Справа № 761/350/22
Провадження № 1-кп/761/1934/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000157 від 14.05.2020, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ати Республіки Казахстан, громадянина Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Алма-Ати Республіки Казахстан, громадянина Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

перекладача - ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ :

Судом проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146 КК України

Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного окремо, було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 листопада 2023 року включно.

13 листопада 2023 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_9 , звернулась до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, раніше застосованого щодо її підзахисного, у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні оголосив письмові клопотання та просив продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного, під вартою, обумовлюючи обставинами кримінального правопорушення, його ступенем тяжкості, наслідками його вчинення, даними, які характеризують обвинувачених та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, експертів та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше, або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується. Виходячи із наведеного також заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_9 , у судовому засіданні заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , звертаючи увагу на те, що до ув`язнення обвинувачений добросовісно виконував покладені на нього обов`язки. Вказувала, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий. Стверджувала, що раніше визначений для обвинуваченого розмір застави є непомірним для ОСОБА_6 . Крім того, захисник звертала увагу на тривалий строк протягом якого обвинувачений перебуває під вартою. Просила задовольнити її клопотання та змінити запобіжний захід щодо її підзахисного на домашній арешт, або зменшити раніше визначений розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_11 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо його підзахисного, обвинуваченого ОСОБА_5 , вказуючи на недоведеність заявлених у клопотанні ризиків. Звертав увагу на те, що з часом ризики неправомірної поведінки зменшуються, а сама по собі тяжкість звинувачень недостатня підстава для застосування виняткового запобіжного заходу. Окрім іншого, адвокат зазначив, що підтримує заявлене захисником ОСОБА_9 клопотання про зміну запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , та вказував, що прокурором на доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо його підзахисного. Надав суду свої заперечення у письмовому вигляді.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника та вказував на необгрунтованість клопотання прокурора. Стверджував, що все обвинувачення грунтуться виключно на припущеннях, а докази його провини сфабриковані.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника та скаржився на свій стан здоров`я. Просив визначити йому необхідний розмір застави, або змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника та просив застосувати щодо нього менш суворий запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які утворюють сукупність тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, та усвідомлення ними цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому вони обвинувачуються.

При цьому колегією суддів у контексті вирішення питання щодо наявності ризику вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому вони обвинувачуються, враховується, що в рамках інших кримінальних проваджень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, підозрюються у вчиненні умисних кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, зокрема таких, які пов`язані із застосуванням насильства. Більш того, як раніше повідомляв обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду 04 серпня 2023 року його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 115 КК України. Разом з тим, судом також враховується, що на даний час триває процес апеляційного оскарження такого вироку, а отже вказаний вирок не набрав законної сили.

При цьому суд нагадує про те, що свідки та потерпілі у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання ризику вчинення незаконного тиску на останніх.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожного окремо, на які послався прокурор у своєму клопотанні, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо осіб обвинувачених ці ризики, колегія суддів враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи наявні ризики, колегія суддів доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинувачених на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Висунення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожному окремо обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких їм інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у разі застосування до кожного більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, колегія суддів, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо кожного з обвинувачених та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище доводів, прийшла до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до кожного обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не можна буде запобігти вказаним ризикам.

Висунення ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має зареєстрованого місця проживання в Україні, є громадянином іншої держави, відсутність у суду даних про сталі соціальні зв`язки останнього, свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_4 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_4 не спростовують можливих ризиків неправомірної його поведінки.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Разом з тим, зважаючи на доводи захисника ОСОБА_10 щодо недостатнього, на думку захисника розкриття підстав, з яких виходить суд вирішуючи питання про можливість, або неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно його підзахисного, обвинуваченого ОСОБА_4 , колегія суддів вважає за необхідне більш детально викласти свої міркування з вказаного приводу.

Так, судом під час вирішення кожного окремого клопотання сторін кримінального провадження, що пов`язані із питаннями щодо продовження чи зміни запобіжного заходу, досліджується як питання щодо наявності та доведеності заявлених прокурором ризиків, так і питання щодо можливості застосування до обвинуваченої інших запобіжних заходів.

При цьому, розглядаючи питання щодо можливості застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає, що на даний час застосування такого запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні буде невиправданим з огляду на те, що наявність житла у обвинуваченого в м. Києві сама по собі не може бути підставою для висновку, що ОСОБА_4 не буде порушувати процесуальні обов`язки, а його поведінка буде належною.

Також судом враховуються доводи сторони обвинувачення, зокрема і щодо ризику вчинення нового кримінального правопорушення, в контексті того, що ОСОБА_4 окрім статусу обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження, одночасно також має статус обвинуваченого щодо якого вже ухвалено обвинувальний вирок за вчинення особливо тяжкого злочину в рамках іншого кримінального провадження, а також статус підозрюваного, щодо якого прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, у вчинені ряду кримінальних правопорушень, які утворюють сукупність нетяжкого та тяжкого злочинів.

Крім того, при вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, суд враховує фактичні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 , поєднаних із насильством та погрозою застосування насильства, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від суду з урахуванням в тому числі даних про особу обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні для обвинуваченого ОСОБА_4 .

Також суд позбавлений можливості розглянути питання щодо виправданості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді передачі на особисту поруку, з огляду на те, що в ході судового розгляду відповідні клопотання від осіб, які б могли стати для обвинуваченого поручителями, до суду не надходили.

Зважаючи на тяжкість злочину та його суспільну небезпеку, оцінюючи обставини даного конкретного провадження, в аспекті доведеності прокурором наявності ризиків можливого порушення обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, зважаючи на особу ОСОБА_4 , суд вважає, що на даний час запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є неспівмірним з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Враховуючи вказані факти, суд справедливо доходить до висновку, що зміна запобіжного заходу ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід, не лише не зможе запобігти ризикам передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілих.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_4 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Висунення ОСОБА_5 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не має зареєстрованого місця проживання в Україні, є громадянином іншої держави, відсутність у суду підтверджених даних про сталі соціальні зв`язки останнього, свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_5 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_5 , не спростовують можливих ризиків неправомірної його поведінки, зокрема колегія суддів враховує, що обвинувачений, крім того, що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України в рамках даного кримінального правопорушення, також підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України в рамках іншого кримінального правопорушення, при цьому в рамках того кримінального правопорушення зібрана стосовно ОСОБА_5 кількість доказів, була визнана прокурором достатньою для складання обвинувального акту.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_5 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_5 для запобігання ризикам, наведеним вище.

На полишає суд осторонь і скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на стан свого здоров`я, разом з цим, суд нагадує, що питання забезпечення обвинуваченому ОСОБА_5 належної меичної допомоги є предметом постійного контролю з боку суду в рамках даного провадження, при цьому кожного разу судом наголошується на тому, що право обвинуваченого ОСОБА_5 , на належну медичну допомогу в жодному разі не ставиться під сумнів колегією суддів і так само не може ставитись під сумнів іншими учасниками кримінального провадження, більш того, з метою дотримання такого права, як вже неодноразово зазначалось колегією суддів раніше - суд готовий сприяти усіма можливими способами забезпеченню обвинуваченим повної, своєчасної та необхідної медичної допомоги в межах своїх повноважень, визначених чинним КПК України.

Таким чином необхідність надання ОСОБА_5 , необхідної спеціалізованої медичної допомоги чи додаткового медичного обстеження поза межами медичної частини Київського СІЗО, не унеможливлює утримання обвинуваченого під вартою, натомість зобов`язує адміністрацію Державної установи «Київській слідчий ізолятор» забезпечити ув?язненому ОСОБА_5 , належне медичне обслуговування та надання медичної допомоги у обсязі, необхідному для дотримання прав останнього, гарантованих статтею 49 Конституції України та статтею 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

При цьому судом враховується і строк протягом якого обвинувачений ОСОБА_5 перебуває під вартою, а також поведінка обох сторін кримінального провадження, яка може як сприяти, так і перешкоджати розгляду даного кримінального провадження судом у розумні строки.

Так, суд беззастережно та в повному обсязі погоджується із доводами захисника ОСОБА_11 про доцільність застосування міжнародних напрацювань у галузі дотримання прав людини під час вирішення питань в порядку ст. 331 КПК України та зазначає, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» (Заяви № 76556/01 та № 38779/04) від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Визначаючи відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, суд вважає, що на даному етапі судового розгляду стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 доцільним буде визначити заставу у співстановленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного, у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 684 000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) гривень, враховуючи, що зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі сплати його, ОСОБА_5 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Визначаючи саме такий розмір застави обвинуваченому суд враховує послідовну практику ЄСПЛ, який неодноразову у своїх рішеннях вказував, що зі структури ст. 5 Конвенції в цілому, та її п. 3, зокрема, слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (зокрема, п. 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007 р., заява № 42440/06, та п. 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009 р., заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави що щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину може становити від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, аналізуючи рішення ЄСПЛ, зокрема «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010 суд приходить до висновку, що хоча, у відповідності до положень Конвенції розмір застави повинен оцінюватися, як правило, з огляду на особу обвинуваченого і його майновий стан, за певних обставин не буде безпідставним врахування також і завданої шкоди, відповідальність за яку покладається на обвинуваченого - при цьому такий підхід був визнаний Європейським судом з прав людини таким, що не суперечить пункту 3 статті 5 Конвенції.

В контексті цього питання судом враховується ґрунтовність ризиків, на які вказує прокурор, при цьому судом також береться до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні сукупності тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена останньому у разі доведення його винуватості, пов`язаних із застосуванням насильства щодо потерпілого та погроз застосування насильства щодо близьких родичів потерпілого, і таке насильство, відповідно до формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вчинено у складі злочинної організації, що ще більше підвищує негативні наслідки такого кримінального правопорушення для суспільства.

Разом з тим, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Висунення ОСОБА_6 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_6 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_6 , перебування його у шлюбі, наявність на утриманні малолітньої дитини, постійного місця проживання, посередньої характеристики з місця утримання, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

Також колегія суддів при вирішенні клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 бере до уваги, що жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала. Наявність житла у ОСОБА_6 в м. Києві, сама по собі не може бути підставою для висновку, що останній не буде порушувати процесуальні обов`язки, а його поведінка буде належною.

Враховуючи вказані факти, суд справедливо доходить до висновку, що зміна запобіжного заходу ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт, не лише не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілих.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом також враховуються вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, відомості щодо соціальних та сімейних зв`язків.

Об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в умовах тримання під вартою - відсутні.

Доводи захисника ОСОБА_9 , викладені у її клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого, раніше вже неодноразово перевірялись колегією суддів, при цьому жодних нових документів, які б свідчили про зміну стану здоров`я ОСОБА_6 і, відповідно, необхідність переоцінки відомостей, викладених у листі Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 08.05.2023 року № 691/Ф-23, відповідно до якого в.о. начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області загальний стан здоров`я ОСОБА_6 розцінений як задовільний - стороною захису не надано.

При цьому, суд звертає свою увагу і на той факт, що у своїх запереченнях на клопотання прокурора, сторона обвинуваення, посилається на практику Європейського суду і вказує на недопустимість обґрунтування продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посиланням на тяжкість обвинувачення.

Суд погоджується з твердженнями захисників, що сама по собі тяжкість обвинувачення дійсно не може бути єдиною підставою для застосування та продовження тримання особи під вартою, ні з точки зору вимог Конвенції, ні з точки зору уявлення колегії суддів про справедливе та мотивоване рішення про застосування до особи виняткового запобіжного заходу.

Разом з тим, згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Так, у рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства. Водночас, колегія суддів наголошує, що при винесенні рішення не спирається виключно на тяжкість обвинувачення, проте оцінює всі доводи сторін та докази якими вони ці доводи обґрунтовують в сукупності, де тяжкість обвинувачення є лише одним з факторів, що беруться до уваги.

Оцінюючи доводи захисника ОСОБА_9 та її підзахисного, обвинуваченого ОСОБА_6 , про необхідність зменшення раніше визначеного обвинуваченому розміру застави, який колегія суддів вважає достатнім для належного забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В контексті цього питання судом враховується ґрунтовність ризиків, на які вказує прокурор, при цьому судом також береться до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні сукупності тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена останньому у разі доведення його винуватості, пов`язаного із застосуванням насильства щодо потерпілого та погроз застосування насильства щодо близьких родичів потерпілого, і таке насильство, відповідно до формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті вчинено у складі злочинної організації, що ще більше підвищує негативні наслідки такого кримінального правопорушення для суспільства.

Разом з тим, судом враховується строк, протягом якого обвинувачений перебуває під вартою в рамках даного кримінального провадження, його процесуальна поведінка, зокрема і поведінка продемонстрована в ході судового розгляду кримінального провадження в судових засіданнях, а також надані захисником документи на підтвердження наявності у обвинуваченого певних соціальних зв`язків у м. Києві, окрім його родини, зокрема осіб, які готові гарантувати внесення частини застави за обвинуваченого та осіб, готових працевлаштувати ОСОБА_6 у разі внесення останнім визначеної судом застави, а також позитивні характеристики обвинуваченого від вищезазначених осіб.

Враховуючи викладена та визначаючи відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, суд з урахуванням фактичних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, вважає за можливе суттєво зменшити раніше визначений обвинуваченому розмір застави, та приходить до переконання, що на даному етапі судового розгляду, ОСОБА_6 слід визначити розмір застави у виді 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 342 000 (один мільйон триста сорок дві тисячі) гривень, враховуючи, що зазначений розмір застави, у сукупності з вищезазначеими факторами, буде належною гарантією того, що у разі його сплати, ОСОБА_6 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права обвинуваченого, підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_6 суд не вбачає.

Разом з тим, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Водночас, суд на даній стадії вважає недоречними доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність доказів його причетності до вчинення інкримінованого йому злочину.

Так, у контексті порушеного питання слід зазначити, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , та продовженні строку дії цього запобіжного заходу, судом враховувалось, що перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування та у клопотанні прокурора про долучення матеріалів, свідчить про їх вагомість, більш детальну оцінку цим доказам суд зможе надати на відповідній стадії судового розгляду, під час вивчення їх змісту та подальшого аналізу.

Строк дії ухвали слід встановити до 14 січня 2024 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 14січня 2024 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 14 січня2024 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 684 000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави:

Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві,

,

МФО: 820172,

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ,

р/р: № UA1012089,

призначення платежу: застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року по справі №761/350/22.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 14 січня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 342 000 (один мільйон триста сорок дві тисячі) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави:

Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві,

,

МФО: 820172,

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ,

р/р: № UA1012089,

призначення платежу: застава за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року по справі №761/350/22.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, обвинуваченими, їх захисниками.

Повний текст ухвали оголосити 20 листопада 2023 року о 14 год. 10 хв.

Судді: