Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2550/19
Провадження № 1-кп/490/102/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Снігурівка Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закон № 194-VIII від 12 лютого 2015 року/, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року до 24 лютого 2022 року на Україні тривав особливий період.

З 19 травня 2015 року ОСОБА_4 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09 червня 2015 року № 128 він був зарахований до списків особового складу цієї військової, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-слюсаря взводу технічного забезпечення роти технічного забезпечення цієї частини.

Проте:

05 липня 2015 року о 19:00 години він без поважних причин не повернувся на службу з добового звільнення та був відсутнім за місцем служби без поважних причин до 05 січня 2018 року;

17 січня 2018 року о 08:00 години він же без поважних причин не з`явився на службу після лікування та був відсутнім за місцем служби без поважних причин до 22 березня 2019 року

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

І......Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує приписи частини 1 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до яких

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

ІІ......З огляду на таке, стосовно обставин цього кримінального провадження, суд відзначає наступне.

1. У висунутому ОСОБА_4 обвинуваченні стверджується про наявність в його діях

основно складу злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального Кодексу України //в редакції Закон № 194-VIII від 12 лютого 2015 року, що була чинною на момент вчинення злочину/ - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин;

особливо кваліфікуючої ознаки цього злочину його вчинення в умовах особливого періоду (крім воєнного стану)

Та наявність в його діях цих ознак знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

2. Про наявність же в діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки, як нез`явлення на службу тривалістю понад один місяць у висунутому йому обвинуваченні не вказується.

Включення ж до висунутого обвинувачення цієї ознаки самим лише вироком суду є виходом за межі висунутого обвинувачення, що суперечить процитованим вище приписам статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України.

За такого цим вироком ОСОБА_4 притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 1947-VIII від 12 лютого 2015 року/ - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

1. Під час судового розгляду 10 листопада 2023 року - між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором в присутності захисника була укладена угода про визнання винуватості.

2. На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним

Так, судом обвинуваченому роз`яснені права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України, зокрема - його право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також наслідки укладання угоди.

Проте обвинувачений, усвідомивши свої права у суді та наслідки укладання угоди, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажав та наполягав на затвердженні укладеної під час судового розгляду угоди.

3. Доказів на спростування факту вчинення злочину обвинуваченим сторонами кримінального провадження, зокрема, захистом, суду не надано.

4. До того ж, викладені обвинуваченим та прокурором умови угоди не суперечать вимогам закону, законодавство допускає укладання угод по справам цієї категорії; умови угод відповідають інтересам суспільства та не порушують права та інтереси сторін та інших осіб.

Отже, заявлена угода підлягає затвердженню судом.

З огляду на це, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України та змісту укладеної угоди враховує його щире каяття та активне сприяння ц у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого.

В межах цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 не з`являвся на службу без поважних причин двічі, отже - вчинив злочин повторно.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України ця обставина може бути врахованою судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого.

При вирішенні питання про те, чи має ця обставина бути врахованою у цьому випадку, як така, що обтяжує покарання, суд враховує таке.

1. Після першого випадку нез`явлення на службу ОСОБА_4 одразу був направлений на лікування; вдруге не з`явився на службу після проходження призначеного йому лікування.

До того ж, між епізодами нез`явлення обвинуваченого на службу пройшло лише 13 днів, протягом яких обвинувачений лікувався.

Таке доводить, що вчинювані обвинуваченим діяння межують з одним ускладненим продовжуваним злочином.

2. До того ж зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони домовились не визнавати повторність за обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що в цьому випадку повторність нез`явлення обвинуваченого на службу не потягла за собою підвищення суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим діянь або його особи.

За такого суд вважає за можливе не враховувати цю обставину, як таку, що обтяжує відповідальність ОСОБА_7 .

Мотиви призначення покарання.

Щодо покарання, яке було узгоджене сторонами.

1. Сторонами узгоджено, що за вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, обвинуваченому призначається покарання в межах санкції цієї норми - у вигляді позбавлення волі строком на 03 роки.

2. На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Відповідно до приписів частини 5 статті 65 Кримінального Кодексу України за такого обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 03 роки.

Застосування призначеного покарання.

І......Сторонами узгоджене, що обвинувачений ОСОБА_4 має бути звільненим від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року що діяла на час вчинення ним злочину/.

Вирішуючи питання про відповідність такого вимогам діючого законодавства суд враховує таке.

Щодо відповідності запропонованого сторонами порядку виконання покарання вимогам кримінального закону.

І......Вирішуючи питання про відповідність запропонованого сторонами покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, суд виходе з таких приписів закону та настанов судової практики.

1. Відповідно до статті 75 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року/

Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

/частина 1/

Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

/частина 2/

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

/частина 3/

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

/частина 4/

2. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови № 13 від 11 грудня 2015 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

"Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

…

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК…

/частина 2/

Суд також має враховувати, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення … за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні.

