Справа № 756/5799/24
Провадження № 1-кс/756/1227/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002635 від 01.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва про накладення арешту на майно.

У обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002635 від 01.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

14.02.2024 слідчим відділом Оболонського УП ГУНП в м. Києві, було отримано інформацію про те, що група осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, за попередньою змовою, незаконно заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим по даному факту було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000483 від 15.02.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 16.02.2024 прокурором Оболонської окружної прокуратури міста Києва, ОСОБА_3 винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування в одне кримінальне провадження, з присвоєнням одного реєстраційного номеру №0002635 від 01.11.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за попередньою змовою, група осіб, в яку увійшли приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, шляхом обману, відповідно до розділених ролей, умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , вчинивши шахрайство в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану. Зазначена квартира відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час належить ОСОБА_8 , яку було допитано в якості свідка і остання зазначила, що у 2019 році на сайті OLX знайшла оголошення про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якому було зазначено, що продаж здійснює рієлтор на ім`я ОСОБА_10 . В оголошенні зазначено, що квартира продається за 21500 доларів США. ОСОБА_8 зв`язалась із рієлтором ОСОБА_10 , номер мобільного телефону якого був вказаний на сайті та домовилась про перегляд даної квартири. Прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 зустрілась із рієлтором та ОСОБА_5 - власником даної квартири. Після перегляду квартири, ОСОБА_8 запропонувала власнику квартири ОСОБА_5 звернутися до її знайомого приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , для посвідчення договору купівлі-продажу даної квартири, на що ОСОБА_5 погодився. В подальшому, ОСОБА_8 зазначила, що 14.08.2019 вона із ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу квартири та передала грошові кошти в сумі 21500 доларів США, при цьому ОСОБА_5 в ході укладання договору зазначив, що не хоче сплачувати податки, у зв`язку із чим фіксованою сумою у договорі купівлі-продажу даної квартири було зазначено 338000 (триста тридцять вісім тисяч 00 копійок). 27.04.2019 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєструвала в Державному реєстрі прав на нерухоме майно підроблений договір купівлі-продажу від 06.07.2006 квартири АДРЕСА_1 , укладений нібито між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу в Донецькій області ОСОБА_13 . 04.05.2019 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , посвідчила та зареєструвала в Державному реєстрі прав на нерухоме майно підроблений договір від 04.05.2019 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між підставними особами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . 14.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено та зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно фіктивний договір купівлі-продажу від 14.08.2019 квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Згідно відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на запит в порядку ст. 93 КПК України, квартира АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.02.1994 відділом приватизації житла Харківської райдержадміністрації міста Києва. В ході проведення слідчих розшукових дій, було встановлено, що у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є донька ОСОБА_14 , яка 22.10.2019 звернулась до Дарницького УП ГУНП в м. Києві із заявою по факту заволодіння невстановленими особами квартирою АДРЕСА_1 , власниками якої являються її померлі батьки. При цьому, ОСОБА_14 повідомила, що приїхавши до квартири покійних батьків за адресою: АДРЕСА_2 , виявила, що невстановлена особа самовільно змінила вхідні двері, замки та проводить ремонті роботи у вказаній квартирі.

Постановою від 15.04.2024 квартиру АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022.

03.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва №756/3439/24 проведено тимчасовий доступ до оригіналу реєстраційної справи, що перебуває у володінні приватного нотаріуса, в якій наявні документи відносно реєстрації підробленого договору купівлі-продажу від 06.07.2006 квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_13 , в якій наявний оригінал договору ВСО №966297, укладений між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , в ході якого тимчасового вилучено оригінал вищевказаного договору.

16.04.2024 призначено технічну експертизу документів, з метою встановлення чи відповідає наданий на дослідження бланк серії НОМЕР_1 , на якому виконаний договір купівлі-продажу квартири від 6 липня 2006 року відносно квартири за адресою: АДРЕСА_2 , аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу, та чи вносились у текст вищевказаного документу зміни.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-24/24606-ДД встановлено, що бланк серії НОМЕР_1 , на якому виконаний договір купівлі-продажу квартири від 6 липня 2006 року відносно квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Враховуючи вищевикладене орган досудового розслідування вбачає, що квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому має значення речового доказу, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведеного, з метою збереження речового доказу, прокурор просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Клопотання прокурор просив розглянути без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту на майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністі.

Володілець майна про розгляд клопотання не повідомлявся, оскільки майно тимчасово не вилучалося, а тому суд вважає за можливе, згідно ч.2 ст.172 КПК України, провести розгляд клопотання за їх відсутності.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за №0002635 від 01.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого слідчого відділу СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 15.04.2024, квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання відповідає вимогам статей 170-173 КПК України, відповідає критеріям визначеним ст. 98 цього Кодексу, а відтак доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно із встановленням заборони розпорядження, відчуження та користування вказаним майном з метою збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя також вважає доведеним розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідків арешту майна завданням кримінального провадження. Втручання держави в право володільців майна на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

При цьому слідчий суддя зауважує, що згідно діючого законодавства відомості щодо обтяження нерухомого майна вносяться до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна без можливості зазначення умов щодо розпорядження, відчуження та користування певному колу осіб, тому клопотання в частині непоширення обмежень, пов`язаних з накладенням арешту на майно, на законного власника майна задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 170-173, 175, 309, 372, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002635 від 01.11.2022- задовольнити частково.

Накласти арешт в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002635 від 01.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на нерухоме майно, а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із встановленням заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим майном, окрім осіб, які на законних підставах перебувають у такому житловому приміщенні.

У задоволенні інших вимог клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Організацію виконання ухвали покласти на Оболонську окружну прокуратуру м. Києва.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1