Справа № 357/7259/24
У Х В А Л А

про домашній арешт

21 травня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , про застосування цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шкарівка, Білоцерківський район, Київська область, громадянина України, з повною загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0001822, яке внесене до ЄРДР 19 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з клопотанням, слідчий ОСОБА_6 просив:

(1) застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло цілодобово, строком на 2 (два) місяці.

(2) зобов`язати ОСОБА_4 виконувати такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

- не відлучатись із АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість пред`явленої підозри підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами.

Згідно зібраних на досудовому розслідуванні даних, підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шкарівка, Білоцерківський район, Київська область, громадянин України, з повною загальною освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий.

Зазначав, що підозрюваному ОСОБА_4 може бути призначене суворе покарання у виді позбавлення волі, а тому враховуючи дані про його особу, відсутність у нього соціальних зв`язків, він може вчинити спроби втечі та переховування від органу досудового розслідування або суду, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Вважав, що зважаючи на те, що більш м`якими запобіжними заходами, аніж цілодобовий домашній арешт неможливо попередити установлений ризик, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 є обґрунтована необхідність у застосування зазначеної міри запобіжного заходу.

Вказував, що особисте зобов`язання не можна застосувати, через суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 діяння, а особиста порука, через відсутність осіб, які виявили взяти ОСОБА_4 на поруки.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання за обставин та на підставах зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив обмежитись нічним домашнім арештом, чи особистим зобов`язанням, оскільки він має намір піти на військову службу, щоб отримати дохід, для оплати лікування потерпілого.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 є учасником бойових дій та командир однієї з бригад може надати суду відповідне відношення.

Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжний захід.

За змістом ст. 184 КПК України, питання про застосування запобіжного заходу розглядається за клопотанням слідчого, прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, слідча суддя має дослідити клопотання про застосування запобіжного заходу, на основі наданих сторонами кримінального провадження доказів, на предмет того, чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, а також чи достатнім буде застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Для початку слідчий суддя визначається, чи набув ОСОБА_4 статус підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слідчим суддею установлено, що 19 травня 2024 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У цей же день, ОСОБА_4 під розписку вручене повідомлення про підозру.

Отже, він набув статусу підозрюваного.

Далі, суд визначається, чи обґрунтована вручена ОСОБА_4 підозра.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук та Йонкало проти України», заява № 42310/04).

Відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за таких фактичних обставин.

18 травня 2024 року близько 20 год 20 хв водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним мотоциклом марки «Дніпро - 12» без д.н.з. НОМЕР_1 кольору НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Перемори зі сторони вул. Іскрівська в напрямку до вул. Колгоспна в с. Кирдани Білоцерківського району Київської області, де порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), а саме:

п. 1.5 ПДР, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3 (б) ПДР: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1 ПДР, де вказано, «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.2 ПДР, де вказано, «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»,

тобто, водій ОСОБА_4 проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, в темну пору доби не вибрав безпечної швидкості у межах видимості дороги, в результаті чого здійснив виїзд на зустрічну смугу руху з подальшим виїздом за межі проїзної частини на ліве узбіччя керованого ним транспортного засобу по напрямку свого руху та наїздом на перешкоду у вигляді стіни господарської будівлі по АДРЕСА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «Дніпро - 12» без д.н.з. НОМЕР_1 кольору НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на пасажирському місці позаду водія ОСОБА_4 , отримав наступні тілесні ушкодження: ЗЧМТ, СГМ, перелом ребер, забій грудної клітини, перелом основи черепа та кісток черепа, перелом ноги. За ступенем тяжкості вище описане тілесне ушкодження, заподіяне пасажиру ОСОБА_7 , відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя у момент заподіяння.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 порушень вимог п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.2, Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням вказаної дорожньо-транспортної пригодою та її наслідками.

У судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 заперечував свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, про яке йдеться у вище зазначеній підозрі.

Однак, незважаючи на це, слідчий суддя дійшла до переконання, що підозра вручена ОСОБА_4 обґрунтована.

