Провадження № 1-кп/369/702/24
В И Р О К

іменем України

17.01.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002355 від 21 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, українця, громадянина України, який має вищу освіту, працює у ТОВ «Сандора», одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Органом досудового розслідування обвинувачується ОСОБА_9 у тому, що він 21 вересня 2021 року, перебуваючи неподалік залізничного переїзду у м. Вишневе Бучанського району Київської області, знайшов кристалічну речовину білого кольору, яка знаходилась в прозорому поліетиленовому пакеті, обмотаному клейкою стрічкою, усвідомлюючи при цьому, що вказана речовина є психотропною речовиною, тим самим незаконно придбав вказану речовину для власного вживання без мети збуту.

Після чого ОСОБА_9 вказаний поліетиленовий пакет поклав до лівої зовнішньо кишені куртки, у яку був одягнутий, та незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.

21 вересня 2021 року о 15:20 год., за адресою: м. Вишневе Бучанського району Київської області, неподалік залізничного переїзду ОСОБА_9 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 298-2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), де під час його обшуку було виявлено та вилучено з лівої зовнішньої кишені куртки, у яку був одягнутий, прозорий поліетиленовий пакет, обмотаний клейкою стрічкою, в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору.

Згідно із висновком експерта СЕ-19/111-21/46056-НЗПРАП від 27 вересня 2021 року надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого в речовині становить 0,259 г та який згідно із Списком № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

За наведених обставин ОСОБА_9 інкриміновано незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 сторона обвинувачення в ході судового розгляду посилалася на дані, які містяться унаступних джерелах доказів:

- витязі з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0002355 від 21 вересня 2021 року, згідно із яким від працівника поліції ОСОБА_11 надійшло повідомлення про вчинення громадянином ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме неподалік залізничного переїзду в м. Вишневе виявлено ОСОБА_9 , який повідомив, що зберігає при собі наркотичні речовини (а.п. 147 т. 1);

- рапорті сержанта поліції СРПП ВП №1 Бучанського РУП ОСОБА_12 № 20656 від 21 вересня 2021 року про виявлення при поверхневій перевірці у громадянина ОСОБА_9 поліетиленового пакету з порошкоподібною речовиною (а.п. 152 т. 1);

- протоколі затримання ОСОБА_9 від 21 вересня 2021 року, в ході якого у останнього було виявлено та вилучено кристалоподібну речовину білого кольору, що поміщена до прозорого поліетиленового брикету перемотаного ізолентою червоного кольору, що виявлена та вилучена з лівої зовнішньої кишені куртки ОСОБА_9 та поміщена до спецпакету (а.п. 153-157 т. 1);

- постанова про відмову в погодженні повідомлення про підозру від 22 вересня 2021 року, оскільки не проведено експертизи матеріалів речовин та виробів на предмет встановлення вилученої кристалічної речовини білого кольору у ОСОБА_9 та встановлення їх маси, та не зібрано характеризуючих даних щодо ОСОБА_9 (а.п. 165-166 т. 1);

- постанова про продовження строку досудового розслідування від 22 вересня 2021 року (а.п. 167-168 т. 1);

- висновку експерта СЕ-19/111-21/46056-НЗПРАП від 27 вересня 2021 року, згідно із яким надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого в речовині становить 0,259 г та який згідно із Списком № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Наведені докази сторони обвинувачення суд безпосередньо дослідив та оцінив за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими доказами, наданими суду в ході судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суду не надано.

Водночас суд безпосередньо дослідив в межах відкритого, усного, гласного та змагального судового розгляду й інші докази, у тому числі надані стороною захисту.

