Номер провадження: 11-сс/813/1649/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 , власника майна ОСОБА_7 ,

представників власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги власника майна ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.09.2023 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися ними до скасування арешту у встановленому КПК України порядку, а саме на:

- грошові кошти у сумі 500 доларів США 5 купюрами номіналом 100 доларів США кожна 18.03.2015, які добровільно видано суддею Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 із лівого карману брюк: LB96684193EB2, HK36628206BK11, KL88580838CL12, HK13941955B11, KK19808326CK11;

- грошові кошти у сумі 2000 доларів США 20 купюрами номіналом 100 доларів США кожна, які вилучено з барсетки належної ОСОБА_8 : HL22256433C, HB17525725N, DF08536767B, KB40922518K, KB66865907G, KF42303233D, HB87174394M, HB02773609P, HF88151834B, KB04342529I, KB85832313E, HL94410094F, KB68389408P, KB68389405P, KL52873768D, KI01609633A, KF10866502C, KB69159306C, KF10866501C, FG85329607A;

- грошові кошти у сумі 500 доларів США 5 купюр номіналом 100 доларів США кожна, які виявлено під час проведення 18.03.2015 обшуку службового кабінету судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 , та з робочого столу його помічника ОСОБА_11 вилучено: LL57132315D, HB80074518G, LB96166808A, KL88580839C, HB79771152A;

- грошові кошти у сумі 1900 доларів США 19 купюрами номіналом по 100 доларів США кожна, виявлено слідчим 18.03.2015 під час проведення обшуку належного ОСОБА_7 автомобіля марки «ЗАЗ Сенс» та його особистого обшуку після затримання із сумки чорного кольору вилучено: LL10247315E, LB04512719F, KF47822296A, LB26250201M, KK69843046C, FF46407782B, LL70223098D, LB33501983K, KF62189494C, BB63571052A, FB81866578B, KB44390400R, AB33139782A, HF75727360C, HB53312306M, HE22096444A, LC64505900A, LJ34645582A, LL10247319E.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя прийшов до переконання, що грошові кошти визнані речовими доказами є предметом злочину (предметом неправомірної вигоди) та з метою забезпечення збереження такого майна та недопущення знищення, перешкоджання встановлення істини в рамках к/п №0000265 від 01.08.2023, оскільки ст. 367 КК України передбачає кваліфікуючі ознаки «істотна шкода» та «тяжкі наслідки», при цьому на даний час кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України є попередньою, не допитані оперативні працівники які здійснювали негласні слідчі (розшукові) дії, свідок ОСОБА_12 , не здійснено тимчасового доступу до к/п № НОМЕР_1 , необхідно застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що слідчим суддею не надано жодної оцінки наданих ОСОБА_7 заперечень та доказів.

Посилаючись на викладене, власник майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_9 зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді незаконна та необґрунтована, з огляду на наступне:

- слідчий суддя обґрунтовуючи накладення арешту на грошові кошти у даному кримінальному провадженні фактично надав оцінку обставинам кримінального провадження №0000109 від 25.02.2015, яке вже розглянуто судом по суті;

- слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність підстав для арешту грошових коштів саме в зазначеному кримінальному провадженні, не вказав яке доказове значення вони мають та які обставини підтверджують;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що прокурором не надано жодного доказу, що грошові кошти були вилучені у межах даного кримінального провадження.

Посилаючись на вищенаведені обставини представник власника майна ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_7 , представника власника майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При цьому, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно (т. 1, а.с. 1-7) вбачається, що він просив накласти арешт на майно, яке виявлено та вилучене в межах к/п №0000109 від 25.02.2015, а саме на: - грошові кошти у сумі 500 доларів США 5 купюрами номіналом 100 доларів США кожна 18.03.2015, які добровільно видано суддею Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 із лівого карману брюк; - грошові кошти у сумі 2000 доларів США 20 купюрами номіналом 100 доларів США кожна, які вилучено з барсетки належної Шепітку; - грошові кошти у сумі 500 доларів США 5 купюр номіналом 100 доларів США кожна, які виявлено та вилучено під час проведення 18.03.2015 обшуку службового кабінету судді Суворовського райсуду м. Одеси ОСОБА_8 , та з робочого столу його помічника ОСОБА_11 , з метою збереження цього майна.

В свою чергу, згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частина 1 статті 98 КПК України встановлює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, із матеріалів провадження, в тому числі з витягу із ЄРДР в к/п №0000265 від 01.08.2023 вбачається, що Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України (т. 1, а.с. 8), а саме щодо можливої службової недбалості службових осіб, які здійснювали досудове розслідування у к/п № 0000109 від 25.02.2015 під час видачі та отримання грошових коштів для проведення негласної слідчої (розшукової) дії в рамках вищевказаного кримінального правопорушення, що спричинило істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам.

При цьому, диспозиція ч. 1 ст. 367 КК України передбачає відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Натомість, апеляційному суду не надано жодного доказу про те, що грошові кошти, на які оскаржуваною ухвалою слідчого судді був накладений арешт, стосуються вказаного кримінального провадження за ч. 1 ст. 367 КК України, та яким чином таке майно може бути використане, як доказ службової недбалості.

Окрім того, слідчий суддя обґрунтовуючи своє рішення про необхідність накладення арешту на грошові кошти в межах к/п №0000265 від 01.08.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, фактично посилається на обставини к/п №0000109 від 25.02.2015.

Разом із тим, у к/п №0000109 від 25.02.2015, в межах якого були вилучені грошові кошти, Первомайським міськрайсудом Миколаївської обл. 29.03.2019 постановлено вирок, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виправдано та вирішено питання щодо долі речових доказів, зокрема повернути власникам вилучені грошові кошти, при цьому, у подальшому ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21.06.2023 зазначений вирок залишено без змін тим самим набрав законної сили.

Так, апеляційним судом встановлено, що фактично жодних процесуальних дій на збір доказів щодо причетності арештованого майна, зокрема, грошових коштів до зазначеного кримінального провадження органом досудового розслідування здійснено не було.

Як наслідок, зазначені грошові кошти, не відповідають вимогам, наведеним у ст. 98 КПК України, оскільки не являються ні предметом злочину, ні знаряддям його вчинення та не містять жодних відомостей, які б могли бути використані для доведення обставин в рамках зазначеного к/п №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, тому колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не було доведено необхідності накладення арешту на вказані грошові кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 пояснив, що основною метою реєстрації к/п №0000265 від 01.08.2023 та накладання в межах вказаного к/п арешту на зазначені грошові кошти було їх збереження до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги прокурора на вирок Первомайського міськрайсуду Миколаївської обл. 29.03.2019 та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 21.06.2023, що на переконання колегії суддів, свідчить про надуманість підстав для його накладання.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , натомість органом досудового розслідування не було доведено їх причетності до кримінального провадження за ч. 1 ст. 367 КК України та те, яким чином воно може бути використане як доказ в зазначеному кримінальному провадженні.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали слідчого судді в повному обсязі, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також постановленням нової ухвали про відмову в повному обсязі в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на грошові кошти, вилучені в межах к/п №0000109 від 25.02.2015.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги власника майна ОСОБА_7 та представника ОСОБА_9 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.09.2023, про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, в межах к/п №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у к/п № №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а саме грошові кошти, перелік яких міститься в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4