В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/8921/24

Провадження № 1-кп/638/1547/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253 від 23 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бугаївка Ізюмського району Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, працює в ТОВ «Восток» на посаді підсобного робітника, з середньою спеціальною освітою, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України,

у с т а н о в и в :

21.02.2024 приблизно о 01:00, більш точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи таємно, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , а після чого через незачинені двері проник в сарай вказаного домоволодіння, звідки шляхом крадіжки, незаконно заволодів мотоциклом «Ява-350» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер рами: НОМЕР_2 , 1986 року випуску, згідно техпаспорта МЗ № 395480, вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи становить 78 486,67 грн, володільцем якого є ОСОБА_6 , чим останньому заподіяв матеріальну шкоду на вказану суму, після чого покинув місце злочину та розпорядився транспортним засобом на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений частиною другою статті 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною другою статті 289 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Просив суд його суворо не карати.

Захисник просив суд врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного, який щиросердно розкаявся, зробив для себе належні висновки та більше такого ніколи не повторить. Просив взяти до уваги дані про особу обвинуваченого, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, який має молодий вік та велике бажання працювати.

Прокурор просила суд призначити ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлений. Долю інших речових доказів просила вирішити у порядку статті 100 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 просив провести розгляд обвинувального акту без його участі. Претензій до ОСОБА_4 не має, заявляти цивільний позов не бажає. Просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є логічними, послідовними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, при цьому, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав можливим провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням положень частини третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною другою статті 289 КК України, тобто як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до статті 67 КК України обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бугаївка Ізюмського району Харківської області, українець, громадянин України, не одружений, працює в ТОВ «Восток» на посаді підсобного робітника, з середньою спеціальною освітою, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який, відповідно до характеристики з місця роботи має простійне місце проживання, проживає з батьком, працює, працьовитий, ввічливий. Згідно з виробничою характеристикою ОСОБА_4 працює в ТОВ «СК «Восток» підсобним робітником, за період роботи зарекомендував себе ініціативним працівником, успішно справляється зі своїми обов`язками, ділові якості проявив на вищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення, за характером спокійний та врівноважений, у спілкуванні з колегами доброзичливий, ввічливий, привітний, в колективі користується повагою.

Водночас суд враховує, що ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, його відношення до вчиненого злочину, майно повернуто законному володільцю потерпілому ОСОБА_7 , який жодних претензій до обвинуваченого не має. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, та, водночас, на позицію сторони обвинувачення, суд доходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини другої статті 289 КК України, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, дані про особу винного, зважаючи на те, що за приписами статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, із застосуванням до нього положень статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладанням відповідних обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України необхідно скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2024 року на мотоцикл «Ява-350» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та сидіння мотоциклу «Ява» чорного кольору, що згідно техпаспорта МЗ № 395480 належать ОСОБА_8 , та знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виявлено та вилучено під час огляду місця події 23.02.2024 у період часу з 00 години 10 хвилин по 00 годин 40 хвилин на ділянці поля за точкою геолокації 49.28.49.6.N 37.24.16.8.E.

Процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування відсутні.

Потерпілим цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавленні волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої, пункту 2, 4 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до частини першої статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Зняти арешт з майна, накладений на мотоцикл «Ява-350» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та сидіння мотоциклу «Ява» чорного кольору, що згідно техпаспорта МЗ № 395480 належать ОСОБА_8 , та знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_6 , який виявлено та вилучено під час огляду місця події 23.02.2024 у період часу з 00 години 10 хвилин по 00 годин 40 хвилин на ділянці поля за точкою геолокації 49.28.49.6.N 37.24.16.8.E.

Речові докази:

- мотоцикл «Ява-350» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та сидіння мотоциклу «Ява» чорного кольору - після набрання вироком законної сили вважати повернутими законному володільцю потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1