Справа № 203/1551/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження №0000109, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 03.03.2020 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. Звільнений 27.01.2023 року з «Синельниківської ВК №94» по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив злочин корисливої спрямованості за наступних обставин.

Так, у ОСОБА_3 , який достовірно знав, що на всій території України з 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, введено в воєнний стан, строк дії якого Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 продовжено з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, 12.01.2024 року близько 09:15 години, який перебував у місті Дніпро по вул. Пастера, біля буд. ба, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в сховище, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, в умовах воєнного стану.

Для реалізації свого злочинного умислу, останній обрав об?єктом свого злочинного посягання майно, належне ОСОБА_6 , яке знаходилось у автомобілі марки «Газель», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, 12.01.2024 року, приблизно о 09:15 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись в тому, що ніхто зі сторонніх осіб за його діями не спостерігає, таємно, повторно, шляхом вільного доступу відчинив двері автомобілю марки «Газель», д.н.3. НОМЕР_1 та із салону вищевказаного автомобілю взяв, тобто заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 6A» вартістю 1240 грн., який належить потерпілому ОСОБА_6 , та утримуючи його при собі, попрямував у невідомому напрямку, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

25 березня 2024 року між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, яка містить формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, що передбачені ст. 476 КПК України, а також, у відповідності до ч. 4 ст. 469 КПК України, письмова згода надана прокурору потерпілим на укладення ним угоди з підозрюваним.

Угодою визначена міра покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання з випробуванням.

Прокурор вважала за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між нею та обвинуваченим, в присутності захисника та за згодою потерпілого, вказуючи на її відповідність вимогам закону.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання. Свою провину обвинувачений у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному. Також, ОСОБА_3 зазначив, що розуміє надані йому законом права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди судом, наслідки невиконання угоди про визнання винуватості розуміє та наполягав на затвердженні угоди.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим слід затвердити і призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно вимог ч.ч. 4, 5 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні зокрема щодо нетяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Так, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України. Сторони угоди про визнання винуватості розуміють наслідки її укладення та затвердження, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також, інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом.

Порушення прав обвинуваченого при укладанні даної угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Потерпілим ОСОБА_6 у відповідності до ч. 4 ст. 469 КПК України, надано письмову згоду прокурору на укладення між нею та обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

Таким чином, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Також, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , та призначення обвинуваченому узгоджених сторонами виду та розміру покарання, оскільки, узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченого.

Зазначене в угоді покарання буде достатнім, виконає мету призначеного покарання, а також, буде найбільш сприятливим для перевиховання обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових злочинів.

Питання про відшкодування витрат на залучення експертів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 122, 124 КПК України.

Речові докази по кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 березня 2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000109.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає, покладені на нього обов`язки.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 28 травня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1109 від 21.03.2024 року в сумі 200 (двісті) гривень 00 копійок; судово-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-24/9833-Д від 06.03.2024 року в сумі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням положень ч. 4 ст. 394 КПК України.

Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1