УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 393/408/22

провадження № 51-6197ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Нова Прага, Олександрійський район Кіровоградської області, зареєстрованого в тому АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК України) є особою, що немає судимостей,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,-

Суть питання

За вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2023 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 296 КК України на строк 5 років; за ч. 1 ст. 263 КК України - на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 121 КК України - на строк 6 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 13 вересня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості, просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу або зменшити термін його ув`язнення до 5 років.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений, порушуючи питання про звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком, не наводить належних доводів на обґрунтування неправильного застосування судами, як першої так і апеляційної інстанцій, при розгляді кримінального провадження за його обвинуваченням, закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на положення ст. 413 КПК України та зважаючи на приписи ст. 75 КК України у їх взаємозв`язку.

Також, засуджений, обмежившись загальними фразами, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК України, приписів статей 50, 65, КК України.

При цьому касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги щодо суворості призначеного йому покарання.

Крім того, у своїй касаційній скарзі засуджений, зазначаючи про розгляд апеляційним судом кримінального провадження щодо нього без його участі, не вказує чи виявляв він бажання брати участь у такому судовому засіданні, шляхом надання відповідного клопотання до суду і якщо так, то не надає докази на підтвердження такого звернення до суду апеляційної інстанції.

Саме по собі твердження засудженого про те, що апеляційний розгляд було проведено без його участі не вказує на те, що мало місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки положення закону, з огляду на обставини цієї справи, не визначають обов`язкову участь засудженого в суді апеляційної інстанції.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Також вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу засудженого на те, що якщо він бажає здійснювати касаційний розгляд за його участі в режимі відеоконференції, то він має про це чітко зазначити.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3