Справа №:755/6055/23
Провадження №: 1-кп/755/1150/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва колегіально судом у складі трьох осіб суддів ОСОБА_1 (головуючий суддя), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщана Одеської області, українця, громадянина України, офіційно працюючого, з неповною вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000512 від 06.02.2023 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512 від 06.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив та подав письмове клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Прокурор в клопотанні зазначив, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, а також запобігання спробам переховуватися від правосуддя.

В свою чергу зазначив, що у кримінальному провадженні з дотриманням порядку ст. 177 КПК України встановлені ризики, що обвинувачений ОСОБА_6 може ухилитись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому, вказані ризики продовжують існувати та не зменшилися. Зокрема, сторона обвинувачення вважає наявними наступні ризики :

1) п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду. Так, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, у вчиненні якого він обвинувачується, та можливість призначення йому покарання пов`язаного з позбавленням волі на строк до 13 років з конфіскацією майна, слід врахувати існування саме цього ризику, пов`язаного у першу чергу із тяжкістю кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 . Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання сторони обвинувачення, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватись від суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик переховування від правосуддя/слідсгва слід оцінювати у світлі обставин цього кримінального правопорушення у зв`язку із чим ризик переховуватись залишається досить актуальним, вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість покарання за ч.5 ст. 186 КК України, санкція статті якої передбачає покарання від 8 до 13 років позбавлення волі.

2) п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого. Зокрема, ОСОБА_6 знайомий із потерпілим ОСОБА_8 та володіє інформацією про місце проживання останнього. Вказані обставини, доводять існування реальної можливості обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, шляхом погроз, вмовляння до зміни показань на свою користь. Станом на день розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду. Потерпілий та свідки в порядку ст. ст. 351, 353 КПК України в судовому засіданні не допитані. А тому враховуючи, що суд сприймає покази безпосередньо, обґрунтований є ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, про можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків.

Існування вказаного ризику находить своє підтвердження з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме застосуванні обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , залученими за ініціативи обвинуваченого ОСОБА_6 , насильства до потерпілого ОСОБА_8 під час заволодіння грошовими коштами, що призвело до завдання потерпілому легких тілесних ушкоджень у вигляді 9 синців в лобно-скроневій ділянці справа, на повіках правого ока, в лівій скроневій ділянці, на заднє-зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу, лівої гомілки в верхній третині на тилі правої кисті в проекції 2-3 п`ясних кісток; забійну рану в тім`яній ділянці зліва; 6 саден на спинці носа в середній третині, на кінчику носа, на тилі міжфалангового суглобу 1-го пальця лівої кисті, п`ясно-фалангового суглобу 4- го пальця правої кисті, задньої третини 3-ї п`ясної кістки. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень свідчать про те, що спричинені вони шістнадцятикратною травмуючою дією тупого предмета, могли утворитись 06.02.2023 року.

3) п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, на даний час в кримінальному провадженні не встановлено місцезнаходження грошових коштів, якими відкрито заволоділи обвинувачені внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та які відповідають ознакам речових доказів згідно ст.98 КПК України. У зв`язку із чим не виключається можливість ОСОБА_6 перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, а саме шляхом незаконних дій відносно грошових коштів, що були об`єктом кримінально протиправних дій обвинувачених.

На думку сторони обвинувачення, кожен з зазначених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст.177 К1ІК України є підтвердженим, а тому є достатньо підстав для звернення до суду із даним клопотанням про застосування запобіжного заходу.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 оскільки це не буде стримуючим фактором для додержання процесуальних обов`язків зважаючи на тяжкість покарання.

До обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, проте з оточення обвинуваченого вказані особи, які могли би виступати в якості поручителя, відсутні.?

Не продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого відкриває можливість переховування останнього від суду та перешкоджанню судовому розгляду у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, менш суворі запобіжні заходи будуть не достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , та запобігання зазначеним ризикам. У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, оскільки ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не відпали, у зв`язку з цим прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ризики, передбаченні ч. 1 ст. 177 КПК України, які наведенні у клопотанні прокурора, є не обґрунтованими, не доведеними та на підставі ч. 6 ст. 181 КПК України просив змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на особисте зобов`язання. Крім того, зазначив, що мати ОСОБА_6 хворіє, проживає в Одеській області, однак ОСОБА_6 не може відвідувати свою матір у зв`язку із запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту, обов`язок якого передбачає не відлучатися за межі м. Києва та Київської області. Надав суду копію пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_12 та виписний епікриз № 1680 про перебування на стаціонарному обстеженні і лікуванні в клініці з 17.01.2020 року по 24.01.2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Крім того, у судовому засіданні прокурор заявив та подав письмове клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Прокурор в клопотанні зазначив, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

У порядку ст. 177 КПК України встановлені ризики, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилитись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а саме:

- п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість злочину у вчиненні якого він на цей час обвинувачується, може переховуватися від суду у зв`язку тяжкістю покарання, шо загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, у вчиненні якого він обвинувачується, та можливість призначення йому покарання пов`язаного з позбавленням волі на строк до 13 років з конфіскацією майна.

