Справа № 341/107/23
Провадження № 11-кп/4808/189/24
Категорія ч.4 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Галицького районного суду від 22.01.2024 року, у кримінальному провадженні №0000146 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рогатин Івано-Франківської обл., який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 4 статті 187 КК України та призначено йому покарання, з урахуванням статті 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна.

Цим же вироком засуджені: ОСОБА_10 за ст.ст.187 ч.4, 296 ч.1 КК України та ОСОБА_11 за ст.396 ч.1 КК України, вирок відносно яких не оскаржено.

Згідно вироку, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив розбій за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, за таких обставин.

23 жовтня 2022 року, під час дії на території України воєнного стану, ОСОБА_9 зі своїм знайомим ОСОБА_10 перебували в гостях в ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно вживали алкогольні напої.

Після цього, близько 20 години, ОСОБА_9 із ОСОБА_10 пішли у центральну частину міста Бурштина, де, проходячи по вул. Коновальця, побачили ОСОБА_12 , яка рухалась по тротуару тримаючи у правій руці жіночу сумку зі своїми особистими речами та поліетиленовим пакетом з продуктами харчування, а у лівій мобільний телефон, яким освічувала собі дорогу.

Побачивши ОСОБА_12 , у ОСОБА_10 виник умисел на вчинення нападу на жінку з метою заволодіння її майном.

Для приведення свого злочинного наміру до виконання, ОСОБА_10 , запропонував ОСОБА_9 вчинити розбій, на що останній погодився. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, вони змінили напрям свого руху та стали переслідувати потерпілу, тримаючи її у полі свого зору.

Підходячи до території Бурштинського ліцею №3, що знаходиться по вул. Коновальця, 1, ОСОБА_10 , спостерігаючи за навколишньою обстановкою, відстав від свого товариша, а ОСОБА_9 підійшов ззаду до ОСОБА_12 , ухопившись рукою за ручки жіночої сумочки, із застосуванням фізичної сили, потягнув її до себе.

Відчувши, що хтось тягне її за сумку, ОСОБА_12 повернулась обличчям до ОСОБА_9 , який наніс потерпілій один удар кулаком у ділянку обличчя зліва, у результаті чого заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Від отриманого удару ОСОБА_12 втратила рівновагу і впала на тротуар. Після цього ОСОБА_9 вирвав з її правої руки бувшу у користуванні жіночу сумку червоного кольору вартістю 190 грн, у якій знаходились бувші у користуванні гаманець темно-червоного кольору вартістю 269 грн з грошовими коштами у сумі 450 грн, футляр для окулярів темно-червоного кольору вартістю 248 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1157 гривень.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишили місце злочину та розпорядились майном потерпілої на власний розсуд.

З вироком не погодився захисник обвинуваченого та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, вважає оскаржуваний вирок незаконним через суворість призначеного покарання.

Звертає увагу на те, що суд не надав належної оцінки обставинам, які мають істотне значення при призначенні покарання:

- щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину;

- позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання;

- відсутність судимостей.

Вищенаведене в сукупності свідчить, що обвинувачений ОСОБА_9 може виправитись без відбування покарання.

Просить вирок суду в частині покарання змінити та призначити ОСОБА_9 за ч.4 ст.187 КК України, з урахуванням статті 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк на 2 роки.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник, заявив що одночасне застосування ст.ст. 69 та 75 КК України не можливе, а тому просив призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Прокурор заперечив проти апеляційних вимог захисника та вважав їх такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки мінімальне покарання передбачене санкцією статті 8 років позбавлення волі. Вважав неможливим виправлення обвинуваченого від відбування покарання. Посилався на висновок органу пробації про високий ризик повторного вчинення ОСОБА_9 корисливих злочинів.

Обвинувачений належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про бажання особисто приймати участь в судовому засіданні не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі дотримався.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності підстав для застосування ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВСУ та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

При цьому суд належним чином врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчиненого злочину та його наслідки.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , на які посилається захисник, суд належно врахував, а тому призначив покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в ч.4 ст.187 КК України у виді 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційний суд погоджується з таким покаранням, оскільки воно буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що стосується апеляційних вимог про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням вони не підлягають задоволенню.

Так, відповідно до змісту ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд не вбачає обставин для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без відбування покарання.

При цьому апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, активну роль обвинуваченого у вчиненні злочину та застосування ним фізичного насильства, відсутність у нього постійного місця роботи, інших джерел постійного доходу, висновки представника уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно досудової доповіді, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , існує високий рівень ймовірність вчинення ним повторного правопорушення. Виправлення без позбавлення чи обмеження волі може становити небезпеку для суспільства та окремих осіб. Призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України не буде дієвим задля досягнення мети покарання зазначеної у ч.2 ст.50 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та застосування ст.75 КК України.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, вмотивованим та справедливим.

Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду від 22.01.2024 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5

ОСОБА_4