Справа № 344/8788/24
Провадження № 11-сс/4808/203/24
Категорія ст. 303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні скарги, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

скаржника ОСОБА_7 ,

представник скаржника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року та постановити нову, якою зобов`язати посадових осіб Окружної прокуратури м. Івано-Франківська, внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно його заяви від 22 квітня 2024 року про вчинення ОСОБА_10 дій, які підпадають під ознаки кримінально караного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України та приступити до її розслідування.

Вказує, що мотиви відмови задоволення скарги є надуманими, свідчать про неповноту судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчим суддею оглянуто копії протоколу заяви про вчинення кримінального правопорушення, допитано у якості потерпілого ОСОБА_10 та досліджено долучений диск із записом показів ОСОБА_10 даних у судовому засіданні у яких містяться протилежні, а відповідно і неправдиві дані, однак належної оцінки вказаним доказам судом не надано.

Наголошує, що ОСОБА_10 , неодноразово, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів надавав слідчому та суду неправдиву інформацію.

Проте в порушенні норм закону відомості за його заявою до ЄРДР не внесено а відповідно і розслідування не здійснено.

Також вказує, що посилання слідчого судді на недотримання вимог кримінального процесуального закону заявником при зверненні при фактичній наявності копій протоколів заяви та допитів не відповідає дійсності та суперечить фактичним обставинам.

Звертає увагу, що протягом визначеного законом строку прокурором не здійснено ніяких заходів щодо відповідної реєстрації та розгляду заяви та не своєчасно повідомленно його про результати її розгляду, що підтверджує їх незаконну бездіяльність.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що з матеріалів перевірки заяви ОСОБА_7 вбачається, що прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська були ретельно перевірені обставини, зазначені у заяві ОСОБА_7 , проведені перевірки можливих версій та встановлені обставини, які відповідно до статті 91 Кримінального процесуального кодексу України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їм надано належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності, детально проаналізовано усі докази, виконано необхідні дії та зроблено обґрунтований висновок, що підстави для внесення відомостей за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

У зв`язку із зазначеним, виходячи з того, що при зверненні із заявою про кримінальне правопорушення до повноважного органу досудового розслідування заявником усіх вимог кримінального процесуального закону дотримано не було при посиланні на факти, які викладені у заяві (повідомленні) та за відсутності об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень і підтверджували викладені у повідомленні (заяві) факти в їх сукупності та взаємозв`язку, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність оскаржуваної бездіяльності та про відсутність достатніх підстав для задоволення скарги.

Під час апеляційного розгляду:

- скаржник ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_9 просили скасувати ухвалу слідчого судді, вважають її незаконною та необґрунтованою;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали скарги, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ висловлює сталу позицію, вказуючи у своїх рішеннях на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Ніконенко проти України» від 14 листопада 2013 року, п. 44, «Мута проти України» від 31 липня 2012 року, п. 61, «Карабет та інші проти України» від 17 січня 2013 року, п. 259).

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань врегульований, зокрема, Положенням про його ведення, затвердженим наказом Генерального Прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року «Про єдиний реєстр досудових розслідувань», згідно пп. пп. 4, 5 п. 2.1 якого, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Ця вимога передбачена і п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України щодо внесення необхідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Склад кримінального правопорушення - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення конкретного кримінального правопорушення, а не із повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Зміст ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до Єдиного реєстру досудових розслідувань всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Дійсно, повноваження особи, яка вносить відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, проведення перевірки обставин, оскільки вони здійснюються в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проте, відповідна уповноважена особа, ознайомившись зі змістом заяви чи повідомлення, має встановити обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, які вносяться до реєстру.

В межах оскарження такої бездіяльності слідчий суддя повинен перевірити не тільки факти звернення до органу досудового розслідування, отримання цим органом відповідної заяви та вчинення бездіяльності, а також з`ясувати обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач чи прокурор дійшли висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання уповноваженої особи внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Завдання слідчого судді при вирішенні таких скарг не може зводитись до формальної перевірки факту внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Під час розгляду скарги ОСОБА_7 з`ясовано, що він 07 травня 2024 року звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п. 1-3).

Зміст заяви ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що 24 червня 2020 року ОСОБА_10 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, звернувся до чергової частини Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з усним повідомленням про відкрите заволодіння із на нанесенням тілесних ушкоджень його особистим майном: золотим ланцюжком, курткою та мобільним телефоном НОМЕР_1 .

За вказаною заявою відкрито кримінальне провадження № 0001637 із остаточною кваліфікацією ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України.

Викрадення золотого ланцюжка, куртки та мобільного телефону НОМЕР_1 ОСОБА_10 підтвердив під час допиту в якості потерпілого від 25 червня 2020 року, також будучи повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Допитаний в якості потерпілого 04 серпня 2020 року та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, ОСОБА_10 показав, що його телефон внаслідок побиття був розбитий нападниками, у послідуючому відремонтований і він просить долучити до провадження акт виконаних робіт по його ремонту.

У додатковому протоколі допиту в якості потерпілого від 20 жовтня 2020 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, ОСОБА_10 показав, що мобільний телефон ним залишений у його ж куртці в кафе, в якому він перебував ще до події.

У судовому засіданні, що відбулось 29 лютого 2024 року за участю прокурора ОСОБА_8 допитаний в якості потерпілого ОСОБА_10 , будучи попереджений про дачу завідомо неправдивих показів, знову дав покази, що суперечать попередньо даним показам.

Скаржник вважає, що вказані умисні дії ОСОБА_10 містять всі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 Кримінального кодексу України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про вчинення тяжкого злочину, а також ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України, тобто завідомо неправдиві показання.

Матеріали провадження свідчать про те, що 22 квітня 2024 року ОСОБА_7 звертався з заявою про кримінальне правопорушення до Керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська щодо умисних дій потерпілого ОСОБА_10 про завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та завідомо неправдиве показання, яке надане під час судового засідання у кримінальному провадження № 0001637 від 25 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.п. 4).

09 травня 2024 року ОСОБА_13 була дана відповідь на його заяву від 23 квітня 2024 року, якою відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п. 16).

24 червня 2020 року складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.р. 17).

25 червня 2020 року проведений допит потерпілого ОСОБА_10 , про що складено протокол (а.п.18).

26 червня 2020 року складено протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 (а.п. 19-20).

Проте судом встановлено, що зазначення потерпілим про те, що у нього було відкрите заволодіння золотим ланцюжком, курткою та мобільним телефоном НОМЕР_1 , а згодом встановлено, що мобільний телефон та куртка були залишені ним у кафе, не впливає на склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України.

При цьому суд зазначає, що потерпілий, надаючи показання як слідчому, так і суду, пояснив, що щодо нього був здійснений напад з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Саме дані ознаки об`єктивного сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України, і лягли в основу обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з матеріалів перевірки заяви ОСОБА_7 вбачається, що прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська були ретельно перевірені обставини, зазначені у заяві ОСОБА_7 , проведені перевірки можливих версій та встановлені обставини, які відповідно до статті 91 Кримінального процесуального кодексу України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їм надано належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності, детально проаналізовано усі докази, виконано необхідні дії та зроблено обґрунтований висновок, що підстави для внесення відомостей за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в заяві ОСОБА_7 відсутні достатні дані, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень потерпілим ОСОБА_10 і підтверджували викладені у заяві факти.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання уповноваженої особи внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_7 та правильність рішення слідчого судді в частині, що оскаржується.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення слідчого судді про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309-310, 376, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльность прокурора по невнесенню відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5