При цьому, відносно ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в рамках інших кримінальних проваджень, що підтверджується інформацією прокурора Офісу Генерального прокурора про те, що у Солом`янському районному суді м. Києва у кримінальному провадженні № 1-кп/760/1370/22 у справі № 760/6172/21 (СРДР №0001376 від 07.10.2017) підтримується публічне обвинувачення відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 359, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ст. 231, ч. 3 ст. 28, ч. 2, ст. 200, ч. 4 ст. 190 КК України. Існування цього ризику, пов`язане у першу чергу із тяжкістю кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 у зв`язку із чим за таких обставин, у разі визнання ОСОБА_13 винуватим в інкримінованому йому злочині, останній повинен буде понести виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання сторони обвинувачення, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У інших кримінальних провадження ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 359, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ст. 231, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 190 КК України, що не зважаючи на принцип презумпції невинуватості, може свідчити про випадки ймовірної протиправної поведінки, оскільки у кримінальних провадженнях кримінальному провадженні № 1-кп/760/1370/22 у справі № 760/6172/21 (ЄРДР №0001376 від 07.10.2017) відсутні остаточні судові рішення, які набули чинності. Зазначене може характеризувати особу, як таку, відносно якої є й інші обґрунтовані підозри у скоєнні інших кримінальних правопорушень.

Крім цього, внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдано матеріальні збитки потерпілій стороні на суму 2101694,5 грн гривень. Наданий час сторона обвинувачення не володіє інформацією про відшкодування збитків потерпілим та виявлення цих коштів правоохоронними органами. На переконання сторони обвинувачення зазначені вище кошти (предмет злочинного посягання) є достатніми ресурсами для існування в умовах ймовірного переховування від органів досудового слідства та/або суду, що посилює цей ризик. Таким чином, з часом вказаний ризик не зменшився та продовжує існувати.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого. Обвинуваченому ОСОБА_7 відомі персональні дані (анкетні дані, місце проживання) потерпілого ОСОБА_8 , свідків, інших обвинувачених, що може свідчити про реальну можливість ОСОБА_7 незаконно впливати на вказаних осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказані обставини, доводять існування реальної можливості обвинуваченого ОСОБА_7 незаконно впливати на вказаних осіб у вказаному кримінальному провадженні, шляхом погроз, вмовляння до зміни показань на свою користь. Станом на день розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду. Потерпілі, свідки, інші обвинувачені в порядку ст. ст. 351, 352, 353 КПК України в судовому засіданні не допитані. А тому враховуючи, що суд сприймає покази безпосередньо, обґрунтованим є ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_7 незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених.

Існування вказаного ризику находить своє підтвердження з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме застосуванні обвинуваченим ОСОБА_7 насильства до потерпілого ОСОБА_8 під час заволодіння грошовими коштами, що призвело до завдання потерпілому легких тілесних ушкоджень у вигляді 9 синців в лобно-скроневій ділянці справа, на повіках правого ока, в лівій скроневій ділянці, на заднє-зовніншій поверхні лівого плеча в нижній третині лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу, лівої гомілки в верхній третині на тилі правої кисті в проекції 2-3 п`ясних кісток; забійну рану в тім`яній ділянці зліва; 6 саден на спинці носа в середній третині, на кінчику носа, на тилі міжфалангового суглобу 1-го пальця лівої кисті, п`ясно-фалангового суглобу 4-го пальця правої кисті, задньої третини 3-ї п`ясної кістки. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень свідчать про те, що спричинені вони шістнадцятикратною травмуючою дією тупого предмета, могли утворитись 06.02.2023 року.

-п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На даний час в кримінальному провадженні не встановлено місцезнаходження грошових коштів, якими відкрито заволоділи обвинувачені внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та які відповідають ознакам речових доказів згідно ст.98 КПК України. У зв`язку із чим не виключається можливість ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадження іншим шляхом, а саме шляхом незаконних дій відносно грошових коштів, що були об`єктом кримінально протиправних дій обвинувачених.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 не має постійного джерела доходів, офіційно не працює, тому можливо прийти до висновку, що грошові кошти отримує протиправних шляхом. Даний ризик знаходить своє підтвердження з урахуванням інформації про притягнення раніше ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, а саме:

- 01.03.2002 року Шевченківським районним судом м. Києва за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу 510 грн;

- 04.11.2003 року Оболонським районним судом м. Києва за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком два роки;

- 28.03.2005 року Дніпровським районним судом м. Києва за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 08.12.2008 по відбуттю строку покарання;

13.03.2021 року направлено до Солом`янського районного суду м. Києва обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за вчинення злочинів передбачених ч. 3 ст. 359, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ст. 231, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 190 КК України.

На думку сторони обвинувачення, кожен з зазначених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КГІК України є підтвердженим, а тому є достатньо підстав для звернення до суду із клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки це не буде стримуючим фактором для додержання процесуальних обов`язків зважаючи на тяжкість покарання.?

До обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, проте з оточення обвинуваченого вказані особи, які могли би виступати в якості поручителя, відсутні.

Враховуючи викладене, менш суворі запобіжні заходи будуть не достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання зазначеним ризикам.

Не продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому відкриває можливість переховування останнього від суду та перешкоджанню судовому розгляду у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, оскільки ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не відпали, у зв`язку з цим прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що ризики, передбаченні ч. 1 ст. 177 КПК України, які наведенні у клопотанні прокурора, є не обґрунтованими, не доведеними та на підставі ч. 6 ст. 181 КПК України просив змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав думку захисника та просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, оскільки на даний момент працює та має бажання працювати подобово.

Дослідивши матеріали двох клопотань про продовження запобіжних заходів, заслухавши думку прокурорів, обвинувачених та їх захисників, суддя приходить до наступного.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обрано запобіжні заходи у виді домашнього арешту строком застосування до 21 вересня 2023 року включно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 продовжено запобіжні заходи у виді домашнього арешту строком до 16 листопада 2023 року включно. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України. Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину. Як вбачається з розділів І, ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування №0000512 та долучених матеріалів досудового розслідування, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на стадії судового розгляду у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, ґрунтується на: протоколах допиту потерпілих від 06.02.2023 року, 07.02.2023 року; протоколах додаткових допитів потерпілих від 07.02.203 року, 10.04.2023 року; протоколах допиту свідків від 06.02.2023 року, 07.02.2023 року, 10.02.2023 року, 14.02.2023 року, 16.03.2023 року, 19.04.2023 року; протоколах додаткових допитів свідків від 06.02.2023 року; протоколах пред`явлення для впізнання від 13.03.2023 року; протоколах огляду місця події від 06.02.2023 року, 07.02.2023 року; протоколах огляду речей від 17.02.2023 року, 22.02.2023 року, 06.04.2023 року; протоколі огляду звукозапису від 12.04.2023 року; протоколах огляду відеозаписів від 07.02.2023 року, 16.03.2023 року, 22.03.2023 року; протоколах обшуків від 06.02.2023 року, 07.02.2023 року, 09.02.2023 року; протоколах проведення слідчих експериментів від 05.04.2023 року, 10.04.2023 року; протоколах допиту підозрюваних від 07.02.2023 року, 21.03.2023 року, 22.03.2023 року, 27.03.2023 року; протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.02.2023 року; постановах про призначення експертиз від 07.02.2023 року, 10.02.2023 року, 20.02.2023 року, 21.02.2023 року, 22.02.2023 року, 17.03.2023 року, 30.03.2023 року; повідомленнями про підозру від 07.02.2023 року; повідомленнями про зміну підозри від 19.04.2023 року; постановами про визнання та приєднання речових доказів від 06.02.2023 року, 07.02.2023 року, 09.02.2023 року, 15.03.2023 року, 16.03.2023 року. Перелік вище зазначених матеріалів, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент, у своїй сукупності є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 могли вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 186 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності їх вини, оскільки дослідження зібраних стороною доказів, здійснюватиметься під час судового розгляду - у судовому засіданні, а їх оцінка - в нарадчій кімнаті.

Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке. Суд вважає обґрунтованим стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від суду, оскільки ним можливо вчинено особливо тяжкий злочини, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна. Тому даний ризик є цілком реальним. Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та обставини його вчинення, ризик впливу останнього на свідків та потерпілих, як вмовлянням, підкупом, так і іншими незаконними способами, є досить реальним.

Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що органом досудового розслідування на даний час не встановлено місцезнаходження грошових коштів, якими відкрито заволоділи обвинувачені внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку із чим не виключається можливість ОСОБА_6 перешкоджати кримінальному провадження іншим шляхом, а саме шляхом незаконних дій відносно грошових коштів, що були об`єктом кримінально-протиправних дій обвинувачених.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, майновий стан обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, відсутність судимості, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, наявність офіційної роботи.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчинених кримінального правопорушення, а також на конкретні обставини кримінального провадження та його особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, може ухилятися від суду, впливати на свідків, потерпілих та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальною юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та покладених на нього слідчим суддею, судом чи про зміну способу їх виконання. Виходячи зі змісту ст. 201 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду. Вирішуючи питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує положення КПК України, вимоги пунктів 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та, в силу вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є частиною національного законодавства та яку національні суди повинні враховувати при розгляді справ (ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України»), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. Таким чином, суд вважає, що у даному випадку доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, а ризики, про які було заявлено на момент застосування суддею запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не втратили свою актуальність та продовжують існувати. Під час судового розгляду судом не встановлено обставин, які не були враховані під час застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу. Поряд із цим, стороною захисту не надано суду доказів, що свідчили б про зменшення чи невілювання існуючих у провадженні ризиків. Наданий стороною захисту висновок епіризу № 1680 відносно матері ОСОБА_12 датована 2020 роком, суд не бере його до уваги, оскільки він не підтверджує загострення хвороби особи на час розгляду клопотання та потребування нею допомоги обвинуваченого. Крім того, в судовому засіданні судом було з`ясовано, що в ОСОБА_6 є рідна сестра, яка може надати допомогу матері. Також не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності інших обставин, які тягнуть за собою зміну застосованого запобіжного заходу. Отже, суд приходить до висновку, що на день розгляду клопотання обставини, які є підставою для застосування запобіжного заходу, не спростовані, не змінились та продовжують існувати, з огляду на що, застосований запобіжний захід є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак не приймає доводи сторони захисту. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , оскільки в силу принципу змагальності сторін кримінального провадження стороною захисту не спростовано тверджень сторони обвинувачення, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду обвинувального акту, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке. Суд вважає обґрунтованим стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 , будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від суду, оскільки ним ймовірно вчинено особливо тяжкий злочини, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна. Тому даний ризик є цілком реальним. Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та обставини його вчинення, ризик впливу останнього на свідків та потерпілих, як вмовлянням, підкупом, так і іншими незаконними способами є досить реальним.

Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що органом досудового розслідування на даний час не встановлено місцезнаходження грошових коштів, якими ймовірно відкрито заволоділи обвинувачені внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку із чим не виключається можливість ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадження іншим шляхом, а саме шляхом незаконних дій відносно грошових коштів, що були об`єктом кримінально протиправних дій обвинувачених.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд на підставі наданих матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим - позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого на час розгляду клопотання, має хронічну, потенційно небезпечну для життя хворобу; міцність соціальних зв`язків - має на утриманні сина; репутацію обвинуваченого - в силу 89 КК України раніше не судимий; перебування обвинувального акту щодо ОСОБА_7 на розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва; майновий стан; працює не офіційно.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчинених кримінального правопорушення, а також на конкретні обставини кримінального провадження та його особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, може ухилятися від суду, впливати на свідків, потерпілих та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальною юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та покладених на нього слідчим суддею, судом чи про зміну способу їх виконання. Виходячи зі змісту ст. 201 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду. Вирішуючи питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує положення КПК України, вимоги пунктів 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та, в силу вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є частиною національного законодавства та яку національні суди повинні враховувати при розгляді справ (ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України»), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. Таким чином, суд вважає, що у даному випадку доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, а ризики, про які було заявлено на момент застосування суддею запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не втратили свою актуальність та продовжують існувати. Під час судового розгляду судом не встановлено обставин, які не були враховані під час застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу. Поряд із цим, стороною захисту не надано суду доказів, що свідчили б про зменшення чи невілювання існуючих у провадженні ризиків. Доводи сторони захисту щодо бажання ОСОБА_7 працювати подобово, ніякими доказами не підтверджено, а посилання захисника на ч. 6 ст. 181 КПК України, як на підставу зміни запобіжного заходу, є необгрунтованими. Також не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності інших обставин, які тягнуть за собою зміну застосованого запобіжного заходу. Отже, суд приходить до висновку, що на день розгляду клопотання обставини, які є підставою для застосування запобіжного заходу, не спростовані, не змінились та продовжують існувати, з огляду на що, застосований запобіжний захід є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак не приймає доводи сторони захисту. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , оскільки в силу принципу змагальності сторін кримінального провадження стороною захисту не спростовано тверджень сторони обвинувачення, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. .

Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду обвинувального акту, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 23 год 00 хв до 05 год 00 хв наступного дня, за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги, а також прибуття до місць укриття чи бомбосховищ, у межах 60 днів, тобто до 05 січня 2024 року включно, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки: не відлучатись за межі міста Києва та Київської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та обвинуваченими у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22 год 00 хв до 05 год 00 хв наступного дня, за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги, а також прибуття до місць укриття чи бомбосховищ, у межах 60 днів, тобто до 05 січня 2024 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки: не відлучатись за межі міста Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та обвинуваченими у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цих осіб, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.

Ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через прокурора для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинувачених.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 .

Копію ухвали про продовження запобіжного заходу вручити прокурору, обвинуваченим та їх захисникам негайно після її оголошення та довести до відома виконавців. Будь-які твердження чи заяви обвинувачених, зроблені під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення їх винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала судді щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 13 листопада 2023 року о 17 годині 00 хвилин.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3