Натомість, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні сукупність наведених та інших доказів, у тому числі долучених стороною захисту, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Так, допитаний обвинувачений ОСОБА_9 у суді винуватість свою не визнав, стверджував, що наркотики йому підкинули та суду надав наступні показання. Того дня близько 12:45 год. він йшов стежкою в посадці неподалік переїзду в м. Вишневе додому, поспішав зустріти сина зі школи. Дорогою додому, оскільки в нього проблема з простатою, то він відійшов зі стежки під дерево, подивився на телефон чи встигає і поклав його до кишені. Потім почув хрускіт і побачив, що його знімають на телефон, він був здивований, йому сказали, що він шукає закладку. На його запитання представились, що вони поліцейські, але оскільки він побачив, що на них немає ні форми, ні посвідчення, була форма члена ГФ, то він вирішив йти, але йому не дозволили. В подальшому він почав знімати на телефон, але його в нього забрали. В цей час йому телефонувала дружина і писав син, у зв`язку з чим обвинувачений продемонстрував в судовому засіданні для огляду учасникам судового провадження та суду, повідомлення від сина датоване 21.09.2021 року о 13:54 год. Він пропонував перевірити його речі, але ніхто не хотів. Потім взяли гілку, почали змітати листя і там виявили згорток. Стверджував, що дістали кайданки та почали залякувати його, намагались розблокувати телефон та спричинили йому тілесні ушкодження. Потім приїхали працівники поліції, десь близько 13:30 год., видно що вони були знайомі між собою. Він був в кайданках, його били, потім працівник поліції розгорнув згорток і там був білий порошок. Працівник поліції засунув руку в ліву кишеню і начебто звідти дістав заборонену речовину, потім викликали СОГ. Стверджував, що його били і він періодично втрачав свідомість. Після затримання його посадили до автівки десь через 2,5-3 години. Повернувся він додому десь о 17 год., діти були вдома, він їм дав їсти, дружини вдома не було, він намагався зробити вигляд, що нічого не сталось, хоча почував себе погано, було запаморочення, того ж дня він звернувся в страхову компанію. Також зазначив, що 04.10.2021 року він звернувся до ДБР, у зв`язку з незаконними діями працівників поліції. Вказав, що зауваження на протокол він не писав, оскільки його не читав. Стверджував, що порушено його право на захист, оскільки порушено процесуальний порядок його затримання, не повідомлено про його затримання, не роз`яснено право на захист, не забезпечено правовою допомогою, не надано можливість надати пояснення, про свідчить відсутність його пояснень в протоколі затримання та підписів в відповідній графі, що свідчило б про відмову у їх наданні та застосування відносно нього фізичного насильства, а саме «тортур».

Зазначив, що допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надають суду суперечливі свідчення, його затримання тривало більше 3-х годин, постанову про звільнення він не отримував, про затримання - він лише підписав. Вказував, що ОСОБА_15 є особою, яка перебуває у розшуку та його затримано з метою отримання від нього коштів за вирішення цього питання. Також, стверджував, що обставини події знімались працівниками поліції на бодікамеру, однак в задоволенні його клопотання про витребування вказаного відеозапису під час досудового розслідування було відмовлено.

У судових дебатах та під час проголошення останнього слова обвинувачений просив визнати його невинуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та виправдати.

Допитаний свідок ОСОБА_14 повідомив суд, що працював у громадському формуванні (ГФ) департаменті охорони ОСОБА_16 . Вони разом з ОСОБА_15 патрулювали лісосмугу. Обвинувачений сидів на корточках під деревом рив закладку і дивився в телефон, вони чекали поки він дістане, були за 5 м від нього. Коли він вийшов вони його зупинили і провели поверхневу перевірку, він нащупав в лівій кишені в червоній ізоленті речовину і тоді він викликав працівників поліції, які прибули через 30-40 хв. На обвинуваченому не було ознак тілесних ушкоджень, на погане самопочуття начебто не жалівся. Стверджував, що вони все фотографували і скидали в робочу групу. На нього одягались кайданки, бо він буянив, хотів викинути речовину з кишені. Потім приїхали патрульні ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , було проведено повторний поверхневий огляд, руками в кишені обвинуваченого ніхто не проникав. В подальшому працівники поліції викликали СОГ, які й проводили огляд та виявили зіп-пакет в якому була кристалічна речовина, він говорив, що це не його. Стверджував, що вони затримання не проводили, лише обмежили рух. Працівники поліції розблокували телефон, обвинувачений самостійно ввів пароль і там було видно, де він замовляв речовину, в переписці був чек про оплату. Він не пам`ятає хто проводив зйомку, відео з бодікамер ніхто не просив. Зазначив, що ОСОБА_15 звільнився і більше не працює в громадському формуванні. На запитання сторони захисту повідомив, що працівники ГФ отримують від керівника преміювання у випадку оформлення матеріалів стосовно осіб затриманих за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів чи психотропних речовин.

