Провадження №1-кп/127/636/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщені суду в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, відомості про яке внесено 26 серпня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000347,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання в якому просив суд продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який вчинено в період триваючої збройної агресії російської федерації, що свідчить про можливість переховуватися від суду через тяжкість покарання, що загрожує її у разі визнання винною, має потенційну змогу впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки їй достовірно відомо про їх місце проживання, які судом ще не допитані, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні умисних дій, які спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації, підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації держави-агресора, що свідчить і про толерантне ставлення до дій держави-агресора щодо захоплення частини території України, що вказує на наявність ризику того, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, адже дана категорія злочинів є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, згідно із п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою.

Запобігти зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, у даному випадку, відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України, враховуючи, кваліфікацію злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 - ч. 1 ст. 111-2 КК України, застосовується тримання під вартою, а не більш м`які запобіжні заходи.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченою зазначених дій. При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає підтвердження того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Тобто, враховуючи вищезазначені ризики у їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винною у вчиненні злочину, вік та стан здоров`я обвинуваченої, соціальні зв`язки, відсутність постійного місця роботи та навчання, відмови отримувати клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, які вручались їй уповноваженими особами ДУ «Вінницька УВП №1» в порядку передбаченому діючим законодавством, положення кримінального процесуального законодавства, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченій ОСОБА_4 доцільно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, мотивуючи таку позицію тим, що ОСОБА_4 на протязі тривалого часу перебуває під вартою, позбавлена можливості спілкуватися як матір з малолітнім сином. Ризики на які посилається прокурор не підтверджуються жодними доказами, а відтак є надуманими та не обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження не встановлено жодного факту вчинення будь-яких дій, або намагання або планування вчинення таких дій, які свідчили б про намір ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впивати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від органів досудового розслідування або суду є надуманим, що підтверджується вже самим фактом перебування ОСОБА_4 у м. Хмільнику Вінницької області, після деокупації частини Херсонської області, в тому числі с. Чорнобаївки, де вона жила у відкритий спосіб, не застосовувала будь-яких засобів конспірації, викладала у соціальні мережі відео з сином, зазначаючи місце проживання їх родини. Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 переїхала до м. Хмільник задля переховування є вкрай нелогічними, так як в такому випадку його підзахисна для такої мети мала можливість поїхати на тимчасово окуповані території разом із своїми біологічними батьками, проте, вона цього не робила, так як намірів переховуватися не мала. Окрім того, стороною обвинувачення не зазначається, чому до прикладу домашній арешт з обов`язком застосуванням електронного засобу контролю не може в достатній мірі запобігти ризику переховування, що є порушенням норм и п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, відповідно до якої прокурор зобов`язаний надати обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ризик незаконно впивати на свідків, міг би підтвердитися за час перебування ОСОБА_4 під вартою вже з тих підстав, що її родина, чоловік та батьки чоловіка, яких вона вважає своїми, проживають у с. Чорнобаївці, де, як зазначає сторона обвинувачення, проживають і свідки, і якщо б були якісь наміри, планування або вчинення такого впливу, то стороною обвинувачення б уже було подано до суду докази таких намірів, планування або вчинення впливу на свідків. Втім, такий ризик є надуманим, а сторона обвинувачення не вдається до виконання вимог КПК України, які є імперативними, та не обґрунтовує неможливість запобігання такому ризику шляхом застосування іншого запобіжного заходу та обов`язку не спілкуватися зі свідками.

Ризики перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є неспроможними суто через позитивну характеристику обвинуваченої, міцність її соціальних зв`язків, відсутністю судимостей та притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності. Навіть теоретичних прикладів, яким саме чином можна було б перешкоджати кримінальному провадженню, сторона обвинувачення не надає, а тому і посилатися на такий ризик не має підстав.

Захисник просив суд врахувати наявність в його підзахисної міцних соціальних зав`язків, а саме: ОСОБА_4 має родину, одружена є матір`ю малолітнього сина, проживала та зареєстрована за однією і тією ж адресою протягом тривалого періоду часу разом з чоловіком та його батьками, які їй є рідними фактично, має друзів, міцність зв`язків з якими підтверджується тим, що маючи можливості під час окупації та після залишити територію України та виїхати, не покинула Україну. Міцність соціальних зв`язків також підтверджується постійним спілкуванням захисників ОСОБА_4 із вищезазначеними особами, а також їх турботою про ОСОБА_4 , яка виражається у направленні постійних передач ОСОБА_4 до місця її утримання.

Окрім того, ризику продовження чи повторення протиправної поведінки немає, оскільки ОСОБА_4 ніколи не поводила себе протиправно і підозра у даному кримінальному провадженні є необґрунтованою. Зброя у власності або користуванні, володінні ОСОБА_4 відсутня, доступ до зброї також відсутній, у оточенні ОСОБА_4 , а також у власності, користуванні чи володінні зброї немає.

У відповідності до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, заборони визначати розмір застави у суду немає, окрім того, з даним твердженням погодився і прокурор на судовому засідання Вінницького апеляційного суду, зазначивши, що сторона обвинувачення не наполягала на тому, щоб заставу не було визначено.

