Справа № 944/3330/24
Провадження №1-кп/944/1045/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2024м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні м.Яворові, кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000608 від 03.10.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хуст Закарпатської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 2 місяці, та відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», РНОКПП НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

судом визнано доведеним, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2023 № 19 військовослужбовця військової служби по мобілізації солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця кулеметного відділення кулеметного взводу, ВОС-100915А.

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 43 ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 3 кулеметного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_5 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.

Так, військовослужбовець військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 11.09.2023 самовільно залишив тривалістю понад три доби військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , наметове містечко «Ложний», та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 29.05.2024, до моменту з`явлення його до відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Відтак, з 11.09.2023 по 29.05.2024 солдат ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

До суду обвинувальний акт надійшов з угодою про визнання винуватості.

Згідно із цією угодою ОСОБА_5 повністю визнає вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичними обставинами і погоджується з кваліфікацією його дій.

В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч.5 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

При укладанні угоди враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 2 місяці, та відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, а також його щире каяття та беззастережне визнання ним своєї винуватості.

На підставі ст. 71, 72 КК України до покарання, визначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 у виді 3 років 2 місяців обмеження волі, замінивши їх, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України у співвідношення одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, на покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі терміном на 6 років.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що розуміє зміст наданих йому законом прав, розуміє наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди. Наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 13.06.2024.

Прокурор ОСОБА_3 вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 13.06.2024.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як відомо із змісту статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого, шкода завдана державним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий; за місцем проходження служби зарекомендував себе посередньо; за місцем проходження служби на обліку у лікарів не перебуває, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває.

Перевіряючи, чи відповідає узгоджене сторонами угоди покарання на відповідність загальним засадам призначення покарання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, судом встановлено наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, а також його критичне ставлення до скоєного, який щиро розкаявся та беззастережно визнав свою винуватість суд вважає призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання в межах встановленої санкції ч.5 ст.407 КК України.

Суд враховує те, що ОСОБА_5 раніше судимий вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 2 місяці, та відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки.

На підставі ст. 71, 72 КК України, до покарання, визначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі слід частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 у виді 3 років 2 місяців обмеження волі, замінивши їх, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, у співвідношенні одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, на покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі терміном на 6 років.

Таким чином, узгоджена міра покарання у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.

На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.

Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

З огляду на вищенаведене, заслухавши думку сторін про можливість затвердження угоди, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену 13.06.2024 між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_4 , слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання, яка визначена із врахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості від 13.06.2024 у кримінальному провадженні №0000608 від 03.10.2023 між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 у виді 3 років 2 місяців обмеження волі, замінивши їх, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, у співвідношенні одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, на покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 29.05.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою, статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; а також прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1