Допитаний свідок ОСОБА_13 у суді надав показання, що він є поліцейським СРПП ВП №1 Бучанського РУП в Київській області з 2015 року. Того дня, він був на чергуванні з 08 год. ранку, йому зателефонував ОСОБА_19 . Коли вони з напарником приїхали, то там були працівники ГФ та полку особливого призначення ( ПОП ), обвинувачений стояв і нервував, ознак спричинення останньому тілесних ушкоджень не було, опір не чинив. У кишені у нього в ході поверхневої перевірки було виявлено згорток, в кишеню обвинуваченого він не проникав, лише заглянув, побачив ізоленту. Знає, що так роблять закладки. Спільного патрулювання з ГФ не було, так вказав, оскільки обвинувачений був попередньо затриманий працівниками ГФ. Стверджував, що ні він, ні інші особи не підкидували обвинуваченому заборонене речовину. Потім він викликав СОГ, вони приїхали через 15-20 хв., коли був обшук обвинуваченого він відійшов, там залишались працівники громадського формування. На його думку ніхто з працівників, які були на затриманні не були зацікавлені у виявленні в обвинуваченого небезпечної речовини. Вказував, що кайданки обвинуваченому не одягали, мобільний телефон обвинуваченого не оглядав, лише викликав працівників СОГ, зателефонувавши на лінію 102 та повідомивши, що в обвинуваченого виявлено небезпечну речовину. Обвинувачений не повідомляв їм, що в нього є психотропна речовина.

Допитана свідок ОСОБА_21 суду надала показання, що вона є дружиною обвинуваченого. Того дня, 21 вересня 2021 року діти: донька 13 років і син 9 років пішли до школи, вона на роботу, чоловік працював вдома у нього гнучкий графік. Син мав прийти додому десь о 13 год., діти добираються додому самі. Того дня син загубив ключі, вона телефонувала десь о 13 год. чоловіку, він не брав слухавку, потім зателефонувала дітям. Ввечері прийшла додому, усі були вдома, в чоловіка стан був хворого, коли він розвернувся вона побачила в нього чорне вухо, коли роздягнувся, то побачила на грудях, ногах, в області паху забійні синяки. Чоловік їй сказав, що його побили працівники поліції і підкинули заборонену речовину. Того дня чоловік мав піти погодувати кота знайомих, це через посадку за їх АДРЕСА_3 , вони проживають на АДРЕСА_5. До події, що трапилась чоловік ходив годувати кота знайомих 2-3 рази. В посадці вони не часто гуляли, ходили лише на пікнік.

Прокурор в судових дебатах просив визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вирішити питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні. При цьому, вважав винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 доведеною в ході судового розгляду належними та допустимими доказами наданими суду, зокрема даними, що містяться в наданих сторонах обвинувачення процесуальних джерелах доказів. Стверджував, що право на захист обвинуваченого не порушено, поняті не були зацікавлені у результатах проведення процесуальних дій, а тілесні ушкодження, за умови їх наявності, обвинувачений отримав невідомо за яких обставин.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив визнати останнього невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправдати, у зв`язку із недоведеністю винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і вичерпано можливості отримання доказів для цього. При цьому, зазначив, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, отриманих під час досудового розслідування та відповідно долучив суду письмові докази, які на його думку доводять невинуватість його підзахисного.

