Справа № 487/188/24
Провадження № 1-кс/487/645/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000084, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000084, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Тобто враховуючи покарання, яке йому загрожує у разі засудження, ОСОБА_5 може ухилитись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків, які б могли його стримувати за місцем фактичного проживання, робить даний ризик об`єктивним. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім цього, ОСОБА_5 відомі анкетні дані потерпілого у кримінальному провадженні, що дає можливість йому у разі не обрання запобіжного заходу, пов`язаного із триманням під вартою, зустрітись із вказаною особою поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовлянням або погрозами змушувати його змінити свої покази. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України Крім того, ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, підозрюється у скоєні корисливого кримінального правопорушення, дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність, а той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні нового кримінального правопорушення маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість та вчинення подібного кримінального правопорушення, та його попередні неодноразові засудження вказує на його стійку антисоціальну поведінку та робить даний ризик об`єктивним. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою виявиться недостатнім, так як не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вищевказаним ризикам на час проведення досудового розслідування та судового розгляду справи по суті у суді. Вік, сімейний стан та стан здоров`я ОСОБА_5 не перешкоджають його утриманню в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.

Захисник у судовому засіданні зазначив про недоведеність неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначив, що дійсно наніс тілесні пошкодження потерпілому, але без наміру заволодіння його речами.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000084.

В ході проведеного досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

За версією сторони обвинувачення, 10.01.2024 року, близько 11.00 години ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 на вул. Крилова у м. Миколаєві зустріли потерпілого ОСОБА_8 , якого в подальшому ОСОБА_5 запросив до квартири за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , для спільного вживання алкогольних напоїв.

Цього ж дня, приблизно о 14.00 годині, перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерплого ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій спільний корисливий злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні вказаної квартири, під приводом того, що потерпілий нібито займається незаконним збутом наркотичних засобів, ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_8 удар кулаком в область обличчя, а ОСОБА_7 , який знаходився поруч, наніс не менше 3-х ударів в область голови потерплого. Від нанесених ударів потерпілий ОСОБА_8 впав на підлогу та ОСОБА_5 вихопив з рук потерпілого належний йому мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі «G7», вартістю 3000 грн.

Продовжуючи свої спільні злочинні дії, з метою подолання подальшого опору потерпілого, ОСОБА_7 притиснув потерпілого до підлоги, завів йому руки за спину, а ОСОБА_5 обмотав зап`ястя потерпілого клейкою стрічною («скотчем»), тим самим позбавивши потерпілого можливості вільно рухатись. Після чого ОСОБА_5 почав вимагати від потерпілого пароль для розблокування мобільного телефону, після отримання якого ОСОБА_5 почав перевіряти інформацію у телефоні, а ОСОБА_7 продовжив застосовувати насильство до потерплого, а саме наносив удари пляшкою з-під газованого напою по тулубу та голові останнього.

В подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, узяв до рук предмет схожий на кухонний ніж, та почав погрожувати потерпілому застосуванням насильства, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, у тому числі вбивством, після чого за допомогою ножа зрізав з зап`ястя та заволодів резиновим браслетом потерпілого.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 під приводом погроз застосування фізичного насильства, дізнався домашню адресу потерпілого ОСОБА_8 , зазначивши, що у разі звернення до правоохоронних органів, останній прийде до його місця проживання з метою реалізації своїх висловлених погроз, після чого погрожуючи застосуванням фізичного насильства почав вимагати у потерпілого передати йому належну йому куртку чорного кольору, вартістю 1000 грн.

Потерпілий, ОСОБА_8 , після насильницьких дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , сприймаючи загрозу своєму життю з боку ОСОБА_5 як реальну, та вважаючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 можуть реалізувати зазначені погрози, передав ОСОБА_5 вищевказану куртку.

Після цього ОСОБА_5 дозволив потерпілому ОСОБА_8 залишити зазначену квартиру.

Внаслідок спільних умисних протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, лівої вушної раковини, шиї, передньої та задньої поверхні грудної клітини, обох верхніх кінцівок, які за ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також забою м`яких тканин спинки носа, забою м`яких тканин голови, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

10.01.2024 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

11.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про скоєння кримінального правопорушення від ОСОБА_8 ; рапортом інспектора УПП в Миколаївській області ОСОБА_9 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками; протоколом обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; висновком судово-медичної експертизи №33 від 11.01.2024 року, де описано тілесні ушкодження, наявні у потерпілого ОСОБА_8 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, в тому числі на тимчасово непідконтрольній Україні території, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілого у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілого, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаною особою ОСОБА_5 може здійснювати на нього вплив з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які йому відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, в умовах воєнного стану, та, з урахуванням даних про його особу, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання від від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1990 році, на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 має середню освіту, підтверджені дані щодо перебування у шлюбі та наявності дітей відсутні, на утриманні нікого не перебуває. Підозрюваний проживає один в орендованому житлі, офіційне джерело доходу відсутнє. ОСОБА_5 має ряд не знятих та не погашених судимостей; повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази, доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , як зазначалось раніше, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, вчиненого із застосуванням насильства, беручи до уваги дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави. Обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження, отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 10.03.2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 16.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1