Враховуючи наведені обставини захисник просив суд змінити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: особисте зобов`язання або домашній арешт. Однак, в тому випадку якщо суд прийде до висновку про необхідність застосування тримання під вартою ОСОБА_4 , визначити її розмір застави в межах 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242240 грн. та покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 надіслала на адресу суду письмове клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу на інший вид запобіжного заходу, що не пов`язаний з триманням під вартою, посилаюсь на мотиви та підстави аналогічні за змістом наведеним у судовому засіданні адвокатом ОСОБА_5 .

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання прокурора та підтримала клопотання своїх захисників.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, з наявних в матеріалах провадження документів вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2023 щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024, на 60 діб, тобто до 12.05.2024 включно.

При вирішенні клопотання прокурора щодо доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотань сторони захисту щодо зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченої, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Із вищезазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Також суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.

В той же час, ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого. Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України, конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, суд звертає увагу, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Термін утримання ОСОБА_4 під вартою спливає 12.05.2024, розгляд справи, на даний час, ще не завершено. Зокрема, у справі не допитано свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, що не виключає можливості тиску обвинуваченої на вказаних свідків та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Так, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 та п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України. І хоча з часом вони зменшилися, проте досі залишаються актуальними, при цьому ризик переховування обвинуваченої від суду є достатньо високим.

Що стосується ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків, то з огляду на те, що на даній стадії судового розгляду справи свідки ще не були допитані в судовому засіданні, наразі вказаний ризик (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) є високим.

Про наявність цього ризику свідчить те, що ОСОБА_4 проживала та працювала у с. Чорнобаївка Херсонської області, а отже, має давні соціальні зв`язки з місцевими мешканцями та обізнана про їх життєву ситуацію, сімейний стан, місця проживання, роботи тощо. Також виконуючи певні дії, які ставляться ОСОБА_4 в провину, зумовлює наявність доволі значного авторитету та певного впливу серед громади с. Чорнобаївка Херсонської області, де зареєстрована та проживала обвинувачена разом з сім`єю.

Інші доводи сторони захисту, у тому числі щодо особи обвинуваченої, стану її психологічного здоров`я, як матері, яка позбавлена спілкування, спільного проживання та виховання з малолітнім сином, не спростовують вищевказаних висновків суду.

Доводи сторони захисту про відсутність вагомих доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого правопорушення є передчасними, оскільки свідки (очевидці) подій, які інкримінуються ОСОБА_4 , в судовому засіданні, на даний час, ще не допитувались. При цьому висновок про винуватість чи невинуватість особи суд може зробити лише на відповідній стадії процесу за результатами проведення всебічного та повного судового розгляду, оцінюючи усі надані сторонами докази та доводи у їх сукупності та взаємозв`язку.

Крім іншого судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять оправданим попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. Цей фактор можна вважати виправданим та необхідним тільки, якщо існують підстави вважати, що звільнення затриманого порушить публічний порядок або, якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою. Попереднє ув`язнення не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У цьому випадку, враховуючи, що ОСОБА_4 , яка займала певний соціальний статус у суспільстві, а саме, перебуваючи в м. Херсон, як делегат прийняла особисту участь у постановочній пропагандистській акції форумі, який був організований окупаційною адміністрацією Херсонської області, в умовах воєнного стану, який введений у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України. Тобто в ситуації, коли інтереси суспільства та держави є особливо вразливими, це кримінальне провадження має значний суспільний інтерес, а особлива тяжкість інкримінованого злочину викликає гостру негативну реакцію суспільства.

Тому в сукупності з ризиком переховування обвинуваченої від суду, ці обставини у випадку зміни обвинуваченій запобіжного заходу (на більш м`який) можуть викликати негативні соціальні наслідки, які поставлять під загрозу публічний порядок.

Застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу на даний час є неможливим, оскільки з урахуванням всіх вищевикладених обставин, такий захід, зокрема, як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти цим ризикам.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується та продовжується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами справи, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченої під вартою, що цілком відповідає легітимній меті у цьому кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту про визначення обвинуваченій альтернативного запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання щодо визначення обвинуваченій ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд враховує дані щодо обвинуваченої, встановлені в ході проведення судового розгляду. Зокрема, вік обвинуваченої, наявність на утриманні малолітньої дитини, наявність позитивних характеристик, постійного місця проживання, міцність її соціальних зв`язків, відсутністю судимостей та притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Як вбачається з чинного законодавства ч. 4 ст. 183 КПК України передбачає право суду не визначати розмір застави, а не обов`язок.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 може бути визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, визначити заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченою ОСОБА_4 покладених на нею обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених ч. 3 або 4 ст. 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену ОСОБА_4 наступні обов`язки, а саме:

- прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Згідно ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Враховуючи наведені вище обставини, клопотання сторони захисту підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193-197, 331, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 діб, починаючи з 08.05.2024 до 06.07.2024 включно.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 908400 грн. 00 хв.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти обов`язки, передбаченні п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконає покладені на нею обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити термін їх дії відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали 60 діб, тобто до 06.07.2024 включно.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Вінницької установи виконання покарань (№1)».

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя: