Справа № 441/1100/16-к 1-кп/441/3/2023
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2023 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4 ,
цивільного позивача ОСОБА_5 ,
її представника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, пенсіонера, одруженого, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
Порушення вказаних вимог правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди - заподіянням смерті ОСОБА_9 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що 23.01.2015 поїхав на власному автомобілі марки «ВАЗ» з м. Городок в с. Родатичі за дерев`яними кілками. По дорозі забрав з роботи з АЗС Укрнафта сина ОСОБА_9 . Коли в с. Родатичі завантажила на причіп дерев`яні кілки, поїхали назад в м. Городок. Кілки були довжиною близько 3 м., всього їх було біля 20 штук. Він був спочатку за кермом. Біля с. Вовчухи Городоцького району вони зупинилися, він пересів назад, а син сів за кермо автомобіля. В с. Братковичі вони знову зупинилися, щоб переконатися, що кілки на місці, бо далі була погана дорога. Він сидів ззаду, посередині, щоб була рівновага в автомобілі і щоб не перевантажився причеп. Автомобіль рухався зі швидкістю близько 40 км/год. За АЗС перед м. Городок на їхню смугу руху різко вискочив автобус марки «Івеко», рухаючись їм на зустріч. Він крикнув сину « ОСОБА_10 , диви, що робить», але син не зміг уникнути зіткнення. Вперше автобус побачив приблизно за 17 м до них. Його після удару викинуло з автомобіля, отямився він на узбіччі біля правого заднього колеса, а син залишився всередині. Сина зажало між переднім кріслом і стійкою, голова була на задньому сидінні. Автомобіль «ВАЗ» залишився на проїзній частині, причеп відчепився і розвернувся, а автобус відкинуло на узбіччя. Стверджує, що автобус «IVECO» виїхав на зустрічну смугу руху, а коли водій автобуса побачив перешкоду, почав тікати назад. Саме тому було не лобове зіткнення, а кутове, пошкодження на автобусі також були лише збоку. Інших транспортних засобів на момент ДТП не було, видимість була доброю, асфальт був вологий, бо був ранок, з покликанням на невинуватість, просить його виправдати.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що очевидцем події та на місці ДТП не була, дізналася про пригоду від чоловіка ОСОБА_7 , сказав їй, що розбилися на автомобілі. Бачила чоловіка у лікарні, його голова була в склі, права сторона побита, текла кров, одяг був забрудненим. ОСОБА_7 не розповідав їй хто сидів за кермом, сказав лише, що маршрутка гнала по його смузі руху. Після ДТП чоловік деякий час приймав заспокійливе.
Не зважаючи не невизнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість доведена об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а саме.
Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в суді пояснила, що 23.01.2015, зранку їхала в маршрутному автобусі марки «IVECO» з м. Львова у с. Родатичі, у автобусі займала переднє пасажирське сидіння праворуч, дещо позаду від водія, бачила проїжджу частину дороги попереду, бачила, як назустріч автобусу рухався легковий автомобіль ВАЗ з причепом, який був перевантажений та його задня частина піднімалась, побачила як автомобіль ВАЗ почало «кидати» зі сторони в сторону, потім відчула удар, після якого автобус ще проїхав по дорозі та зупинився з правої сторони по своїй смузі руху, перед ударом бачила автомобіль ВАЗ на відстані близько 10-20 м, вона вийшла з автобуса, побачила на передньому пасажирському сидінні автомобіля ВАЗ молодого хлопця без свідомості, причеп був у кюветі, бачила як ОСОБА_7 бігав навколо автомобіля ВАЗ, на запитання пасажирів автобуса ОСОБА_7 двічі відповів, що він був за кермом автомобіля, безпосередньо перед ДТП ОСОБА_7 будь-яких сигналів про небезпеку не подавав, водій автобусу постійно рухався по своїй смузі руху, на зустрічну смугу руху не виїжджав, будь-яких ям на дорозі не об`їжджав, коли побачив що автомобіль ВАЗ «кидає» в різні сторони, прийняв вправо, не бачила, щоб ОСОБА_7 вилазив із кювету чи виходив із-за узбіччя, також не бачила як він виходив з автомобіля після зіткнення, для того щоб дістати сина ОСОБА_7 з автомобіля виламували передні праві дверцята, після огляду протоколу слідчого експерименту за її участю повідомила, що дійсно така слідча дія могла проводитись за її участю.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , який в суді показав, що 23.01.2015 їхав в маршрутному автобусі марки «IVECO» по маршруту Городок Родатичі в якості пасажира, по дорозі в сторону с. Братковичі автобус їхав по своїй правій смузі руху, там він побачив як назустріч прямує автомобіль ВАЗ з причепом з колодами, якого почало кидати в різні сторони, після чого відбувся удар, автобус дещо проїхав та зупинився правіше до узбіччі на своїй смузі руху, бачив як автомобіль ВАЗ виїжджав на зустрічну смугу (смугу руху автобуса), після зіткнення вийшовши з автобусу, бачив як біля автомобіля ВАЗ ходить ОСОБА_7 , а на пасажирському сидінні перебуває молодий хлопець без свідомості, ствердив, що автобус їхав тільки по своїй смузі руху, будь яких ями на дорозі він не пам`ятає та не бачив.
Показаннями експерта ОСОБА_15 , який висновки виконаних ним судових автотехнічної експертизи технічного стану №1/74 від 16.03.2015 та №1/75 від 13.03.2015 підтримав, та повідомив, що оглядав та фотографував автобус, який на той час перебував у м. Городок та особисто проводив його випробування, гідропідсилювач керма вийшов з ладу після ДТП, згідно усіх наявних ознак пошкодження неприроднє.
Показаннями експерта ОСОБА_3 , який висновок виконаної ним судової транспортно-трасологічної експертизи №1/76 від 12.02.2015 підтримав та показав, що брав участь у якості спеціаліста в складі слідчо-оперативної групи на місті ДТП, проводив фото та відео фіксацію, схему до протоколу огляду місця події складав слідчий, зафіксував обстановку і сліди на місці події, допомагав проводити заміри, під час огляду було виявлено явні, конкретні, характерні ознаки щодо місця зіткнення, а саме осип ґрунту, пошкодження асфальтного покриття, уламки скла, що в сукупності з іншими ознаками вказувало на місце зіткнення, при порівнянні фотознімків з місця події, під час проведення експертизи та приєднаних до цивільного позову, видно що автобус перебував у тому ж самому стані, будь-яких інших ознак на місці події, які б вказували на інше місце зіткнення чи за інших обставин ним встановлено не було, під час виконання експертизи та огляду автобуса будь-яких змін на ньому він не помітив.
Показаннями свідка ОСОБА_16 , який у суді під час допиту та додаткового показав, що був слідчим по ДТП в складі слідчо-оперативної групи СУ ГУНП у Львівській обл., 23.01.2015 чергував та виїжджав на місце ДТП, безпосередньо складав протокол огляду місця події та схему до нього, будь-яких серйозних ям чи вибоїн по периметру місця події не було, на місці події спілкувався з ОСОБА_7 та його сином ОСОБА_17 , який повідомив що того дня ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завантажили причіп та в подальшому на автомобілі ВАЗ в`їхали в автобус, та у всьому ОСОБА_7 винить лише себе, жаліє про скоєне, на схемі до протоколу огляду місця події він зафіксував усі максимально можливі обставини, які стосуються вказаного ДТП, гальмівного шляху автобусу не видно, оскільки вказана ДТП була раптова, осип скла біля автомобіля ВАЗ, про який вказував ОСОБА_7 , у схему не вносився, оскільки утворився через те, що витягували з автомобіля потерпілого, вносив до протоколу огляду-місця події лише те, що вважав за необхідне, виходячи із обстановки, яка утворилась на місці ДТП, усі заміри на місці події робив безпосередньо він, в протоколі огляду слово «шляхопровід» є опискою, тому вказане у дужках, безпосередньо на місці зіткнення була рівна горизонтальна площина, однак перед і за місцем ДТП є спуск і підйом, щодо бамперу і рідини на відео чітко не видно, а лише видно вологий стан дороги, при наявності прочерків у протоколі огляду місця події відповідні відомості внесені до схеми, усі слідчі дії, вказані у відповідних протоколах, зокрема, слідчі експерименти проводив він безпосередньо таким чином як у них і вказано, учасники ставили в протоколах свої підписи лише після ознайомлення, під час проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_11 остання безпосередньо брала у ньому участь; в ході досудового розслідування ОСОБА_7 неодноразово змінював свої показання. Також повідомив, що прокурор ОСОБА_18 був включений у групу прокурорів одразу з моменту початку досудового розслідування.
Показаннями експерта ОСОБА_19 , який висновки проведених ним експертиз підтримав та у суді показав, що проводив судові експертизи у даному кримінальному провадженні, при виконанні експертиз безпосередньо оглядав об`єкти дослідження в м. Городок у присутності слідчого, під час огляду протокол не складався, особисто фотографував і друкував фотосвітлини, на дослідження також надавались усі матеріали кримінального провадження, самостійно матеріали не збирав, вивчав пошкоджені транспортні засоби та слідову обстановку, під час виконання судової експертизи №1535 об`єкти не оглядав, а використав дані огляду, проведеного в судовій експертизі №1694, пояснив, що у зв`язку із відсутністю на диску відповідних трас, які б могли виникнути при прямому чи боковому переміщенні, а також відповідних нашарувань асфальтного покриття наявність або відсутність вказаного колеса при проведенні експертиз жодним чином не вплинуло на об`єктивність досліджень згідно заданих досудових слідством питань, за наслідками вивчення слідової обстановки, зафіксованої в наданих на дослідження матеріалах кримінального провадження, зокрема, протоколу огляду місця події ДТП та інших матеріалів встановлено, що для того щоб вчинити зіткнення під таким кутом автобус повинен був виїхати із-за меж дороги зі смуги руху автомобіля ВАЗ, зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху автобуса «IVECO». Також показав, що є неспроможними показання ОСОБА_7 щодо перебування його сина ОСОБА_9 за кермом, оскільки, в момент зіткнення транспортних засобів, переміщення водія і пасажира автомобіля ВАЗ відбувалось наступним чином, водій в напрямку до руху, пасажир в напрямку правих передніх дверей. ОСОБА_9 внаслідок удару під час ДТП не міг переміститись з водійського на праве переднє пасажирське сидіння.
Показаннями свідка ОСОБА_20 , який у суді показав, що 23.01.2015 прибув на місце ДТП приблизно за 45 хв. після події, автобус стояв біля узбіччя на правій стороні смуги, як механік того дня обслуговував маршрут Львів Родатичі, ретельно оглянув автобус і на маршрут автобус виїхав повністю справним, водій ОСОБА_8 був у шоковому стані, розповів йому про події які трапились, характеризує ОСОБА_8 позитивно, зарекомендував себе як професіонал, того дня ОСОБА_8 більше 8 годин не працював, згідно графіку мав відпочинок з 11 год. до 16 год, на місці ОСОБА_7 він не бачив, при спілкуванні з сином ОСОБА_7 . ОСОБА_17 дізнався, що ОСОБА_7 дійсно в`їхав своїм автомобілем в автобус, стан дорожнього покриття був нормальним, великих ям по периметру місця ДТП він не бачив, витоку будь-якої рідини з автомобілів не бачив, кругляк на дорозі з метою укриття слідів злочину не переміщував та про сліди автобуса нічого не вказував, до 27.01.2015 автобус будь-якому ремонту не піддавався, бампер автобус був підв`язаний з метою транспортування, експерти оглядали автобус, пошкоджений у ДТП і до моменту огляду експертами він будь-яким чином не розкомплектовувався, при цьому бампер спеціально опустили для того, щоб сфотографувати рульової колонки, трубки на рульовій колонці до ДТП пошкоджені не були, в ході ДТП дрова автобус не пошкодили.
-протоколом огляду транспортного засобу, а саме автобуса марки «IVEСO» р.н.з. НОМЕР_3 від 23.01.2015р., за участі спеціаліста-автотехніка НДЕКУ ОСОБА_21 , понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , яким встановлено зовнішнє пошкодження передньої частини автобуса, по закінченню якого транспортний засіб направлено на майданчик тимчасового утримання. Заяв та зауважень осіб, у тому числі водіїв, які брали участь у огляді, з питань огляду, складання протоколу огляду та схеми, а також несправностей транспортних засобів не поступило та у вказаному протоколі не зафіксовано.
-висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1 від 23.01.2015р., згідно з яким у ОСОБА_8 ознак сп`яніння не виявлено.