/частина 4/

3. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19 зробив обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, відповідно до якого

"Перевірка достовірності обставин, які згідно ст. 470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. При цьому, зважаючи на визначені законом наслідки невиконання угоди (процесуального характеру, передбачені ст. 476 КПК, або за наявності для того підстав - ініціювання прокурором кримінального провадження за ст. 389-1 КК) на суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст. 474 КПК".

4. Стаття 470 Кримінального Процесуального Кодексу України ж передбачає, що

Прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1)ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2)характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3)наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4)наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

ІІ......З огляду на ці приписи суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Говорячи про ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та вплив обставин, що пом`якшують його покарання, зокрема - його щирого каяття та сприяння у розгляді цього кримінального провадження, на можливість застосування в цьому випадку статті 75 Кримінального Кодексу України, суд відзначає, що ці обставини знайшли своє відображення у тексті наданої сторонами угоди, що прокурором підписана та підтримана під час розгляду питання про можливість її затвердження.

За такого суд вважає, що ці обставини є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для призначення запропонованого в угоді покарання. Та процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

Суд також відзначає, що в цьому випадку є наявними обставини, що пом`якшують покарання, у кількості, що відповідно до статті 69 Кримінального Кодексу України дозволяє призначити покарання у розмірі, що є меншим за передбачений законом.

З огляду на таке суд вважає доведеним, що ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину дозволяє звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

2.2. Говорячи про особу винного, суд відзначає, що він раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

Підсумовуючи, суд відзначає, що в цьому випадку є наявними передбачені кримінальним законом підстави та умови для звільнення обвинуваченого від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням.

Щодо відповідності запропонованого сторонами порядку виконання покарання вимогам кримінального процесуального закону.

1. Підстав стверджувати про те, що:

-умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

-виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань вочевидь не є можливим;

-фактичні підстави для визнання винуватості є відсутніми

матеріали справи не містять.

2. Не містять матеріали справи й відомостей про те, що запропоновані умови угоди суперечать інтересам суспільства.

2.1. Так, об`єктом вчиненого злочину є встановлений законом порядок несення військової служби.

Умови вчинення правопорушення (реальна загроза життю та здоров`ю обвинуваченого, який проходить військову службу в умовах військового стану), відсутність в обвинуваченого військового досвіду, незвичні для нього умови існування - ці та інші подібні чинники впливають на оцінку обвинуваченим ситуації та оцінку його дій органами, що здійснюють правозастосування1.

При цьому прокурор, спеціалізуючись на злочинах у військовій та оборонній сфері, в цьому випадку - за згодою обох сторін кримінального правопорушення - внаслідок особливостей своїх обов`язків має достатній рівень професійної свідомості, що дозволяє йому оцінити специфічні фактори, що впливають на призначення покарання у цьому випадку.

Та, з огляду на наявність на таке згоди з обох сторін, підстави вважати, що в цьому випадку прокурор узгодив покарання, яке не відповідає інтересам дотримання встановленого законом порядку несення військової служби, в суду відсутні.

2.2. Суд також відзначає, що одним з принципів кримінального права є саме невідворотність, але не суворість покарання, адже саме невідворотність покарання головним чином перешкоджає розповсюдженню злочинів.

Та в цьому випадку внаслідок укладання угоди цей інтерес задовольняється в повному обсязі, адже протиправна діяльність викривається та припиняється, та обвинувачений притягається до кримінальної відповідальності за скоєне відповідно до ступеню його провини.

Підсумовуючи, суд відзначає, що в цьому випадку є наявними передбачені кримінальним процесуальним законом підстави та умови для звільнення обвинуваченого від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що, визначаючи порядок застосування покарання, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду.

Отже, в цьому випадку на підставі частини 2 статті 75 Кримінального Кодексу України ОСОБА_4 звільнити від цього покарання з випробуванням, призначивши йому передбачений законом іспитовий строк.

Встановлення тривалості іспитового строку та обсягу додаткових обов`язків, що мають бути покладеними на обвинуваченого в зв`язку із звільненням від покарання.

1. Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку, що має бути встановленим відносно обвинуваченого, суд виходе з приписів частини 4 статті 75 Кримінального Кодексу України та враховує відомості про вчинені обвинуваченим злочини, тривалість призначеного йому строку покарання та відомості про особу обвинуваченого.

З огляду на таке суд враховує, що в цьому випадку обвинуваченим вчинений тяжкий злочин проти порядку несення військової служби, а також - що йому призначається покарання у мінімальному передбаченому законом розмірі у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

З огляду на таке суд вважає, що обвинуваченому слід призначити іспитовий строк тривалістю в два роки.

2. Відповідно до приписів частини 1 статті 76 Кримінального Кодексу України на обвинуваченого слід покласти обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 листопада 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу /в редакції Закон № 194-VIII від 12 лютого 2015 року/ та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

10.11.2023

1 - на такому, зокрема, наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487