Поряд з цим, захисник звертав увагу суду, що в судовому засіданні не доведено, що мала місце подія кримінального правопорушення і в діях обвинуваченого відповідно є склад кримінального правопорушення, що йому інкримінують. При цьому, наголошував на тому, що обставини, які зазначені в процесуальних документах не відповідають фактичним обставинам справи. Просив суд врахувати, що обвинуваченого спочатку затримали громадяни ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , які не є членами громадського формування, згідно наданої відповіді на запит захисника з департаменту охорони, та які є зацікавленими у виявленні осіб, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, оскільки з показань ОСОБА_24 наданих в суді вони отримують нагороду за це. Крім того, мало місце виявлення психотропної речовини в обвинуваченого про що повідомили в судовому засіданні свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_25 , а не обвинувачений самостійно повідомив, що зберігає при собі заборонену речовину. Затримання обвинуваченого мало місце о 12:45 год., що підтвердив свідок ОСОБА_23 у суді. Просив суд звернути увагу на голосове повідомлення на лінію 102 ОСОБА_13 та відповідно його зміст, що спочатку виявлено ОСОБА_9 , а потім він повідомив про наявність у нього забороненої речовини. Також зазначив, що протокол затримання обвинуваченого ОСОБА_9 вважає недопустимим доказом, оскільки при його складанні мало місце ряд порушень, а саме: порушено право на захист обвинуваченого, а саме: не забезпечено правовою допомогою, не надано можливість надати пояснення, про що свідчить відсутність його пояснень в протоколі затримання та підписів у відповідній графі, що свідчило б про відмову у їх наданні та отримання його мало наслідком застосування до обвинуваченого тілесних ушкоджень, що підтверджено відповідною медичною документацією, а понятий ОСОБА_22 , згідно вказаних анкетних даних є особою, яка не існує про що свідчить відповідь з РАЦСу, поняті є зацікавленими, та відповідно вважав похідні докази отримані у цьому кримінальному провадженні недопустимими.

Крім того, підстав для затримання обвинуваченого на його думку не було, оскільки він опору не чинив та в протоколі відсутній опис вилученої речовини, її розміру, ваги, що позбавляє можливість її ідентифікації. Долучену в судовому засіданні прокурором постанову про звільнення обвинуваченого вважав такою, що складена постфактум і такою, що не вручена обвинуваченому.

Стверджував, що прокурором не доведено в рамках цього кримінального провадження придбання обвинуваченим психотропної речовини та відповідно суб`єктивної сторони на її зберігання, а саме умислу.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов висновку про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку із наступним.

Так, відповідно до п.п. 18-19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" слідує, що при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини обвинувальним вироком суду.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» судам вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

У п. 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №688/788/15-к, провадження №51-597км17) у рішенні від 04 липня 2018 року вказав: «Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону».

Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підстав яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Диспозицією частини 1 статті 309 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Повертаючись до обставин цієї справи, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту.

Отже, первинним є необхідність встановлення у діях ОСОБА_9 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, що ставлять йому у вину, а саме незаконного придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини.

Незаконним придбанням психотропної речовини слід вважати його купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним придбанням розуміється також збирання залишків психотропновмісних рослин на пожнивних земельних площах після зняття з них охорони, на земельних ділянках громадян, а також збирання таких дикорослих рослин чи їх частин на пустирях.

Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів настає незалежно від його тривалості.

Так, основним доказом, яким сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, є виявлення та вилучення працівниками поліції в ході обшуку обвинуваченого вказаної психотропної речовини, що зафіксовано в протоколах огляду місця події з фототаблицею та затримання (а.п. 100-102, 153-157, т.1).

Водночас їх зміст не знайшов підтвердження в ході дослідження доказів в судовому засіданні, оскільки обставини виявлення та вилучення поняті вказаних процесуальних дій не підтвердили, зокрема, допитаний у суді свідок ОСОБА_23 , а понятий ОСОБА_22 до суду не з`явився.

Сам обвинувачений ОСОБА_9 , заперечуючи свою винуватість, давав послідовні показання про те, що працівники правоохоронних органів затримали його безпідставно та, застосовуючи фізичне насильство до нього, самі вручили йому поліетиленовий пакет з психотропною речовиною.

Про факт заподіяння шкоди його здоров`ю в ході затримання свідчать досліджені судом докази, які містяться у медичні документації, наданій суду стороною захисту, а саме, висновок експертного дослідження в результаті самостійного звернення ОСОБА_9 від 05 жовтня 2021 року № 043-781, яким встановлено наявність у нього легкого тілесного ушкодження у виді внутрішньо-черепної травми, яка виникла в описаний у даному кримінальному провадженні період; а також у медичних довідках з приватних медичних закладів «Васеда» та «Добробут», до яких ОСОБА_9 звертався 22 вересня 2021 року з приводу забою верхніх та нижніх кінцівок, які з його слів йому завдали працівники поліції 21 вересня 2021 року (а.п. 75-90, 131-132 т.1).

Окрім того, за фактом неправомірної поведінки працівників поліції щодо ОСОБА_9 21 вересня 2021 року відбувався розгляд слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва скарги ОСОБА_9 про бездіяльність органів досудового розслідування, за результатами якого ухвалою від 23 лютого 2022 року зобов`язано прокурора внести відповідні відомості про даний факт до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Не вдаючись до оцінки вказаного судового рішення в аспекті встановлення неправомірності дій працівників поліції при затримання ОСОБА_9 , а також зберігаючи неупередженість з точки зору принципу презумпції невинуватості, суд лише констатує дані про наявність суміжних процесуальних проваджень з даного предмету.

Також судом досліджено додані стороною захисту копії роздруківки з зазначенням геолокації та вказівкою на місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_9 (а.п. 135 т.1), роздруківки фото (а.п. 137, 138-139 т. 1), які суд вважає неналежними доказами, з огляду на положення КПК України та відповідно позбавлений можливості з`ясувати, яке вони мають відношення до матеріалів справи.

Суд також звертає увагу на суперечливість доказової бази, яким обґрунтовано обвинувачення ОСОБА_9 .

Зокрема, у фабулі обвинувачення йдеться про те, що «21 вересня 2021 року о 15:20 за адресою: м. Вишневе Бучанського району Київської області, неподалік залізничного переїзду ОСОБА_9 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 298-2 Кримінального процесуального кодексу України ( далі - КПК України), де під час його обшуку було виявлено та вилучено з лівої зовнішньої кишені куртки, у яку був одягнутий, прозорий поліетиленовий пакет, обмотаний клейкою стрічкою, в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору».

Натомість серед наданих суду доказів відсутні дані, які містяться у протоколі обшуку, як і власне будь-які відомості про проведення під час затримання ОСОБА_9 процесуальної дії - саме обшуку, який в подальшому був би належним чином легалізований та для проведення якого отримано відповідне судове рішення слідчого судді згідно із кримінальним процесуальним законодавством. Версія обвинувачення ґрунтується на даних, які містяться у протоколі огляду місця події та фототаблиці до нього.

Більше того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначив, що в обвинуваченого ОСОБА_9 в ході поверхневої перевірки було виявлено психотропну речовину, що не узгоджується з матеріалами справи в частині того, що з наявних в матеріалах провадження доказів вбачається, що обвинувачений сам повідомив працівникам поліції про наявність у нього психотропної речовини.

Також не знайшла підтвердження в ході судового розгляду, обставина, що підлягає доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, а саме час вчинення кримінального правопорушення. Так, зазначений в обвинувальному акті час затримання обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме о 15:20 год. 21.09.2021 року не знайшов свого підтвердження та судом встановлено, що затримання обвинуваченого мало місце о 12:45 год. цього ж дня.

Фактично, орган досудового розслідування, викладаючи свою версію обвинувачення, по суті лише констатував факт вилучення працівниками поліції психотропної речовини у ОСОБА_9 , не з`ясувавши, ані обставини його придбання, ані обставини зберігання , ані підстави проведення огляду ОСОБА_9 та підстави його затримання.

Враховуючи сумнівну достовірність вказаних доказів, викладених у обвинувальному акті обставини щодо придбання та зберігання ОСОБА_9 психотропної речовини є припущенням.

Матеріали кримінального провадження не містять інших доказів на підтвердження незаконного придбання та перебуванням психотропної речовини у володінні ОСОБА_9 .

Як наслідок існування об`єктивної сторони у діях ОСОБА_9 - виключається.

Суд звертає увагу, що в судове засідання неодноразово викликався свідок ОСОБА_15 , який був понятим та відносно останнього було застосовано привід. Разом з тим, вказаний свідок в судове засідання не з`явився та приводом не доставлений, у зв`язку з чим судом припинено виклик цього свідка до суду, з огляду на розумні строки судового розгляду, вважаючи, що прокурор вказане право реалізував. Відповідно до рапорту від 04.07.2023 свідок ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 , двері не відчинив, додаткові контактні дані гр. ОСОБА_15 згідно ІПНП не значаться (а.п. 29 т. 2).

Поряд з цим суд констатує, що за клопотанням сторони захисту стосовно перевірки інформації про наявність актових записів про народження ОСОБА_15 , який був понятим при проведенні слідчих процесуальних дій, начальником ЦВД РАЦСу УДР Східного міжрегіонального управління МЮ від 14.12.2023 року надано відповідь, згідно з якою наявні актові записи відносно: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Білопілля Сумської області, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шостка Сумської області, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Білопілля Сумської області, інші актові записи про державну реєстрацію народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні.

Наведене викликає у суду обґрунтовані сумніви про достовірність анкетних даних понятого ОСОБА_15 , та враховуючи те, що під час затримання обвинуваченого було порушено право останнього на захист, у зв`язку з тим, що обвинуваченого не забезпечено правовою допомогою, не надано можливість надати пояснення, про свідчить відсутність його пояснень в протоколі затримання та підписів у відповідній графі, що свідчило б про відмову у їх наданні, суд визнає протокол затримання обвинуваченого ОСОБА_9 недопустимим доказом у цьому кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 87 КПК України, у зв`язку з чим доводи сторони захисту є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в суді.

Звідси, суд не дає оцінку іншим твердженням захисника обвинуваченого стосовно недопустимості доказів у цьому кримінальному провадженні вважаючи, що усі похідні докази є недопустимими, виходячи з доктрини «плодів отруєного дерева», оскільки джерело доказів є недопустимим.

Крім того, в ході судового розгляду прокурор заявила клопотання про виклик в судове засідання та допит, як свідка слідчого ОСОБА_26 , який складав протокол затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок (а.п. 153-157 т.1), проте суд враховуючи, думку учасників судового розгляду, відмовив в задоволенні цього клопотання, з огляду на те, що останній не був допитаний під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, а також враховуючи розумні строки судового розгляду.

Суд наголошує, що отримані у судовому засіданні показання свідків, не містять відомостей щодо предмету доказування.

Стороною обвинувачення також не ініційовано допит інших свідків, які б могли підтвердити обставини викладені у обвинувальному акті, дослідження чи збирання інших доказів.