Цей висновок базується на таких доказах: копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 травня 2024 року; копії протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 березня 2024 року; копії протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 19 травня 2024 року; копії протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 19 травня 2024 року; копії протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 19 травня 2024 року; копії протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 19 травня 2024 року; копії протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 19 травня 2024 року; копії протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 19 травня 2024 року; копії протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 19 травня 2024 року; копії довідки КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» від 20 травня 2024 року № 03-05/1325.

Слідчий суддя вважає, що зміст вказаних документів переконливо свідчить, що підозрюваний ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, описане у врученій йому підозрі.

Слідчий суддя зазначає, що вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину.

На цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Слідчий суддя зазначає, що слідчий обґрунтовуючи своє клопотання посилався на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що згідно із п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. v. Switzerland» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Oleksandr Makarov v. russia», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Слідчий суддя зазначає, що згідно зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, оскільки за його вчинення санкція передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Слідчий суддя вважає, що таке покарання є вагомим мотивом для майбутньої втечі та переховування підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчим суддею установлено, що підозрюваний ОСОБА_4 неодружений, непрацюючий, не навчається, дітей не має.

Отже, слідчий суддя вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, які можуть стримати його від втечі та переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Отож, слідчий суддя дійшла висновку, що наявність у підозрюваного ОСОБА_4 мотиву для втечі (суворе покарання), а також відсутність соціальних зв`язків у нього, які здатні цю втечу попередити, свідчить, що підозрюваний може вчинити спроби втечі та переховування органу досудового розслідування та/або суду.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчим суддею установлено, що санкція за вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Отже, до нього може бути застосований домашній арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Отже, такий запобіжний захід, як домашній арешт передбачає: (1) заборону обвинуваченому залишати житло цілодобово чи в певний період доби; (2) виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, які перелічені в ч. 5 ст. 194 КПК України; (3) контроль за поведінкою обвинуваченого та виконанням ним обов`язків з боку працівників правоохоронних органів, за місцем його проживання.

Слідчий суддя зазначає, що захист стверджував, що ОСОБА_4 не може триматися під цілодобовим домашнім арештом, оскільки має намір проходити військову службу.

Всупереч цим аргументам, слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування, коли проведена незначна частина слідчих (розшукових) дій, вступ ОСОБА_4 на військову службу, перешкоджатиме його участі у них, внаслідок чого не буде досягнуто виконання завдання кримінального провадження, яке поставлене в ст. 2 КПК України.

Відтак потреби досудового розслідування на цьому етапі переважають приватний інтерес ОСОБА_4 .

Отже, попередити втечу та переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та/або суду, зараз може виключно цілодобовий домашній арешт, оскільки, на відміну від домашнього арешту в денний час чи особистого зобов`язання, він передбачає цілодобовий контроль підозрюваного, з боку правоохоронних органів.

Слідчий суддя вважає, що тільки такий контроль, зважаючи на відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, може попередити його втечу.

Слідчий суддя встановлює підозрюваному ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: (1) прибувати за першою вимогою до слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження; (2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; (3) не відлучатись із АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Суд обґрунтовує їх необхідність метою запобігти установленому раніше ризику втечі та переховування підозрюваного ОСОБА_4 від суду.

Отже, за викладених підстав, суд задовольняє клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , про застосування цілодобового домашнього арешту.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Керуючись ст. 131, 175, 177, 178, 194, 202, 205 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , про застосування цілодобового домашнього арешту, - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло цілодобово, строком на 2 (два) місяці.

Зобов`язати ОСОБА_4 , протягом 2-х (двох) місяців такі обов`язки:

(1) прибувати за першою вимогою до слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

(2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

(3) не відлучатись із АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Доставити ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де звільнити його з-під варти.

Контроль за виконанням покладених на ОСОБА_4 обов`язків покласти на службу превенції Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Роз`яснити, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали проголошений 27 травня 2024 року о 08:40 год.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_15