УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 737/299/22

провадження № 51-6216ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2

ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК),

встановив:

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК і призначено покарання за ч. 2 ст. 121 у виді позбавлення волі на строк 8 років; за ч. 2 ст. 125 КК у виді обмеження волі на строк

1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, 17 липня 2022 року близько 22:00 ОСОБА_5 прийшов на територію домогосподарства АДРЕСА_1 , де на той час перебували мешканець будинку ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , разом з якими почав вживати алкогольні напої.

Під час спільного розпиття алкогольних напоїв 17 липня 2022 року близько 22:30

між ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово

виниклих особистих неприязних стосунків, обумовлених взаємними образами, виник конфлікт.

У ході конфлікту ОСОБА_5 , перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар металевою палицею в ділянку голови, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді забійної рани скронево-тім`яної ділянки голови зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Одразу після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що виник на

ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння

шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 руками, стиснутими в кулак не менше двадцяти ударів в область тулуба, голови, кінцівок, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді множинних синців та саден тулуба, голови, кінцівок, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не менше двох ударів руками, стиснутими в кулак в ділянку спини на рівні 10-12 ребер, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді множинних прямих переломів ребер з крововиливами в міжреберні м`язи та розриви пристінкової плеври; забої тканини легені, двобічний пневмоторакс з розвитком поширеної підшкірної емфіземи, які

мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та прямий причинний зв`язок з настанням смерті.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події у будинку АДРЕСА_1 .

Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок гострої легенево-серцевої недостатності,

яка є ускладненням закритої травми грудної клітки із множинними прямими

переломами ребер, двобічним пневмотораксом з розвитком поширеної підшкірної емфіземи.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 121 КК на ст. 124 КК та на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці. Посилається на те, що в апеляційному порядку не було в повній мірі перевірено доводи апеляційної скарги, не дано вичерпних відповідей, зокрема, щодо оцінки покладених в основу вироку доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності. Вказує, що місцевий суд послався у вироку на показання свідків, які не були безпосередніми очевидцями нанесення тілесних ушкоджень, а лише були присутніми при виявленні ОСОБА_6 та наданні йому медичної допомоги. До того ж, письмові докази, на які послався суд, жодним чином не спростовують показань засудженого та свідка

ОСОБА_7 й не підтверджують правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2

ст. 121 КК. Стверджує, що засуджений не був ініціатором конфлікту з потерпілим, захищався від його дій та погроз ножем, завдав тілесних ушкоджень під час перевищення меж необхідної оборони.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

За правилами ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Твердження захисника про те, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою той факт, що ОСОБА_5 захищався від протиправних дій потерпілого, діяв з перевищенням меж необхідної оборони, а тому його дії повинні бути кваліфіковані за ст. 124 КК, є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду, з

яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 121 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду, детально наведеними у вироку й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю доказів, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив, проаналізував, детально навів у вироку та дав їм відповідну правову оцінку.

Місцевий суд свій висновок зробив на підставі аналізу показань засудженого у сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами у справі, у тому числі з

даними, отриманими в ході допиту потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9

та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_13 .

Крім того, ухвалюючи рішення, суд урахував фактичні дані, які містяться у

протоколі огляду місця події від 18 липня 2022 року; протоколі огляду трупа від 19 липня 2022 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 20 липня 2022 року за участю ОСОБА_5 ; протоколі проведення слідчого експерименту від 20 липня

2022 року за участю ОСОБА_7 ; протоколі проведення слідчого експерименту від 20 липня 2022 року за участю ОСОБА_8 ; висновку експерта від 01 вересня

2022 року № 1053; висновку експерта від 10 серпня 2022 року № 281;

протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 липня

2022 року; протоколах отримання зразків для експертизи від 02 липня 2022 року, від 19 липня 2022 року; висновку експерта від 12 вересня 2022 року № СЕ-19/125-22/5144-БД; висновку експерта № КСЕ-19/125-22/5135-БД від 17 вересня 2022 року;

висновку експерта від 11 серпня 2022 року № СЕ-19/125-22/5134-Д; висновку

експерта від 06 вересня 2022 року № СЕ-19/125-22/5147-БД; висновку експерта від 07 вересня 2022 року № СЕ-19/125-22/5142-БД; висновку експерта від 02 вересня

2022 року № СЕ-19/125-22/5143-БД; ухвалах слідчого судді Чернігівського апеляційного суду від 20 липня 2022 року; протоколах про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео- контроль особи від 02 вересня 2022 року; висновку судово-психіатричного експерта 18 серпня 2022 року № 264; висновку

судово-психіатричного експерта 18 серпня 2022 року № 265; висновку експерта від 16 серпня 2022 № КСЕ-19/125-22/5135-Д.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості. Об`єктивних підстав недовіряти цим доказам, вважати їх недопустимими, в тому числі і показання допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків, у суду не було.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, які є аналогічними доводам її касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.

Доводи захисника про завдання тілесних ушкоджень потерпілому при перевищенні меж необхідної оборони, судами належним чином перевірено та таку версію сторони захисту переконливо спростовано.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3

ст. 27 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із заподіянням шкоди здоров`ю та життю особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Як убачається із судових рішень, суди попередніх інстанцій, належним чином проаналізували докази, запропоновані сторонами, та перевіряючи доводи сторони захисту, дали оцінку поведінці як потерпілого ОСОБА_6 , так і засудженого, який через конфлікт у ході розпиття спиртних напоїв, спочатку завдав ударів та заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 , поводив себе агресивно. Реагуючи на його дії, потерпілий ОСОБА_6 , фізичні можливості якого через вік та стан здоров`я були явно неспівмірними з можливостями ОСОБА_5 , лише тримав в руці розкладний ніж, демонструючи його, та не здійснював злочинного посягання, яке потребувало вчинення саме таких дій, які здійснив засуджений. Суди також врахували характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 та відсутність тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , та дійшли обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_5 за своїми ознаками не становлять необхідної оборони чи перевищення її меж, а носять протиправний характер і правильно кваліфікували його дії за ч. 2 ст. 121 КК.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вказаною нормою, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3