Суд зауважує, що судом в ході судового розгляду безпосередньо та в повному обсязі досліджено докази надані стороною захисту, а саме: - копія листа №12аз/109/25 від 24.02.2023 від ГУНП в Київській області; - компакт-диск ДВД-РВ з аудіозаписом виклику гарячої лінії «102»; - копія листа №3/02-605 від 24.02.2023 від Вишневої міської ради; - копія протоколу огляду місцевості від 20.03.2023 з фототаблицею; - копія листа №4202-23/к/11-03-2429/23 від 16.02.2023 від ТУ ДБР (а.п. 196-204 т. 1). Крім того, досліджено відповідь на адвокатський запит від 17.04.2023 р. в інтересах ОСОБА_9 , начальника Управління врегулювання страхових випадків з медичного та особистого страхування АТ «СГ «ТАС», згідно з яким телефонне звернення ОСОБА_9 до контакт-центру АТ «СГ «ТАС» зафіксоване 21.09.2021 р. о 19:27. Під час телефонної розмови ОСОБА_9 поскаржився на стан здоров`я у зв`язку із травмою, що сталася 21.09.2021 близько 14:00. Копію аудіозапису телефонної розмови додано на компакт-диску (а.п. 242 т. 1). Також судом досліджено інші відповіді на адвокатські запити захисника, які долучені до матеріалів провадження (а.п. 216, 223, 245, 249-250 т. 1), (17, 20-28 т. 2).

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд наголошує, що обвинувальний вирок може бути постановлений лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи, не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи вимоги положень ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за його обвинуваченням за ч.1 ст. 309 КК України слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки прокурором під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів незаконного придбання та незаконного зберігання психотропних речовин без мети збуту за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування та прокурором у суді не доведено належними та допустимими доказами вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність визнання його невинуватим у вчиненні інкримінованого проступку за ч. 1 ст. 309 КК України з підстав недоведеності вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про виправдання ОСОБА_9 суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 заявив клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, та можливості їх вилучення (в роздрукованому та електронному вигляді), що знаходяться у володінні оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» () за адресою: 03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, в яких міститься інформація щодо з`єднання абонента за номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 , а саме щодо вхідних та вихідних дзвінків, їх тривалість (в тому числі з`єднання нульової тривалості), із зазначенням використовуваних із зазначеними сім-картами ІМЕІ мобільних терміналів, з`єднання даних сім-кар дати, часу, адрес та азимутів базових станцій, через які здійснювались вхідні та вихідні дзвінки, режим в літаку, смс-повідомлення, в мобільному терміналі за 21.09.2021 (включно). Разом з тим, в ході судового розгляду захисник просив вказане клопотання залишити без розгляду, відповідно враховуючи думку сторін кримінального провадження, його залишено без розгляду.

На підставі викладеного вище, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що за результатами даного судового розгляду сторона обвинувачення не довела у суді пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а тому під час судового розгляду не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та незаконне зберігання психотропних речовин без мети збуту, в якому обвинувачується ОСОБА_9 та він підлягає виправданню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід судом ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати, відповідно до ст. 124 КПК України у кримінальному провадженні, слід віднести на рахунок держави.

Арешт накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року на майно, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_9 , а саме на кристалічну речовину білого кольору в прозорому поліетиленовому пакеті замотаному в ізоленту, яку поміщено до спецпакету № 3004993 - скасувати.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 373, 374, 375, 376 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та виправдати його на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення, в якому його обвинувачують.

Арешт накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року на майно, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_9 , а саме на кристалічну речовину білого кольору в прозорому поліетиленовому пакеті замотаному в ізоленту, яку поміщено до спецпакету № 3004993 - скасувати.

Речовий доказ: прозорий поліетиленовий пакет, обмотаний в ізоленту, в якому знаходиться кристалічна речовина білого кольору, а саме особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, масою в речовині 0,259 г, який міститься в спецпакеті № 3004993 та переданий на зберігання до камери схову Бучанського РУП ГУНП в Київській області - знищити.

Процесуальні витрати в розмірі 1372 грн 96 коп. за проведення експертизи психотропної речовини віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво- Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_9 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1