкод, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 т. 332 КК України.

17.01.2024 слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 терміном на 55 діб, тобто до 12.03.2024, із визначенням застави, який перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., та із покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого та застосовано відносно до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком необхідності отримання медичної допомоги, необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії ухвали в межах строку досудового розслідування до 12.03.2024 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваногопереховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворти будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встанволення осбтавин кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Разом з тим, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має неповнолітню дитину, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілоодбового домашнього арешту, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту в нічний час доби, про який порушено питання в апеляційній скарзі, оскільки, на переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід ніж цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім стримуючим засобом, та не здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Викладені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про недостатність доказів для доведення наявності у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, та посилання на неналежність і недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема протоколів НСРД та протоколу обшуку, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встанволення обставин кримінального провадження; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, та особу підозрюваного.

При цьому, доводи захисника про те, що підозрюваний готовий виконувати передбачені КПК обов`язки та не має наміру переховуватися від органу досдуового розслідування та суду, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілообовий домашній арешт. Посилання захисника на дані про особу підозрюваного були враховані слідчим суддею у сукупності із процесуальною поведінкою підозрюваного, унаслідок чого слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, - у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обгрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

При цьому, апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Інші доводи апеляційних скарг прокурора та захисника підозрюваного висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційних скарг.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3