Дата документу 14.12.2023 Справа № 334/1536/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1325/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/1536/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2023 року (з урахуванням ухвали від 11 серпня 2023 року про виправлення описки), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13.02.2023 року приблизно о 12 годині 40 хвилин, знаходячись у приміщенні кафе «Фенікс» за адресою: пр.Соборний, 185 м.Запоріжжя, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно з корисливих мотивів, скориставшись довірою потерпілого ОСОБА_9 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у останнього його мобільний телефон вартістю 2466 грн. 67 коп. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 направився до Повного Товариства «КЛИМЧУК і КОМПАНІЯ «ЛОМБАРД КАПИТАЛ»», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.16, приміщення 21, де шляхом укладання договору про надання фінансового кредиту під заставу майна, заклав на свій паспорт вищевказаний мобільний телефон, сим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2466 грн. 67 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство). Йому призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що як на момент ухвалення оскаржуваного вироку, так і в теперішній час обвинувачений перебуває за межами України, куди тимчасово виїхав із сім`єю через масовані обстріли м.Запоріжжя. Вказані обставини унеможливлюють наразі фактичне виконання обвинуваченим призначеного йому покарання у виді громадських робіт та вказують на невідповідність цього покарання особі обвинуваченого. Крім того, ці обставини призведуть до вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК (невиконання судового рішення), а тому призначене судом покарання не відповідає завданням кримінального закону та меті призначення покарання. Також обставини щодо відсутності працевлаштування обвинуваченого не є беззаперечним доказом неможливості призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу та відповідно сплатити ним відповідний штраф з інших джерел отримання коштів. Наразі обвинувачений отримує за кордоном тимчасову фінансову допомогу, знаходить тимчасові оплатні підробітки, що також вказує на доцільність призначення йому покарання у виді штрафу. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, крім щирого каяття, слід визнати і наявність на утриманні у обвинуваченого двох малолітніх дітей, матері, яка є особою з інвалідністю, за якою обвинувачений здійснює постійний догляд. Отже є всі підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу нижче від найнижчої межі із застосуванням ст.69 КК, яке буде більш доцільним та суспільно корисним за теперішніх умов.

Обвинувачений та захисник були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та просили здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності. В спільно поданій заяві зазначили «просимо суд розгляд справи … здійснювати без участі ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 . Апеляційну скаргу ОСОБА_8 …. підтримуємо та просимо задовольнити її в повному обсязі».

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник вважала, що призначене обвинуваченому покарання за своїм видом не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тому просила вирок суду змінити, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК у виді штрафу в розмірі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.190 КК.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитись із такими доводами та вимогами захисника виходячи з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги і дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Своє рішення щодо виду призначеного обвинуваченому покарання суд першої інстанції належним чином обґрунтував у вироку, навівши при цьому мотиви неможливості призначення обвинуваченому іншого виду покарання, аніж громадські роботи.

Зокрема суд першої інстанції обґрунтовано врахував положення ст.53 КК, відповідно до яких призначаючи покарання у виді штрафу суд повинен враховувати майновий стан винного.

За матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не працевлаштований. А тому суд першої інстанції цілком законно визначився з тим, що така обставина унеможливлює призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу та виправних робіт.

Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду, а також доказів наявності у обвинуваченого коштів на оплату штрафу захисник до апеляційної скарги не долучила.

Крім того, за санкцією ч.1 ст.190 КК мінімальний розмір штрафу становить дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн. Захисник у скарзі просила на підставі ст.69 КК призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 8500 грн., що є значно меншим від мінімального розміру штрафу. На переконання колегії суддів, такі обставини додатково свідчать про об`єктивну неспроможність обвинуваченого сплатити навіть мінімальний штраф передбачений санкцією ч.1 ст. 190 КК.

Більш того, вимоги апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому покарання на підставі ст.69 КК не можуть бути задоволені, оскільки застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність трьох непогашених судимостей ОСОБА_8 різного ступеня тяжкості і вчинення ним нового кримінального правопорушення однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Жодних обмежень, передбачених ч.3 ст.56 КК, які би унеможливлювали призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, у даній справі не встановлено. Посилання захисника на неможливість відбування обвинуваченим покарання у виді громадських робіт через перебування його за кордоном, на вирішення питання про призначення покарання не впливає, оскільки закон не пов`язує можливість призначення цього виду покарання із зазначеною обставиною.

Отже, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням зазначеного колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому менш суворого покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2023 року (з урахуванням ухвали від 11 серпня 2023 року про виправлення описки) щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4