ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3134/23 Справа № 175/4442/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001824, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Тихе Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Окрім цього, вирішено стягнути з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду в розмірі 60 738 грн. 35 коп., а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Згідно з обставинами, встановленими судом, обвинувачений ОСОБА_7 01 вересня 2015 року, близько 12.10 годин, керуючи технічно справним автомобілем «IVEKО DAILY 60С15», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , здійснював рух зі сторони вулиці Запорізьке шосе м. Дніпропетровська по автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» в напрямку вулиці Старокодацької м. Дніпропетровська, в лівому ряді руху, зі швидкістю 60-65 км/годину, більш точно швидкість руху встановити не виявилось можливим.

В дорозі, під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Старокодацької м. Дніпропетровська, обвинувачений ОСОБА_13 , не переконався в небезпеці руху, не переконався, що на світлофорі в його напрямку руху включився «червоний» сигнал, який забороняє рух, продовжив рухатися далі, при цьому виїхав на перехрестя по якому справа-наліво зі стороні с. Дослідне в напрямку вулиці Старокодацької рухався автомобіль «Дачія-Логан», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупиню транспортного засобу або небезпечного об`їзду не прийняв, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів.

При зіткненні транспортних засобів водію ОСОБА_15 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми в скроневій області праворуч; закритої тупої травми грудної клітини, з переломами 7-го, 8-го та 9-го ребер ліворуч по середньо- пахвовій лінії зі зміщенням уламків, контузії лівої легені, лівостороннього пневмотораксу, підшкірного крововиливу в проекції 7-го ребра ліворуч, підпткірної емфіземи м`яких тканин в проекції 6-го та 9-го ребер ліворуч, садна в області лівої лопатки; закритого перелому лонної та сідничної кісток ліворуч; підшкірної гематоми по внутрішній поверхні лівого кульшового суглобу; гематоми по зовнішній поверхні лівого плеча з забійними ранами та саднами на їх тілі; закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків, які відносяться до тяжких, як небезпечних для життя.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виражається в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 8.7.3 «е», 8.10 та 12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, при призначенні обвинуваченому покарання суд не надав належної оцінки тим обставин, що ОСОБА_7 не визнав свою вину, постійно змінював свою позицію та відшкодував збитки потерпілій лише частково та зі спливом тривалого строку. Прокурор вважає, що суд помилково врахував визнання обвинуваченим своєї вини в якості пом`якшуючої покарання обставини, оскільки воно спрямовано лише на уникнення покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким застосування положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та не застосовуючи додаткове. Позовну заяву ОСОБА_11 задовольнити, стягнувши визначену судом суму солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Так, адвокат зазначає, що суд не врахував даних схеми місця ДТП, згідно з якими світлофор є несправним, а гальмівний шлях автомобіля, яким керував ОСОБА_7 до місця зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_11 починається до перехрестя та світлофорної опори, внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про те, що обвинувачений виїхав на перехрестя, де і застосував екстрене гальмування. При цьому, поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_7 керувався ПДР при непрацюючому світлофорі, а тому не міг передбачити, що зі сторони руху потерпілої він працює в нормальному режимі. На переконання захисника, показання ОСОБА_7 у вироку викладені неповно, оскільки він не зазначав, що побачив автомобіль потерпілої в момент виїзду на перехрестя, а також неодноразово вказував, що під час перебування за кермом виконував трудові обов`язки за вказівкою ОСОБА_12 , про що не зазначив суд. Поряд із цим, суд невірно виклав показання ОСОБА_16 , який не зазначав, що ОСОБА_11 до моменту зіткнення проїхала близько 5 метрів, розпочавши рух на зелений, оскільки це також суперечить письмовим доказам у провадженні. Адвокат вважає підтвердженим той факт, що ОСОБА_7 побачив увімкнутий червоний сигнал світлофора саме на під`їзді до опори, де його встановлено, а тому застосував екстрене гальмування. На думку захисника, наведені обставини суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки дій обвинуваченого, враховуючи, що висновком експертизи № 70/27-740 встановлено, що ОСОБА_11 не дотрималась п. 10.1 ПДР та її дії знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили б їй їх уникнути. Окрім цього, захисник вважає, що суд не надав оцінки тій обставині, що причиною ДТП став збій в роботі світлофора. Також, суд, встановивши, що транспортний засіб належить ОСОБА_12 , у трудових відносинах з яким перебував ОСОБА_7 , безпідставно відмовив у солідарному стягненні завданих збитків. Серед іншого, суд не врахував й особи обвинуваченого, який протягом понад 10 років працює водієм, жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності, не ухилявся від суду, вину визнав повністю та щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої та частково відшкодував завдану шкоду. Окрім цього, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю, неповнолітню дитину на утриманні, працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, що у сукупності свідчить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримали, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу обвинувачення, представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом з`ясовано, що захисник та обвинувачений не погоджуються з рішенням суду лише в частині призначення покарання та вирішення судом цивільного позову. При цьому, потреба у перевірці належності, допустимості та достовірності доказів, на які суд посилався у вироку, відсутня, а викладені в апеляційній скарзі доводи слід врахувати лише при призначенні обвинуваченому покарання.

