Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 641/7347/19
Провадження № 1-кп/553/138/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 20.09.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляд Комінтернівського районного суду м. Харкова 16.09.2019 надійшло кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000265 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, яке по суті розглянуто не було.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Відповідно до акту приймання-передавання справ від 16.05.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження № 641/7347/19, яке за ухвалою від 17.05.2022 було прийнято до розгляду.

У кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого в межах судового провадження продовжено до 05.01.2024 із визначенням застави в попередньому розмірі - 153680 грн.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, яке обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. Прокурором наголошено, що обвинувачений не має місця проживання, міцних соціальних зв`язків та сталих джерел доходу, з огляду на що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, прохав врахувати, що без документів він не зможе виїхати за межі України та прохав застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У справі, що розглядається, ОСОБА_7 пред`явлено звинувачення у вчиненні умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, в тому числі тяжкого, при цьому у кримінальному провадженні триває судовий розгляд.

При цьому суд звертає увагу, що за матеріалами кримінального провадження, обвинувачений є громадянином іншої держави, постійного місця проживання в Україні та сталого джерела доходу він не має.

Згідно з поясненнями обвинуваченого до затримання він проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в помешканні, яке орендував і на даний час також має можливість там проживати. Водночас, вказуючи ці обставини стороною захисту не надано суду жодного доказу на підтвердження фактичної можливості обвинуваченого проживати за вказаною адресою, або на підтвердження можливості його офіційного проживання за будь-якою іншою конкретною адресою, що виключає можливість застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт.

Так, виходячи із змісту ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Таким чином, умовами застосування цього запобіжного заходу, серед іншого, є встановлення судом фактичної можливості особи проживати на законних підставах у певному житлі.

При цьому, судом неодноразово зверталась увага сторони захисту та роз`яснювалось право на подання відомостей щодо можливості офіційного проживання обвинуваченого в Україні, наявності у нього сталих соціальних зв`язків, джерел доходу, інших характеристик, які у відповідності до вимог ст.178 КПК України, можуть враховуватись при застосовуванні запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, суд приходить до висновку, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам можливого переховування обвинуваченого, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується. З огляду на встановлені ризики забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з огляду на відомості про його особу, які надані суду, зможе виключно найсуворіший запобіжний захід.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, суд зазначає, що переконливих доказів можливого потенційного впливу обвинуваченого на інших учасників судового провадження, зокрема свідків, суду надано не було, з огляду на що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшов.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. В ході судового провадження обвинувачений неодноразово стверджував про непомірність суми застави, що була визначена.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

В ході судового провадження обвинувачений неодноразово вказував на непомірність визначеного розміру застави для нього, та враховуючи часткове зменшення ризиків, у звязку із не підтвердження ризику можливого впливу на інших учасників, поведінку обвинуваченого протягом часу розгляду справи, тривалість дії запобіжного заходу, стосовно обвинуваченого, суд вважає необхідним встановити заставу у меншому розміру, визначивши її розмір у 100000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 25.02.2024 включно з визначенням застави у розмірі 100000 грн, яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області обвинуваченим або заставодавцем.

В разі внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою суду, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинуваченого з-під варти та повідомити про це суд.

В разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати до суду за першим викликом; утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити особі, якою буде внесено заставу, що в разі невиконання обвинуваченим перелічених вище обов`язків, заставу буде звернуто в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1