Справа № 453/1650/22
№ провадження 1-кп/453/94/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, із неповною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 зобов`язаний згідно з судовим наказом Сколівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року у справі №453/1303/18 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ним повноліття.

Однак, ОСОБА_4 , будучи працездатним, обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів, зобов`язаний як батько утримувати свого неповнолітнього сина, у період з 01 березня 2022 року по 01 грудня 2022 року, злісно ухилився від сплати аліментів, чим допустив заборгованість по аліментах в сумі 14 281, 53 грн., хоча мав реальну можливість до сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання сина (аліментів), загальна сума якої станом на 01 грудня 2022 року складає 29288.72 гривень, що виразилось у наступному.

Так, ОСОБА_4 з 01 березня 2022 року по 01 грудня 2022 року мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, оскільки він у вказаний період на лікуванні та на обліку в центрі зайнятості не перебував, не звертався за допомогою з приводу працевлаштування, мав від тимчасових робіт прибутки, які витрачав на власні потреби, не допомагав матеріально в утриманні свого сина при відсутності обставин, які б свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів. Крім того, на письмові вимоги державного виконавця Сколівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м.Львів) про обов`язок сплати таких не реагував. А також, незважаюч на неодноразові попередження державного виконавця про наслідки ухилення від їх сплати та звернення потерпілої ОСОБА_5 про необхідність погашення заборгованості з аліментів, ОСОБА_4 виплачувати аліменти відмовлявся, виплат не здійснював та продовжував ухилятися від виконання рішення суду. Своїми умисними діяннями (діями та бездіяльністю) допустив заборгованість з виплати встановлених рішенням Сколівського районного суду Львівської області коштів на утримання сина, яка за період з 01 березня 2022 року по 01 грудня 2022 року складає 14 281,53 гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч.3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого, вину визнав повністю та пояснив, що дійсно рішенням Сколівського районного суду Львівської області йому призначено сплачувати аліменти на користь колишньої дружини на утримання сина, щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття. Достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів злісно ухилявся від сплати призначених рішенням суду коштів на утримання сина(аліментів), та погашення заборгованості з виплати аліментів. Також, будучи неофіційно працевлаштованим у вказаному періоді, отримуючи кошти та маючи можливість сплачувати аліменти, з метою ухилення від їх сплати, не повідомив державного виконавця про отримані доходи. Щиро кається у скоєному, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст. 164 КК України, визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд, допитавши обвинуваченого, заслухавши думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеризуючих матеріалів, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії ОСОБА_4 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей(аліментів) вірно кваліфіковані ч.1 ст. 164 КК України, оскільки він злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання сина(аліментів).

Обтяжуючих вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом`якшуючими вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку обставинами, передбачених ст. 66 КК України, суд вбачає його щире каяття у скоєному, активне сприяння у розкритті кримінального проступку.

При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також той факт, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаюється у вчиненому кримінальному проступку.

З урахуванням наведених обставин, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч.1 ст. 164 КК України у вигляді обмеження волі на певний строк із випробувальним терміном на певний строк та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сколівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1