Справа № 734/3506/23
1-кп/729/40/24 р.

У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарки ОСОБА_2 ,
прокурорки ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурорка ОСОБА_4 надала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів. Клопотання обґрунтовує тим, що строк запобіжного заходу закінчується, а ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу, а також судом при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому наявні і на даний час. Обґрунтуванням вказаних ризиків є вчинення ОСОБА_3 тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до шести років, що може стати підставою для переховування, розшуку, затягування судового розгляду, відсутність сталих соціальних зв`язків, не працює та не навчається, підтримує зв`язки з раніше судимими особами, посередньо характеризується за місцем реєстрації, раніше неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, не виконав обов`язки, які були на нього покладені ухвалою слідчого судді від 16.03.2018 та переховувався від органів досудового розслідування, не з`являвся за викликом слідчого, а згодом перестав відповідати на телефонні дзвінки останнього, у зв`язку з чим перебував у розшуку. Також, перебуваючи на волі, матиме реальну можливість впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані судом, оскільки йому відомі місця їх проживання, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень Таким чином, застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Враховуючи викладене, просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».
Обвинувачений та захисниця в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурорки.
Захисниця ОСОБА_5 через канцелярію суду надала клопотання про зміну запобіжного засобу. Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання в м.Києві, де проживає разом із цивільною дружиною, яка хворіє та його малолітньою донькою, які перебувають на його утриманні. На теперішній час стан здоров`я його цивільної дружини погіршився і вона не зможе здійснювати належний догляд за собою та їх малолітньою дев`ятирічною донькою. Також на його утриманні перебуває хвора мати, яка є пенсіонеркою і також потребує догляду. Крім того, і особисто обвинувачений потребує лікування та медичного обстеження, яке він не може отримати, перебуваючи під вартою. ОСОБА_3 у 2018 році не переховувався від слідства, а поїхав, та був вимушений переховуватись від зловмисників - осіб, які в 2016 та в 2018 роках його переслідували. Потерпіла та свідки вже надавали свої пояснення, з ними проведені слідчі дії, та їх результати зафіксовані у відповідних протоколах, а тому відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 намагатиметься вплинути на них задля зміни ними своїх показань. Матеріали справи не містять будь-яких заяв від свідків чи інших доказів про будь-який вплив чи ризик такого впливу по відношенню до них з боку обвинуваченого. Також зазначає, що ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю та щиро кається, а тому в цілому можна стверджувати, що ті ризики, які існували на стадії досудового розслідування перестали існувати, в зв`язку з чим просить змінити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на будь-який інший, не пов`язаний із триманням під вартою.
Обвинувачений та захисниця вищевказане клопотання просили задовольнити.
Прокурорка заперечувала щодо його задоволення.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами клопотання, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
З матеріалів клопотання та судового провадження вбачається, що ОСОБА_3 20 березня 2018 року був звільнений з Чернігівського слідчого ізолятора під заставу та порушив покладені на нього обов`язки, не виходив на зв`язок зі слідчим і впродовж майже 5 років перебував у розшуку та переховувався від органів досудового слідства і його місцезнаходження було невідоме, досудове розслідування за підозрою останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України 07.05.2018 було зупинене та ОСОБА_3 оголошено у розшук. Після встановлення його місцезнаходження ОСОБА_3 03.05.2023 був затриманий, досудове розслідування відновлене і ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року йому змінено запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою строком 60 днів із моменту затримання з 03 травня 2023 року.
Ухвалами слідчого судді Козелецького районного суду від 28.06.2023 та 07.08.2023, та ухвалами Бобровицького районного суду від 28.08.2023, 11.10.2023 строк тримання під вартою ОСОБА_3 неодноразово продовжувався. Ухвалою від 04.12.2023 строк тримання під вартою продовжено до 01.02.2024.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Посилання захисниці ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_3 був вимушений переховуватися у зв`язку із його переслідуванням невідомими особами не заслуговують на увагу суду та не є такими, що спростовують наявність ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 тривалий час перебував у розшуку і за цей час жодного разу не повідомив слідчого про обставини, які змусили його залишити місце проживання та порушити покладені на нього обов`язки та не звернувся з заявою до правоохоронних органів про погрози невідомих осіб навіть переховуючись від них.

Таким чином, ризик ухилення ОСОБА_3 від суду - це вже не можливий ризик, а такий, який вже наступив та довів, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Окрім викладеного, ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу, свідків в даному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі місця їх проживання, вони на даний час ще не допитані і їх покази матимуть істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Тому доводи захисниці ОСОБА_5 про те, що обвинувачений не намагатиметься вплинути на потерпілу та свідків, так як вони допитані органом досудового слідства та з ними проведені слідчі дії, які зафіксовані у відповідних протоколах не заслуговують на увагу зважаючи на вимоги вищезазначеної правової норми.

Посилання захисниці на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які заяви від свідків чи інші докази про будь-який вплив чи ризик такого впливу на них з боку обвинуваченого, не можуть бути враховані судом, оскільки жодним чином не спростовують наявний ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України «незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні».

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за який згідно санкції вказаної частини статті 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, не має сталих соціальних зв`язків, не працює та не навчається, підтримує зв`язки з раніше судимими особами, посередньо характеризується за місцем реєстрації, раніше неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку.

Перебуваючи на волі обвинувачений матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень.

Твердження захисниці ОСОБА_5 про те, що цивільна дружина, малолітня дитина, мати пенсіонерка ОСОБА_3 перебувають на його утриманні, не можуть бути враховані судом, оскільки захисниця не надала жодних доказів про те, що вони перебувають на його утриманні та не мають інших доходів на проживання.

Матеріали, додані до вищезазначеного клопотання, а також матеріали кримінального провадження не містять даних щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_3 та отримання ним стабільного доходу. Наявність хвороби у обвинуваченого, його цивільної дружини та матері, а також визнання ним вини та щире каяття у вчиненому злочині, враховуватимуться судом, як обставини, які пом`якшують покарання при ухваленні вироку, але не зменшують ризиків, врахованих судом при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому.

Твердження захисниці ОСОБА_5 про те, що матеріали справи містять заяву потерпілої ОСОБА_6 , в якій вона зазначає, що шкода їй відшкодована шляхом повернення майна та викладає свою думку щодо призначення покарання на погляд суду і жодним чином не зазначає про призначення покарання саме у виді позбавлення волі не можуть бути взяті до уваги, оскільки жодним чином не впливають на наявність вищевказаних ризиків.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», відповідно до якого, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Суд вважає, що прокуроркою доведені обставини, що виправдовують подальше застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що заявлені прокуроркою ризики, передбачені п.п.1,3,4,5, ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового слідства, або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, які існували при обранні та продовженні запобіжного заходу, які виправдовують запобіжний захід не змінилися та не зменшилися, а тому приходить до висновку про задоволення клопотання прокурорки та вважає, що обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів.

Цей запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Вказані адвокаткою обставини будуть оцінені судом під час розгляду кримінального провадження, але не є такими, що дають підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, як про це просить сторона захисту, тому суд вважає, що клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 318, 331 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурорки ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_3 продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, а саме: з 24 січня 2024 року до 23 березня 2024 року.

В задоволенні клопотання захисниці ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1