Справа № 522/3839/22
Провадження № 1-кс/522/1979/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку дії додаткових обов`язків у межах застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він же ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельци, Республіки Молдова, громадянина Російської Федерації та Румунії, без реєстраційного обліку на території України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , він же ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 16.12.2021 о 02 годині 40 хвилин в пункті пропуску «Платонове» виявлено громадянина Румунії ОСОБА_10 , він же громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 , який згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу розшукується на міжнародному рівні компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «б», ч. 4, ст. 131 (зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням насильства до потерпілої, групою осіб, щодо потерпілої, яка не досягла чотирнадцятирічного віку) КК РФ.

Про затримання особи співробітником СКП Подільського РУП ГУНП в Одеській області 16.12.2021 складено відповідний протокол у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України.

За ініціативою компетентних органів Російської Федерації 09.07.2015 до міжнародної бази Інтерпол внесені відповідні відомості щодо розшуку ОСОБА_4 , він же ОСОБА_5 .

Підставою для затримання ОСОБА_4 , він же ОСОБА_5 та застосування у подальшому стосовно нього тимчасового арешту є документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави у вигляді тримання під вартою.

Постановою старшого слідчого СВ по м. Подольську ГСУ СК РФ від 31.03.2015 в рамках кримінальної справи №122010 ОСОБА_4 притягнуто в якості обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого п. «б», ч. 4, ст. 131 (зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням насильства до потерпілої, групою осіб, щодо потерпілої, яка не досягла чотирнадцятирічного віку) КК РФ.

Постановою о/у ОКР МУ МВД Росії «Подольське» від 01.04.2015 ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук.

Постановою суду м. Подольськ, Московської області від 01.04.2015 стосовно ОСОБА_4 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2021 стосовно ОСОБА_4 , він же ОСОБА_5 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб, з 16.12.2021.

До Офісу Генерального прокурора надійшов запит Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 , він же ОСОБА_5 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «б», ч. 4, ст. 131 (зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням насильства до потерпілої, групою осіб, щодо потерпілої, яка не досягла чотирнадцятирічного віку) КК РФ.

Особа документована паспортом громадянина Румунії № 056763247 від 06.12.2018 зі строком дії до 06.12.2028 на ім`я ОСОБА_11 ( ОСОБА_6 ).

Відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він же ОСОБА_11 ( ОСОБА_6 ), ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2022 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КГ1К України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2024 відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), продовжено строк дії додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у межах застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Строк дії вищезазначеної ухвали спливає 06.04.2024.

Обласною прокуратурою 19.07.2022 закінчено проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_4 ( ОСОБА_12 ) компетентним органам російської федерації; обставин, які б унеможливлювали видачу особи, у ході перевірки не встановлено.

Висновок за результатами проведеної перевірки 20.07.2022 направлено до Офісу Генерального прокурора.

Станом на 28.03.2024 рішення за запитом про видачу особи не прийнято.

З урахуванням чого, наявні підстави щодо продовження дії додаткових обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він же ОСОБА_11 (DMITRII BUBLIC), строком на 2 (два) місяці, у межах застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання для забезпечення виконання Україною міжнародних зобов`язань, передбачених Конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, а також інших міжнародних договорів України.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

ОСОБА_4 , він же ОСОБА_9 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили відмовити у задоволені клопотання прокурора виходячи із наступного. Прокурор в обґрунтування поданого клопотання посилається на чинність для України Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, однак, як вбачається з практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 06 грудня 2023 року по справі №757/12448/22-к) для вирішення питання про правильність або неправильність застосування норм міжнародного права слід з`ясувати на підставі якого міжнародного договору надійшов відповідний запит про видачу (екстрадицію). Україна свого часу підписала та ратифікувала, окрім двосторонніх договорів, два міжнародних договори, які стосувалися здійснення процедури екстрадиції: Європейську конвенцію про видачу правопорушників 1957 року з додатковими протоколами до неї та Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року. При цьому останній міжнародний договір був підписаний між державами-членами СНД. 01 грудня 2022 року Верховною Радою прийнятий Закон «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993», який набрав чинності 23 грудня 2022 року. Так, прийняттям Закону «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993», передбачено зупинення дії зазначеної Конвенції та Протоколу до неї у відносинах з рф та рб.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріали, прийшов до висновку про наступне.

Розділ 9 КПК України, визначає у відповідності зі світовою практикою й вимогами міжнародних договорів про права людини процедуру екстрадиції осіб, розшукуваних іноземними державами у зв`язку зі здійсненням злочинів на їхній території й установленням на території України, а також передбачає порядок захисту прав таких осіб.

Відповідно до ч. 4. ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 7 ст. 584 КПК України, під час розгляду клопотання слідчий суддя встановлює особу, роз`яснює особі її право надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на видачу (екстрадицію), з`ясовує бажання особи скористатися цими правами, перевіряє добровільність надання особою згоди на її видачу (екстрадицію), відмови від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності, усвідомлення особою правових наслідків такої згоди (відмови), перевіряє запит про видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки, вислуховує думку прокурора, інших учасників.

Відповідно до ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).

Згідно з ч. 2 ст. 585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Наразі принцип невислання вважається частиною звичаєвого міжнародного права. У найбільш загальному вигляді принцип невислання відображений в ст. 33 Конвенції про статус біженців 1951 року, відповідно до якої «договірні Держави не будуть жодним чином висилати або повертати біженців до кордонів країни, де їхньому життю чи свободі загрожуватиме небезпека через їхню расу, релігію, громадянство, належність до певної соціальної групи або політичні переконання».

Також, принцип невислання знайшов своє втілення у ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських чи принизливих видів поводження і покарання 1984 року, якою встановлено, що жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.

Слід звернути увагу, що дія ст. 3 Конвенції 1984 року поширюється на всіх людей, які знаходяться під юрисдикцією держави, у тому числі біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, шукачів захисту та інших категорій осіб. Більше того, ця норма не допускає виключень.

Україна надає захист іноземним громадянам і особам без громадянства, які його шукають на її території, у порядку, визначеному Законом № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» шляхом: визнання біженцем; визнання особою, яка потребує додаткового захисту; визнання особами, які потребують тимчасового захисту.

Водночас згідно із законодавством України заборона вислання (екстрадиції) біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, та осіб, які потребують тимчасового захисту, не перешкоджає проведенню щодо них екстрадиційної перевірки.

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), передбачений главою 44 КПК України.

Частиною 1 статті 589 КПК України передбачений перелік підстав, які перешкоджають видачі особи іноземній державі, зокрема у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Крім того, Верховна Рада України 01 грудня 2022 року прийняла Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Законом передбачено зупинення дії Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь відповідно до ст. 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів і вихід з цих міжнародних договорів відповідно до ст. 54 Віденської конвенції та ст. 84 Конвенції 1993 року.

Керуючись ст.ст. 1, 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст.ст. 132, 176, 177, 178, 179, 186, 193, 194, 583, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку дії додаткових обов`язків у межах застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він же ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

05.04.2024