УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року

м. Київ

справа № 368/154/21

провадження № 51-141ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвали Кагарлицького районного суду Київської області

від 26 червня 2023 року та Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року

в кримінальному провадженні № 0000244 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 26 червня 2023 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року,

ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК; кримінальне провадження №0000244 від 07 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, закрито на підставі ч. 1 ст. 49 КК.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат

у кримінальному провадженні; цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 залишено

без розгляду.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Представник потерпілої у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що висновки судів щодо можливості звільнення винного від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження щодо нього є помилковими, оскільки, як зазначає представник потерпілої, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 не було розглянуто судом у визначені законодавством строки не з об`єктивних причин, а через умисне затягування судового процесу стороною захисту. Зокрема, обвинувачений неодноразово

не з`являвся до суду з неповажних причин, у зв`язку з чим до нього ухвалою суду було застосовано привід; у подальшому судові засідання неодноразово відкладалися через неявку сторони захисту, що призвело до закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та, як наслідок, закриття кримінального провадження.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржених судових рішень, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинено 06 червня 2020 року. При цьому органом досудового розслідування та судом першої інстанції його дії кваліфіковано за ч. 1

ст. 286 КК .

Санкція ч. 1 ст. 286 КК на час вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

У відповідності до положень ст. 12 КК в редакції, чинній на час розгляду клопотання, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Крім того, відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом

у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Як убачається з оскарженої ухвали, суд першої інстанції, розглядаючи заявлене стороною захисту клопотання, зазначив, що ОСОБА_6 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК

(у зв`язку з закінченням строків давності), тобто з нереабілітуючих підстав;

при цьому йому роз`яснено наслідки закриття провадження, на що він дав згоду.

Крім того, як зазначив суд, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від слідства або суду; даних про вчинення ним нового злочину невеликої або середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого злочину в період з червня 2020 року по червень 2023 року немає.

Беручи до уваги те, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_6 нетяжкого злочину минуло понад три роки, останній протягом цього періоду не ухилявся

від досудового розслідування або суду, вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції дійшов висновку щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.

При цьому суд зазначив, що закон не пов`язує можливість застосування правил

ч. 1 ст. 49 КК із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення

від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Апеляційний суд, переглянувши ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_6

за апеляційною скаргою представника потерпілої, доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив оскаржену ухвалу без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Зокрема, як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_6

від кримінальної відповідальності суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для його правильного вирішення, та перевіривши наявність обставин, передбачених ст. 49 КК, встановивши умови і підстави визначені законом України про кримінальну відповідальність та отримавши згоду обвинуваченого ОСОБА_6 на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, обґрунтовано звільнив останнього

від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК.

При цьому суд вказав на безпідставність тверджень представника потерпілої

про затягування обвинуваченим та його захисником судового розгляду вказаного кримінального провадження, зазначивши про те, що ознак затягування обвинуваченим та його захисником судового розгляду кримінального провадження не виявлено, справа відкладалася з поважних причин, в тому числі через неявку самої потерпілої.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень через допущене, на думку представника потерпілої, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі представника потерпілої не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити представнику потерпілої ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 26 червня 2023 року та Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3