Справа № 216/5733/23
Провадження № 1-кп/216/649/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0001683 від 17 серпня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року за ст. 126-1 КК Україні до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2023 року близько 14.17 год. ОСОБА_3 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, за допомого ключа, що лежав під каменем біля вхідних воріт домоволодіння АДРЕСА_3 , де він працював різноробочим, шляхом відкриття воріт проник на територію вказаного домоволодіння. Далі ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та продовжуючи діяти на досягнення злочинного результату, підійшов до бесідки, що розташована біля входу на територію домоволодіння, звідки таємно викрав належну ОСОБА_7 кутову шліфувальну машину марки «Дніпро-М» моделі «GL-160-SE» вартістю 1 837 грн. Після цього ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди в указаному розмірі.

Крім того, 07 серпня 2023 року близько 10.00 год. ОСОБА_3 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, за допомого ключа, що лежав під каменем біля вхідних воріт домоволодіння АДРЕСА_3 , де він працював різноробочим, шляхом відкриття воріт проник на територію вказаного домоволодіння. Далі ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та продовжуючи діяти на досягнення злочинного результату, підійшов до бесідки, що розташована біля входу на територію домоволодіння, звідки таємно викрав належний ОСОБА_8 дриль-шуруповерт мережевий марки «Дніпро-М» моделі «ТD-30» вартістю 766 грн 67 коп. Після цього ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди в указаному розмірі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в інкримінованому злочині визнав повністю і дав суду такі показання. Влітку 2023 року в денний час доби він за допомогою ключа потрапив на територію домоволодіння на АДРЕСА_3 , де він працював різноробочим з виконання ремонтних робіт, звідки забрав кутову шліфувальну машину марки «Дніпро-М», яка належить ОСОБА_7 , і залишив територію вказаного домоволодіння. У подальшому він продав цю шліфувальну машину сторонній особі за 300 грн, а отримані за викрадене майно гроші витратив на власні потреби. Також наступного дня він таким же чином потрапив на територію зазначеного домоволодіння, звідки забрав належний ОСОБА_8 дриль-шуруповерт марки «Дніпро-М», який згодом продав сторонній особі за 200 грн, а отримані за викрадене майно гроші витратив на власні потреби. У подальшому він повернув потерпілому ОСОБА_8 викрадений у нього дриль-шуруповерт, а потерпілому ОСОБА_7 він придбав аналогічну викраденій шліфувальну машину бувшу у використанні та передав останньому.

Водночас обвинувачений зазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладені правильно та повністю відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного й психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному та добровільно відшкодував потерпілим завдану шкоду, у зв`язку з чим призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились, подавши до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду, одночасно повідомивши про відсутність намірів пред`являти цивільні позови.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілих.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та згоду прокурора на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи безумовно визнавав усі обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого й прокурора, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченнямдоведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України:

- за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану (за епізодом з потерпілим ОСОБА_7 );

- за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану (за епізодом з потерпілим ОСОБА_8 ).

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України та вчинив новий злочин у період іспитового строку, офіційно не працює, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем мешкання характеризується задовільно, під наглядом лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, перебував під наглядом лікаря-нарколога в період з серпня 2015 року до квітня 2020 року з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності (а.к.п. 101-116).

Також суд бере до уваги, що завдана злочином шкода відшкодована повністю шляхом повернення потерпілому ОСОБА_8 викраденого в нього дриля-шуруповерта (а.к.п. 89), а потерпілому ОСОБА_7 - шляхом передачі йому аналогічної викраденій шліфувальної машини бувшої у використанні (зі слів обвинуваченого).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та наслідки, обстановку й мотиви скоєння злочину, кількість епізодів злочинної діяльності, ставлення обвинуваченого до вчиненого, перед і пост кримінальну поведінку, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, наявність попередньої судимості, вчинення цього злочину протягом іспитового строку, відсутність офіційної роботи, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, не перебування на цей час обліках, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, повне відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди, а також думки останніх про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Так,вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Отже, ОСОБА_3 вчинив цей новий злочин протягом визначеного судом іспитового строку.

Частиною 3 ст. 78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із відповідними змінами) роз`яснено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У пункті 26 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що невідбутою частиною покарання за попереднім вироком слід вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК України).

За встановлених обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року.

При цьому суд, зважаючи на наведені вище вимоги закону та обставини справи,не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень статей 69, 75 КК України, оскільки останній вчинив даний злочин протягом іспитового строку, що унеможливлює застосування ст. 75 КК України. Крім того, під час судового розгляду не встановлено такої сукупності обставин, що пом`якшують покарання, істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства, що виключає можливість призначення більш м`якого покарання на підставі ст. 69 КК України, тому його виправлення й перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру й небезпечності вчиненого діяння, відповідатиме тяжкості злочину й даним про особу винного, сприятиме необхідному виправленню останнього та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При призначенні вказаного покарання ОСОБА_3 суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільні позови в кримінальному провадженніне пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави 1 912 грн документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів (а.к.п. 25, 66).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислюватиз моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Речові докази, а саме:

- дриль-шуруповерт мережевий марки «Дніпро-М» моделі «ТD-30», - вважати повернутим власнику ОСОБА_8 згідно з його розпискою від 25 серпня 2023 року (а.к.п. 89);

- решту речових доказів і документів - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 912 (одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн процесуальних витрат на залучення експерта.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1