Справа № 461/5257/24
Провадження № 1-кс/461/3686/24
УХВАЛА

17.06.2024 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суб`єктами оскарження ОСОБА_2 наведено начальника Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , а також прокурора Галицької окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали скарги враховую наступне.

Зі змісту ч. 1 ст. 306 КПК України вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначена підсудність скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Отже, виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадження під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 02 березня 2020 року у справі №263/19/20 (провадження №51-420впс20).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, у згаданому висновку суду касаційної інстанції зазначено, що зі змісту ч. 1 ст. 306 КПК України вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначена підсудність скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Однак, ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадження під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Таким чином, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, з наведеного вбачається, що визначальним критерієм підсудності скарг в порядку ст. 303 КПК України, є саме орган досудового розслідування (його місце знаходження).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом (Частина 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Як встановлено з матеріалів скарги, вона подана з приводу бездіяльності начальника Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області, а також керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова. Зокрема, скарга подана щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до інформації, яка розміщення на офіційному сайті Головного управління Національної поліції у Львівській області, адресою місцезнаходження Львівського районного управління поліції №1 є м. Львів, вул. Романчука, 18, що відноситься до юрисдикції Личаківського району м. Львова, тобто перебуває поза межами територіальної юрисдикції Галицького районного суду м. Львова.

Згідно інформації, яка розміщення на офіційному сайті Львівської обласної прокуратури, адресою місцезнаходження Галицької окружної прокуратури міста Львова є м.Львів, вул. Богомольця, 9, що також відноситься до юрисдикції Личаківського району м. Львова, тобто перебуває поза межами територіальної юрисдикції Галицького районного суду м. Львова.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді, тобто подана з порушенням правил територіальної підсудності.

Також враховую, що у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Розділу 1 Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що скаргу слід повернути її автору, що не позбавляє останнього права звернення до відповідного слідчого судді, в межах територіальної підсудності якого знаходиться орган досудового розслідування (суб`єкт оскарження), адже саме у такій спосіб заявник може за встановленою законом процедурою реалізувати свої права.

Зважаючи на те, що дана скарга подана за допомогою системи «Електронний суд», тобто її матеріали у паперовому вигляді до суду не скеровувались, вважаю за необхідне скерувати скаржнику копію ухвали без долучення до неї відповідних матеріалів.

Разом з тим, вважаю за необхідне звернути увагу скаржника на те, що чинним КПК України не передбачено можливості оскарження в порядку ст. 303 КПК України, бездіяльності різних суб`єктів у одному провадженні. Крім того, у даному випадку до скарги не долучено ні копії заяви про вчинене кримінальне правопорушення, ні наведено де, коли і до якого підрозділу поліції звертався скаржник з відповідною заявою.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306 КПК України,

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернути скаржнику.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня отримання її копії. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1