-висновком експерта № 17/15 від 06.02.2015р., згідно з яким причиною смерті ОСОБА_9 , 1990 р.н., є відкрита черепно-мозкова травма, яка виразилась переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливами над і під твердою мозковою оболонкою, в м`яку мозкову оболонку, в тканину і шлуночки головного мозку. При експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено садно на правій надбрівній ділянці, підшкірні крововиливи на чолі і обох тім`яних ділянках, лінійний перелом по тім`яному шву з переходом на обидві скроневі кістки, крововиливи над твердою і під твердою мозковою оболонкою, масивні крововиливи в м`які мозкові оболонки, крововилив в речовину мозку і шлуночки мозку. Виявлені ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, якими міг бути удар тіла об виступаючі частини салону автомобіля в момент ДТП. Травма голови була небезпечною для життя у момент її заподіяння, сприяла настанню смерті і у живої особи відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
-висновком експерта № 23/15 від 06.02.2015р., згідно з яким у ОСОБА_7 виявлено закритий перелом середньої третини правої ключиці, забій грудної клітки. Даний перелом утворився незадовго до його поступлення у лікарню від дії тупого предмету, викликав тривалмй розлад здоров`я (більше 21 дня) та відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості.
-висновком експерта № 1/75 від 16.03.2015р., згідно з яким на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автобуса марки «IVEСO» р.н.з. НОМЕР_3 знаходиться у працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією, будь яких несправностей системи виявлено не було. На момент огляду система рульового управління досліджуваного автобуса марки «IVEСO» р.н.з. НОМЕР_3 знаходиться у несправному стані по причині необхідності прикладання надмірного зусиллядо рульового колеса при повертанні керованих коліс. Причиною такого стану системи стало механічне пошкодження гідропідсилювача рульового механізму та витік з нього робочої рідини (масла). Несправності системи рульового управління досліджуваного автобуса марки «IVEСO» р.н.з. НОМЕР_3 утворились під час ДТП у момент дії на автомобіль значних короткочасних ударних навантажень.
-висновком судової автотехнічної експертизи № 765 від 12.05.2016р., згідно з яким на момент огляду та дослідження система зовнішнього освітлення причепа «ШЗК», р.н.з. НОМЕР_2 не відповідає вимогам ПДР України та ДСТУ 3649-97 внаслідок розриву електропроводів, також на момент огляду та дослідження стан шин причепа «ШЗК», р.н.з. НОМЕР_2 не відповідає вимогам ПДР України та ДСТУ 3649-97 внаслідок встановлення на одній осі шин з різними малюнками протектора, на момент оглянута дослідження стан тягово-зчіпного пристрою вказаного причепа відповідає вимогам ПДР України та ДСТУ 3649-97.
-висновком комплексної судової трасологічної та криміналістичної експертизи відео-, звукозапису № 1849/1850 від 12.07.2016р., згідно з яким встановити по даному відеозапису морфологічні характеристики (загальні та окремі ознаки) слідів коліс на зображеннях не дається можливим із-за ракурсу зйомки та недостатньої чіткості і роздільної здатності відеозапису, а отже, встановити належність даних слідів певної категорії транспортних засобів або конкретно шинам коліс автобуса марки IVEСO Sor C9.5, р.н.з. НОМЕР_3 , а також їх розмірні характеристики, не видалось можливим. Слід шини, виявлений на лінії дорожньої розмітки, що розділяє смуги для руху, ймовірно був залишений шиною колеса легкового автомобіля, яка мала малюнок протектора з чотирма смугами грунтозачепів. Встановити кутове розташування даного сліду відносно елементів дороги не видається можливим із-за ракурсу відеозйомки.
-висновком судової автотехнічної експертизи № 1220 від 02.08.2016р., згідно з яким у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був, з технічної точки зору, керуватись вимогами п.п. 1.5., 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу», «небезпека для руху»), 2.3 (Д), 10.1,16.13 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій перед зміною напряму руху та виїздом на зустрічну сторону проїжджої частини повинен був дати дорогу зустрічному автобусу ІВЕКО. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_8 повинен був, з технічної точки зору, керуватись п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»), 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої з можливих, віддалі) із заданого моменту виникнення небезпеки для руху. При заданих вихідних даних водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення із зустрічним автобусом ІВЕКО і для цього водієві ОСОБА_7 необхідно (і достатньо) було дати дорогу згаданому автобусу. При заданих вихідних даних водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із легковим автопоїздом, який керував водій ОСОБА_7 , при заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору є та обставина, що водій ОСОБА_7 , керуючи легковим автомобілем, виїхав на смугу руху автобуса ІВЕКО, не давши дорогу цьому транспортному засобові, який під керуванням водія ОСОБА_8 рухався із зустрічного напрямку прямо.
-висновком судової автотехнічної експертизи № 1536 від 05.08.2016р., згідно з яким у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був, з технічної точки зору, керуватись вимогами п.п. 1.5., 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу», «небезпека для руху»), 2.3 (Д), 10.1,16.13 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій перед зміною напряму руху та виїздом на зустрічну сторону проїжджої частини повинен був дати дорогу зустрічному автобусу ІВЕКО. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_8 повинен був, з технічної точки зору, керуватись п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»), 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої з можливих, віддалі) із заданого моменту виникнення небезпеки для руху. При заданих (тільки технічно спроможних) вихідних даних водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення із зустрічним автобусом ІВЕКО і для цього водієві ОСОБА_7 необхідно (і достатньо) було дати дорогу згаданому автобусу. При заданих (тільки технічно спроможних) вихідних даних водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із легковим автопоїздом, який керував водій ОСОБА_7 . При заданих (тільки технічно спроможних) вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору є та обставина, що водій ОСОБА_7 , керуючи легковим автопоїздом, виїхав на смугу руху автобуса ІВЕКО, не давши дорогу цьому транспортному засобові, який під керуванням водія ОСОБА_8 рухався із зустрічного напрямку прямо.
Завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, зібраних органом досудового розслідування, на підставі якої суд вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього правопорушення (пункти 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК).
Наведені приписи вказують на те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (не підтвердження) доказами обставин, що за вимогами ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує викладене в обвинувальному акті, зокрема, щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.
Отже, оцінюючи в сукупності всі докази у даному кримінальному провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 доведеною повністю та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджено об`єктивно дослідженими у суді доказами, висновками проведених у кримінальному провадженні експертиз.
При цьому підлягає виключенню з обвинувачення порушення ОСОБА_7 п.1.10 ПДР України (у частині значення термінів), оскільки п.1.10 ПДР України лише тлумачить значення термінів, що наведені у цих Правилах, не встановлюючи при цьому жодних прав та обов`язків для учасників дорожнього руху, відтак особі не може бути поставлено у вину порушення цього пункту ПДР України.
За положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 104, ч. 2 ст. 105 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у протоколі, на носії інформації, на якому, за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії. Описова частина протоколу повинна містити отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи. Додатками до протоколу можуть бути: аудіо-, відеозапис процесуальної дії; фототаблиці, схеми, інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.
Під час дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, у суді встановлено, що вони отримані у встановленому законом порядку та об`єктивно, у сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України.
Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що протокол огляду місця ДТП від 23.01.2015 не є належним і допустимим доказом, оскільки в ньому не було позначено місця осипу скла, крові з правої сторони автомобіля, розливу паливно-мастильних речовин, не відображено слідів руху автобуса марки «IVECO» до і після зіткнення, не зафіксовано, де знаходився причіп після ДТП тощо, оскільки протокол огляд місця події не є доказом, а джерелом такого. Поза тим, при складенні протоколу слідчий послідовно викладає весь хід процесуальної дії з вказівкою про обставини та особливості обстановки, виявленої ним, що не позбавляє інших учасників такої слідчої дії можливості викласти свої зауваження та доповнення, проте, як вбачається із протоколу, вказана слідча дія проведена за участі понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , що підтверджується їх підписами, зауважень та заяв з приводу складення протоколу огляду від учасників проведення огляду не поступило. Схема до протоколу огляду місця події від 23.01.2015 також підписана слідчим та понятими без зауважень, вказаний протокол відповідає всім вимогам ст. 104 КПК України щодо змісту вступної, описової та резолютивної частин, отриманий у порядку, встановленому КПК України, а отже відповідно до вимог ч.1 ст. 86 КПК України є допустимим доказом у справі. Окрім того, жоден з учасників не заперечував правильності зазначення у вказаному протоколі місця, часу проведення вказаної слідчої дії, а на таблицях ілюстрацій до даного протоколу правильності відображення загального вигляду місця ДТП.
Ту обставину, що до прибуття на місце ДТП слідчого, кілька дерев`яних стовпців було забрано з проїжджої частини дороги, як про це в суді показав свідок ОСОБА_20 , щоб звільнити її для руху та огородити місце події, суд розцінює як таку, що не свідчить про умисну зміну обстановки на місці ДТП, не впливає на обставини, що стосуються події і можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин події.
Безпідставними також суд вважає показання обвинуваченого та свідків в тій частині, що автобус марки «IVECO», виїхавши на його смугу руху, об`їжджав вибоїну на дорозі, яку заасфальтували в день похорону його сина, оскільки такі не підтверджені жодними належними доказами у справі і суперечать численним показанням свідків, яким у суду немає підстав не довіряти, та письмовим матеріалам справи. З показань в суді свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 даних, які б свідчили про те, що безпосередньо перед місцем ДТП, на смузі руху в напрямку с. Шегині, були ями та вибоїни, котрі перешкоджали руху транспортних засобів, як про це покликався обвинувачений ОСОБА_7 , не встановлено. Свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_28 у суді обставин, які б заперечували причетність ОСОБА_7 до вчинення даної ДТП, не повідомили, крім того, у суді встановлено, що ОСОБА_28 з ОСОБА_7 перебуває у товаристських відносинах, а ОСОБА_29 дав свідчення про наявність ями на дорозі на прохання обвинуваченого, при цьому, в ході допиту свідки не вказали точне місце розташування та розміри ями і яким чином саме вона могла стати причиною ДТП, інші свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 у суді вказали, що будь-яких ям чи вибоїн на дорозі, які б перешкоджали руху транспортних засобів не бачили.
Суд не має підстав сумніватись у достовірності розмірів ширини проїзної частини дороги та узбіч, на місці події, як це зафіксовано у протоколі огляду місця події від 23.01.2015 та схемі до нього, оскільки обміри здійснені на відрізку дороги де сталася ДТП, а відомості, щодо ширини дороги М-11 Львів-Шегині (км 32 + 000 км 33 + 000), у довідці Служби автомобільних доріг у Львівській області від 14.03.2017 № 03-1294/0538 проводились лише 21.06.2017, а тому можуть відрізнятись від розмірів, встановлених при огляді місця події.
Та обставина, що в судовому засіданні ОСОБА_11 не могла в деталях показати обставини проведення з нею слідчого експерименту, суд з огляду на час, що минув з моменту ДТП і проведення слідчої дії, розцінює як таку, що не може свідчити про неправдивість її показань, або ж, що така слідча дія з нею не проводилась.
Покликання обвинуваченого на недоліки журналу передрейсового технічного та медичного огляду, технічних несправностей автобуса «IVECO» та непроходження ним технічного огляду, суд оцінює критично, оскільки такі у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.
У своїй діяльності експерти керуються Конституцією України, Законом України «Про судову експертизу», Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», процесуальним законодавством та іншими законами України, Указами Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами і розпорядженнями Міністерства юстиції України, іншими нормативно-правовими актами, спеціальною літературою.
Твердження обвинуваченого про незаконність проведених у провадженні експертиз, з огляду на проведення таких у встановленому КПК порядку, що підтверджується постановами про призначення експертиз у матеріалах кримінального провадження, суд оцінює критично. Суд бере до уваги покликання ОСОБА_7 про деякі недоліки при проведенні експертиз, зокрема, його міркування щодо дослідженні колеса від автомобіля, проте, у справі були проведені також інші, у т.ч., комплексні експертизи, висновки експертиз підтримали у судових засіданнях експерти, та з огляду на їх пояснення у суді, немає підстав для визнання таких недопустимими доказами. КПК України не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими.
Верховний суд у Постанові від 18.10.2023 у справі № 128/3780/16-к вказав, що юридичний аналіз причинно-наслідкового зв`язку виходить за рамки дослідження технічної причинності між діями учасника дорожнього руху і виникненням ДТП, яку за встановленими методиками досліджують відповідні автотехнічні експерти. Вирішення питання про те, діяння якого учасника ДТП є головною умовою заподіяння наслідків, належить до компетенції суду, адже за приписами кримінального процесуального закону висновки експертів не є обов`язковими для органу, який здійснює провадження (ч. 10 ст. 101 КПК) і вони підлягають оцінці у сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами.
Ураховуючи складність визначення універсального алгоритму встановлення причинного зв`язку між порушенням нормативних вимог та настанням шкідливих наслідків, позаяк в кожному конкретному випадку цей зв`язок ускладняється і зумовлюється значною кількістю різноманітних чинників (зміст, комбінації та послідовність виникнення яких майже завжди є унікальною), оцінці в кримінальному провадженні підлягають найбільш значущі особливості, на які потрібно зважити для встановлення необхідного причинного зв`язку як складової підстави кримінальної відповідальності. Суд з`ясовує характер порушень, які допустив кожен із учасників ДТП, на підставі чого доходить висновку про те, чиї дії є причиною заподіяних наслідків. Діяння винуватого є головною і визначальною умовою настання суспільно небезпечного наслідку.
За наведеного, суд враховує, що згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 1220 від 02.08.2016 та № 1536 від 05.08.2016р при заданих (тільки технічно спроможних) вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору є та обставина, що водій ОСОБА_7 , керуючи легковим автопоїздом, виїхав на смугу руху автобуса ІВЕКО, не давши дорогу цьому транспортному засобові, який під керуванням водія ОСОБА_8 рухався із зустрічного напрямку прямо.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 статті 87 КПК України).
Під час розгляду обвинувального акту та дослідження доказів не встановлено доказів, які отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини що вплинуло на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), практики ЄСПЛ та національного законодавства, не встановлено обставин, які прямо та істотно порушують права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути, що б слугувало підставами для визнання будь-яких досліджених доказів у даному кримінальному провадженні недопустимими. Досліджені докази є взаємоузгодженими та взаємодоповнюючими між собою, а певні процесуальні порушення не є істотними та не зумовлюють появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальних дій.
Суд, покликання обвинуваченого на інші недоліки, допущені слідчим при проведенні процесуальних, слідчих дій у провадженні, а також щодо недопустимості інших доказів (документів) долучених прокурором до провадження, із врахуванням вищенаведеного аналізу доказів, оцінює як такі, що принципового значення не мають.
При цьому, суд ураховує позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 11.04.2019 у справі №642/5974/13-к, що встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів, не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано, та показання потерпілих та /або свідків.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Судом дотримано вимог ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, створено всі необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав в т.ч. і для самостійного підтримання стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кримінальним процесуальним законом, в т.ч. і на збирання сторонами захисту та подання суду речей, документів, інших доказів.
За наведеного, підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , як про це просить обвинувачений, з огляду на вищенаведене, у суду немає.
Призначаючи покарання обвинуваченому згідно вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який вперше притягується до відповідальності, враховуючи характер та ступінь його участі у вчиненні кримінального правопорушення, та обирає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, у виді позбавлення волі та без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Отже, враховуючи вищенаведене, і, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин, характеристику особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером, його стан здоров`я, те, що він втратив сина, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, висновок органу пробації, суд приходить переконання про можливість його виправлення і перевиховання без реального відбування покарання, тобто із застосуванням ст. 75 КК України.
При цьому суд вважає за недоцільне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючі його вік та стан здоров`я, що він є пенсіонером та особою з інвалідністю, хворіє, а отже, позбавлення права керування транспортним засобом, на думку суду, може позбавити його можливості вільного відвідування лікувальних закладів.
Таке покарання є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
В суді обвинувачений цивільний відповідач ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, у зв`язку із чим вимоги цивільного позову у частині заявлених до нього позовних вимог заперечив повністю.
Цивільний відповідач ПрАТ «СК «Провідна» з покликанням на недоведеність розміру шкоди цивільний позов ОСОБА_5 у частині заявлених до них позовних вимог заперечили, про що подали письмовий відзив.
За наслідками розгляду у суді цивільний позов ОСОБА_5 до ПрАТ «СК «Провідна», ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП суд задовольняє частково та стягує з з ОСОБА_7 5000,00 грн. моральної шкоди, в решті частині відмовляє, з огляду на наступне.
Внаслідок ДТП пошкоджено транспортний засіб - автобус марки "IVECO", р.н. НОМЕР_3 , належний ФОП ОСОБА_5 .
За положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092.
Долучена до цивільного позову довідка ФОП ОСОБА_5 № 01 від 28.09.2016, складена позивачем, дійсно містить марку, модель і державний реєстраційний номер транспортного засобу, який отримав пошкодження внаслідок ДТП, між тим, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику у результаті пошкодження транспортного засобу визначена позивачем самостійно, без урахування вищевказаної Методики та без залучення експерта та оцінювача, не містить переліку робіт, не містить покликання на дані товарознавчого дослідження або висновок судової автотоварознавчої експертизи, а отже не може бути належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При цьому згідно ч.2 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України, процесуальні витрати у відповідності до ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави, запобіжний захід у провадженні не обирався.
Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування обраного за цим вироком покарання з випробовуванням на один рік шість місяців.
В порядку ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_5 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 5000,00 (п`ять тисяч) грн. завданої моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1