За цих умов, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій апеляційним судом не переглядаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про необхідність зміни вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно за ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, яка передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону судом порушено не було.

Як вбачається з матеріалів провадження потерпілою ОСОБА_11 в особі її представника було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 108035, 77 грн. та моральної у розмірі 200000 грн. В подальшому, з огляду на отримання суми страхового відшкодування, розмір матеріальної шкоди було уточнено та заявлено до стягнення 70738,35 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої та стягуючи збитки лише з ОСОБА_7 , суд керувався тим, що останнім не надано доказів на підтвердження перебування з ОСОБА_17 у трудових відносинах на момент скоєння ДТП.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з тим, що у цьому провадженні ОСОБА_17 є неналежним відповідачем, оскільки відомості про виконання ОСОБА_7 своїх трудових обов`язків за трудовим договором у матеріалах провадження дійсно відсутні, що не дає підстав для стягнення з нього шкоди.

За цих умов, доводи захисника про необхідність солідарного стягнення з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 завданої злочином шкоди суд розцінює критично.

Інших доводів, які б давали суду підстави для перевірки правильності визначених судом до стягнення сум, захисник не наводить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку в частині задоволеного судом цивільного позову, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі ОСОБА_7 за доводами сторони захисту та обвинувачення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, наведених вимог закону судом враховано не було.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризується задовільно.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, суд врахував визнання обвинуваченим своєї вини, часткове відшкодування шкоди та не встановив таких, що його обтяжують.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у достовірності встановлених судом відомостей. Водночас, оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, а також із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд хоча і посилався у вироку, проте не взяв до уваги обставину визнання обвинуваченим своєї вини та відсутність у обвинуваченого судимостей.

Поряд із цим, на думку колегії суддів, судом не було враховано повною мірою й факт часткового відшкодування обвинуваченим шкоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на наведені вимоги закону, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а також не призначати додаткове покарання.

На переконання суду апеляційної інстанції, таке покарання відповідатиме його меті, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

При цьому, окрім наведених обставин, колегія суддів враховує також й надані захистом відомості про відшкодування потерпілій шкоди у розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту та приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Що стосується доводів прокурора про помилкове врахування судом визнання вини як пом`якшуючої покарання обставини, то вони не заслуговують на увагу.

На переконання колегії суддів, ця обставина доведена тим, що обвинувачений не припиняє відшкодовувати завдану шкоду та не оскаржує свою винуватість у суді апеляційної інстанції.

Твердження прокурора про те, що обвинувачений змінював свою позицію суд розцінює критично, оскільки воно не узгоджується із закріпленим КПК України принципом змагальності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг та зміни вироку виключно в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4