Справа №369/2038/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5885/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

перекладача - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, громадянина України, неодруженого, тимчасово не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Астрахань Російської Федерації, громадянина Турецької Республіки, освіта середня, неодруженого, тимчасово не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, 16.11.2021 близько 04 год., ОСОБА_7 , діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), маючи прямий умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , корисливий мотив та мету незаконного збагачення, проникли до будинку, що за адресою: АДРЕСА_4 .

Реалізовуючи спільний прямий умисел, невстановлена досудовим розслідування особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, піднявшись на другий поверх будинку, побачив потерпілу ОСОБА_14 та штовхнувши останню на підлогу, застосував відносно неї фізичне насильство, а саме наніс кулаком руки щонайменше 8 ударів в область її голови, внаслідок чого ОСОБА_14 отримала синець волосистої частини голови, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, чим унеможливив дії потерпілої щодо вчинення опору та почав вимагати надати інформацію про місцезнаходження грошових коштів, які знаходяться у будинку, після чого заволоділи її майном, а саме: заколкою для волосся з логотипом «Шанель» вартістю 65,83 гривень, гаманцем чорного кольору вартістю 132,49 гривень, намистом із чорним камінням вартістю 82,50 гривень, намистом з білим камінням вартістю 82,50 гривень, намистом з блакитним камінням вартістю 82,50 гривень, намистом з фіолетовим камінням вартістю 82,50 гривень та перснем у вигляді квітки із двома каменями вартістю 95,83 гривень.

У той час як невстановлена досудовим розслідування особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) подолала опір потерпілої ОСОБА_14 , ОСОБА_7 реалізуючи спільним прямий умисел, діючи з корисливих мотивів тримав потерпілу ОСОБА_13 на підлозі іншої кімнати будинку другого поверху погрожуючи при цьому предметом ззовні схожим на пістолет, який остання сприйняла як вогнепальну зброю, а ОСОБА_8 погрожуючи предметом ззовні схожим на пістолет наблизився до потерпілого ОСОБА_12 , однак в цей момент потерпілий з метою самозахисту застосував до ОСОБА_8 власну зброю, тим самим припинив протиправні дії останніх.

Після чого, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_14 матеріального збитку на загальну суму 624,15 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України, про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі кожного обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Мотивуючи свої вимоги вказує, що призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, та приймаючи рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції встановив наявність одних і тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених: щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Так, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили особливо тяжкий злочин, який, хоча і відноситься до категорії злочинів проти власності, був поєднаний із застосуванням реальної погрози життю та здоров`ю людини, вчинено ним за попередньою змовою з іншими особами, що свідчить про винятковий цинізм цього кримінального правопорушення, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а також особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який попри свій молодий вік неодружений та не має дітей, що свідчить про відсутність в нього стійких соціальних зав`язків, а також посередньо характеризується за місцем проживання, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який посередньо характеризується за місцем проживання.

Таким чином, апелянт зазначає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, кожному, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, від відбування якого обвинувачених звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на сукупності допустимих, достовірних та достатніх для цих висновків доказів, які повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченим покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особам обвинувачених через м`якість.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував, що вчинений ним злочини відноситься до особливо тяжких, обвинувачений раніше не судимий, за місцем тимчасового проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, 2011 та 2008 року народження, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, та дійшов висновку, що наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, даютьможливість призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 187 ч. 3 КК України.

При цьому, приймаючи до уваги, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, враховуючи обставини вчиненого злочину, щире каяття ОСОБА_8 , позитивні характеристики, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, а також відсутність претензій з боку потерпілих, місцевий суд дійшов висновку про можливість звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд послався на те, що вчинений ним злочини відноситься до особливо тяжких, ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем тимчасового проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, у зв`язку з чим, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов до переконання про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 187 ч. 3 КК України.

Однак, приймаючи до уваги, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, враховуючи обставини вчиненого злочину, його щире каяття, позитивні характеристики, добровільне відшкодування завданого збитку, а також те, що потерпілі не мають претензій до обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що приймаючи рішення про призначення покаранняна підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, та про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції встановив наявність одних і тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених: щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Так, відповідно до частини 1 статті 75 КК (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, ст. 75 КК України застосовується до особи лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.

Проте, на думку колегії суддів, мотиви прийнятого судом рішення про застосування до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , положень ст. 75 КК України, не можна визнати обґрунтованими і правильними.

На переконання колегії суддів, місцевим судом не враховано в повній мірі тяжкості скоєного злочину, який є особливо тяжким, і обставин його вчинення, а саме те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з невстановленою досудовим розслідування особою, за попередньою змовою, незаконно проникли до будинку потерпілої, застосувавши відносно неї фізичне насильство, а саме щонайменше 8 ударів в область голови потерпілої ОСОБА_14 , погрожуючи при цьому предметом ззовні схожим на пістолет, вимагали надати інформацію про місцезнаходження грошових коштів.

Крім того, поза увагою суду залишилось те, що обвинувачені не працюють, не одружені, за місцем тимчасового проживання характеризуються посередньо, обвинувачений ОСОБА_7 зареєстрований на тимчасово окупованій території, обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином іншої держави.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченим покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі не відповідає тяжкості та обставинам скоєного, а також даним про особу кожного обвинуваченого, а тому не може бути визнане необхідним і достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових злочинів, про що вірно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного судом першої інстанції покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку згідно вимог п. 3 ч.1 ст. 407 та п.2 ч.1 ст. 420 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, не працює, на спеціальних обліках не перебуває, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем тимчасового проживання, дані про ОСОБА_7 який не судимий, неодружений, на спеціальних обліках не перебуває, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченим, а саме щире каяття кожного, добровільне відшкодування завданої потерпілим шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження скоєння ним нових злочинів, а також домірне скоєному.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 418, п. 2 та п.4 ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 (восими) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 16 листопада 2021 року по 27 лютого 2023 року включно.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 16 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року включно.

Строк відбування покарання обвинуваченим рахувати з моменту їх фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: