КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

Іменем України

Справа №133/1701/19

08.01.24 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Козятин кримінальне провадження №0000153 від 27.02.2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велике Козятинського району Вінницької області, освіта - середня, одруженого, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не депутата.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 153 КК України

В С Т А Н О В И В:

27.02.2019 ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 є інвалідом з дитинства, внаслідок чого вона має вади статико-моторного і психорозмовного розвитку, які полягають у нездатності обслуговувати себе, спілкуватись, орієнтуватись у просторі, діючи з прямим умислом, перебуваючи разом з ОСОБА_9 в занедбаному будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , зачинив вхідні двері такого будинку зсередини, тим самим створив зовнішні перешкоди вільного пересування ОСОБА_9 , і утримував її у даному будинку з 12 до 15 години 27.02.2019.

27.02.2019 у період часу приблизно з 14 до 15 години ОСОБА_9 за заявою її матері, ОСОБА_7 , розшукувалась працівниками Козятинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області за участю кінолога із службовою собакою, і була виявлена близько 15 години у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , який був зачинений зсередини. Крім ОСОБА_9 у зазначеному будинку перебував ОСОБА_5 .

Утримуючи ОСОБА_9 у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 незаконно позбавив її свободи пересування, тобто можливості вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі.

Крім того, за змістом обвинувального акта вказано, що 27.02.2019 у період часу з 12 до 15 години, у нежитловому будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , незаконно позбавивши волі ОСОБА_9 , вчиняв щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в її тіло, без її добровільної згоди. Так, ОСОБА_5 , 27.02.2019 у період часу з 12 до 15 години, у нежитловому будинку по АДРЕСА_2 , незаконно утримуючи ОСОБА_9 у зазначеному нежилому будинку, скориставшись її безпорадним станом, викликаним її розумовою відсталістю, внаслідок чого вона не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій і не могла чинити опір вчинюваним з нею діям, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства зняв одяг, в тому числі і натільну білизну з ОСОБА_9 , тобто оголив ОСОБА_9 .. Крім того, ОСОБА_5 стискував груди, ноги, руки, а також шию потерпілої ОСОБА_9 .. 27.02.2019 у період часу приблизно з 14 до 15 години ОСОБА_9 за заявою її матері ОСОБА_7 розшукувалась працівниками Козятинського відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області за участю кінолога із службовою собакою, і була виявлена близько 15 години у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , який був зачинений зсередини. Крім ОСОБА_9 у зазначеному будинку перебував ОСОБА_5 .. На момент виявлення у вказаному нежилому будинку ОСОБА_9 була без пальто, предмети одягу на ній були одягнені не в тому порядку, в якому вони були одягнені на ній, коли вона йшла з дому: труси надягнуті задом наперед, рейтузи надягнуті під колготами. Також у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлено ушкодження: гематому в тім`яній ділянці, садно (подряпину) в ділянці правого передпліччя, синець правій завушній ділянці, синці в ділянці шиї (2), синці в ділянці правого плеча, синець в ділянці правої молочної залози, синець на тильній поверхні правої кисті, синці в ділянці лівого стегна, синці в ділянці колінних суглобів справа і зліва. Крім цього, виявлено шкірні крапкові крововиливи (екхімози) в ділянці шкіри правої половини обличчя, правої завушної ділянки та шиї. Гематома, синці, виникли від дії тупих твердих предметів, садно - від дії гострого предмету, можливо 27.02.2019. Ушкодження у ОСОБА_9 небезпечними для життя в момент заподіяння не були. За ступенем тяжкості вказані ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями. Відсутність у ОСОБА_9 будь-яких сторонніх накладань, ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів, цілість дівочої пліви, наявність вираженого кільця скорочення свідчать про те, що введення сторонніх тіл, в т.ч. статевого члена, у піхву не було. Синець в ділянці шиї та наявність крапкових крововиливів з синюшністю шкіри правої половини обличчя і шиї, правої завушної ділянки (екхімотичною маскою), свідчать про нетривале (десятки секунд) стиснення шиї та перешкоджання венозному кровотоку у правій яремній вені. Вказане стиснення не призвело до загрозливих для життя явищ, ззовні проявилось так званою екхімотичною маскою. Також під час проведення судово-медичної експертизи встановлено, що обидві ступні ОСОБА_9 по підошовній частині, пальці ніг сильно забруднені сірим грунтом. Крім того, під час огляду нежилого будинку по АДРЕСА_2 , в якому ОСОБА_5 утримував ОСОБА_9 , виявлено пальто, належне ОСОБА_9 , заховане у скриню, на якому обірвані два ґудзики. Ґудзики, відірвані із пальто ОСОБА_9 , також виявлені у зазначеному будинку.

За останнім епізодом дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 153 КК України - сексуальне насильство, тобто вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146 та ч. 1 ст. 153 КК України, не визнав, та в ході судового розгляду заперечував вчинення ним протиправних дій, які описані в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що він проживає в АДРЕСА_1 , а також в нього ще є будинок, в якому ніхто не проживає. Того дня він пішов до нежилого будинку, щоб відремонтувати дах на льошнику, який зірвало через сильний вітер. За ним ув`язалась дівчинка; каже, що йде до бабусі. Він прийшов до будинку, взяв драбину з сіней, відкривши при цьому двері будинку. Займаючись ремонтом льошника, він почув крик, зліз з драбини, та побачив потерпілу ОСОБА_10 ; він вивів її на вулицю, і хотів відвести її до бабусі після того, як відремонтує льошник; він її направив у потрібну їй сторону, проте вона не пішла, а залишилась. Пройшов час, він знову почув як кричить дівчина. Коли зайшов до хати, то побачив відкриту скриню, з якої були розкидані речі. Дівчина була в хаті. Двері в будинок були без замку, щільно прилягали, відкриваються назовні; двері важко відкривалися, тому що розширились від вологи. У двері стукали, він їх відкрив, штовхнувши, та побачив людей. На запитання, чия це дитина, відповів, що ОСОБА_11 його внучка, бо іншого він й не придумав що відповісти незнайомим людям. Заперечував те, що він насильно завів дівчуну до свого будинку, а також вчинення ним будь-яких дій фізичного впливу на потерпілу: вказав, що не завдавав їй жодних ушкоджень, не мав жодного наміру вчиняти та не вчиняв з нею будь-які дії сексуального характеру.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_7 повідомила, що її донька є особою з інвалідністю, вона не вміє себе обслуговувати, говорить складами, у неї не розвинена дрібна моторика пальців. 27.02.2019 вони з мамою одягнули доньку ОСОБА_9 , яка звечора була покупана; одягнули тепло: футболка, реглан, кошта, колготи, штани, шкарпетки, після чого за дорученням матері вона близько 09:40 -10:00 поїхала до м. Козятин, де перебувала приблизно півтори години. Коли вона повернулась додому на тому ж таксі, то побачила матір, яка бігає по подвірёю та щось шукає. Мати пояснила, що одягнула ОСОБА_9 , щоб вийти на вулицю. Доки матір поралась по господарству, то ОСОБА_12 не стало. Вони живуть як на хуторі, кругом хати її городи. До найближчої дороги 200 м. Після невдалих пошуків, вона почали обдзвонювати односельців з проханням допомогти у пошуках. Далі шукали потерпілу по селу, однак не знайшли її. Вони з матірёю бігали кругом. На відстані приблизно за 1 км від місця злочину, ОСОБА_7 почула гортанний крик своєї дитини, з чого вона зробила висновок, що її донька десь закрита та перебуває в небезпеці; з напрямку звуку - він доносився зі стадіону. Вона зрозуміла, що сама не знайде дочку, та приблизно о 13:00, на початку 14:00 вона зателефонувала до поліції. Працівники поліції приїхали з кінологом до будинку, в якому проживають вони з потерпілою. ОСОБА_7 дала речі доньки для службової собаки, щоб той обнюхав речі. По сліду собака повела в центр села. Коли дійшли до клубу, то собака повела поза магазином на закинуту вулицю, далі вивівши на вулицю Миру, 25 до закинутого будинку. Поліцейський почав стукати в двері та вікно, але ніхто не відкривав. Двері були закриті чи то клейонкою, чи то мішковиною. Згодом, коли відкрили двері зсередини,вона побачила обвинуваченого, а за ним стояла потерпіла ОСОБА_9 .. Спочатку ОСОБА_5 говорив, що це його дитина, але потім побачив її. Донька, ОСОБА_9 , плакала та тримала руками штани; на штанах була діра, хоча з дому вона її одягала, то її не було; всі речі були одягнені на ній не так, як ОСОБА_7 її одягала вранці; крім того, вона була без куртки, рейтузи були одягнені під колготками, гудзики були через один застебнуті. Після чого ОСОБА_7 з поліцейським зайшла в будинок, там було досить темно; в будинку стояв стіл, на якому знаходилась пляшка та старий ніж. Також була ще скриня , в якій знайшли куртку та ковдру, в якій був ґудзик від куртки. Другий ґудзик знайшли під столом. На підлозі було брудно, також була калюжа. Двері зовні мали два кільця, без колодки. Зсередини - щось на зразок щеколди, засова, гачка (точно не пам`ятає). Були поліцейські, кінологи, поняті, сусіди. Після чого вони поїхали до відділу поліції, щоб написати заяву. В подальшому поїхали до лікаря, проте оглянути дівчину на гінекологічному кріслі не вдалось. Однак, її роздягнули; вона бачила подряпину на шиї, плями на грудяг, стегнах,плечі, ногах, колінах; ступні були в болоті. На наступний день дочку оглянув судмедексперт. Також ОСОБА_7 повідомила, що її донька не здатна сама одягатись та роздягатись, а також без супроводу дорослих вона по селу не ходить. Щодо допиту потерпілої ОСОБА_9 її законний представник - ОСОБА_7 повідомила, що є недоцільним допит її доньки, оскільки вона є особою з інвалідністю, не може розмовляти та висловлювати думки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є інструктором з собакою; він виїхав по місцю проживання зниклої дитини. Собака розпочала пошук від будинку де проживає дитина, та зупинилась біля закинутого будинку. Відстань між такими будинками приблизно 3 км Двері будинку були зачинені. Він до будинку не заходив, весь час знаходився на подвір`ї. Біля будинку також знаходились мама та бабуся дівчинки, а також працівники поліції та його начальник. До будинку першим увійшов працівник поліції. Двері відкрились непросто. ОСОБА_5 він побачив, коли його виводили з будинку. Зі слів матері, дитина була одягнута неправильно. Дівчина, пошуки якої здійснювались, на вигляд 18-20 років, візуально дитина хвора, майже не розмовляла, видавала лише певні звуки. Коли побачив дівчину, то звернув увагу на те, що вона одягнена не по сезону.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він є начальником команди службового собаківництва, їхня служба надає допомогу в пошуку людей. Працівники поліції звернулися до нього за допомогою, та він зі своїм колегою ОСОБА_13 виїхали на пошуки дитини. Пошуки розпочались з місця проживання дитини; там собаці дали річ, належну дитині яку розшукують, і собака взяла слід та привела до закинутої хати. Намагаючись зайти до будинку, вони шарпали за двері будинку, які були зачинені. Він особисто намагався відкрити двері, однак вони не відкривались; ламати їх він не став. Далі собака повела до ставка, який знаходився від будинку близько 100-150 м. Коли повернувся до будинку, з нього вийшли дівчина та обвинувачений. Хто відкривав двері будинку він не бачив. У будинку були лише обвинувачений та потерпіла. Дівчина з будинку виходила без пальто, в руках тримала рейтузи, оскільки на них була перервана резинка. В ході огляду, в скрині було виявлено майку та куртку дівчини. Будинок не огороджений, навколо нього кущі, та поруч був ще якийсь будинок, ймовірно не жилий. В будинку з якого вийшов обвинувачений і потерпіла без світла, земляні поли, в коридорі стояв стіл, на ньому був ніж, ще була одна кімната і велика кімната ,де стояла скриня. Він зайшов до будинку після того, як його покликали працівники поліції. Не був присутнім, коли заходили люди до будинку. Всього пошуки зайняли приблизно 10 хв. Приблизна відстань від місця проживання дитини до місця, де її знайшли 500-600 м.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що на той час він перебував на посаді начальника карного розшуку; на лінію 102 надійшло повідомлення про зникнення дитини в с. Велике, також родичі повідомили, що розшукувана дитина з відхиленнями. Працівниками поліції для розшуку зниклої дитини було задіяно кінолога. Собака взяла слід за речами дитини і вони йшли за кінологом. Собака підійшла до пустуючого будинку. Коли підійшли до будинку, то вікна були зашторені, а двері будинку були зачинені зсередини. Почали стукати. Через декілька хвилин двері відкрив ОСОБА_5 , потім в сіни вийшла дівчинка. Коли він зайшов до будинку, то дівчинка злякалась та побігла назад до будинку. Першим в будинок зайшли працівники поліції, далі зайшли в будинок всі решта. Будинок виглядав всередині як нежилий. Біля будинку територія на вигляд заросла: видно, що тривалий час тут ніхто не проживає. Коли зайшли до будинку, то бабуся дівчинки звернула увагу, що рейтузи на дитині одягнені навиворіт. Запитали в ОСОБА_5 , чому з ним в будинку дитина, на що він відповів, що дівчинка прийшла до нього. Дівчинка була без пальта, згодом пальто знайши в скрині. В той день на дворі був сніг. Хата, в якій знайшли дівчинку по вигляду не жила. Обвинувачений сказав, що будинок його. В будинку є піч, стіл, стул, скриня, можливо є ліжко. Вказаний свідок також вказав, що пошуки дитини були в світлу пору доби та тривали близько пів години. Попередньо дитину шукали самостійно. Коли він побачив дитину, то звернув увагу, що дівчинка одягнена хаотично. На обличчі він не побачив синців чи будь-яких подряпин. Коли вивели дівчинку, вона намагалась щось розповісти бабусі. Бабуся дівчинки пояснила, що жестами її онучка пояснює, що «дідусь її трогав». Про наявність гострих предметів в будинку він не пам`ятає, тупі предмети були - скляні пляшки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що було повідомлення, що в с. Велике зникла дитина. Взяли кінологів з собакою та почали шукати дитину. Пошуки розпочали з будинку, де проживає дівчинка. Знайшли дівчинку в будинку, де був ОСОБА_5 . Коли вони прийшли до будинку, то двері вказаного будинку були закриті зсередини. Розшукуючі стукали у двері та вікна будинку. Двері будинку відчинив ОСОБА_5 майже відразу. Він (свідок) був одягнутий не у форму, одразу представився, що він є співробітником поліції. На запитання, що дитина робить в будинку, ОСОБА_5 пояснив, що дівчинка прийшла сама до нього. Дівчинка не могла пояснити, що відбувалось. Дівчинка була в рейтузах; потім мама казала, що вони неправильно одягнуті. В той день, коли шукали дівчинку, погода була сира, куртки на дитині не було. ОСОБА_5 був в куртці. Будинок, в якому перебувала дівчинка не придатний для життя, в будинку холодно, ліжок немає. Також вказаний свідок зазначив, що пошук здійснювався у світлу пору доби. Приблизно за годину пошуків у світлу пору доби знайшли дівчинку. Ознак тілесних ушкоджень на дівчинці він не бачив, синців та подряпин на обличчі не було. Чи були в будинку гострі предмети він не пам`ятає. Фотофіксація не проводилась. Пам`ятає, що коли пошуки завершились, біля будинку було два працівника з собакою та три поліцейських: він, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Про скриню він не пам`ятає; куртку чи пальто він не бачив.

Читаючи з листа, свідок ОСОБА_20 оголосила таке.

« Я говорю про свою внучку, …, яка є інвалідом І групи; вона є розумово відсталою, не обслуговує себе, онука не орієнтується у світі, знаходиться з народження під наглядом нашої сім`ї; не розмовляє, має розвиток малолітньої дитини. Все село знає про наше горе. ОСОБА_22 , якого я знаю з дитинства, бо живемо на одній вулиці АДРЕСА_3, був у нашій хаті, знає, що ОСОБА_11 розумово відстала: не говорить, не орієнтується без рідних у селі. ОСОБА_5 вів аморальне життя. 27.07.2019 вранці, коли ОСОБА_11 проснулась, ми з донькою одягли її після сну, наділи труси з прокладкою, футболку, реглан, колготи чорні, штани, червону кофту на ґудзиках, які я застебнула, бо дитина у 23 роки сама не може застібати ґудзики. Я послала доньку ОСОБА_23 в аптеку в м. Козятин, вона поїхала на таксі, щоб скоріше справитись і приблизно о 10 годині поїхала. Я одягнула ОСОБА_24 : дві пари носків, тілогрійку, куртку, чобітки дуті, шапку, шарфик. ОСОБА_9 вийшла на двір, потім і я вийшла на двір, стала годувати курей, через декілька хвилин я побачила, що ОСОБА_12 не було на подвір`ї. Я стала шукати її; Ніде не було ОСОБА_12 . На таксі повернулась донька приблизно о 11:30. Стали шукати разом. Донька зателефонувала сусідам, родичам, мешканцям села; люди разом з нами шукали ОСОБА_24 . Їздили на машинах, обходили всі вулиці села. Пошуки продовжувались до 13:00. А далі донька викликала поліцію, почувши страшний крик ОСОБА_12 . Зрозуміло, що дитина десь схована, у небезпеці. Тоді приїхала поліція, чоловік 6-8, поліція ... з собакою. Донька повела їх до нашого будинку та винесла з будинку речі ОСОБА_12 , собака понюхала речі та взяла слід. Покрутилась по подвір`ю, кругом хати та побігла по АДРЕСА_4, до клубу, до зупинки, потім попід хатами по АДРЕСА_5 і вивела до закинутої хати, де багато пустих хатів. Це було приблизно 15:00 … 800-500 м. Коли підійшла до хати, то побачила, що донька пішла поза хатою з поліцейським, а інші поліцейські стали стукати у двері. Двері довго не відчиняли. Було зрозуміло, що вони закриті зсередини, вікна забиті мішковиною, клейонкою… В будинку ніхто не живе і через деякий час 5-7 хвилин, після тривалого стуку поліції двері відкрив ОСОБА_5 .. Декілька метрів від нього стояла заплакана ОСОБА_11 . На питання поліції, хто ця дівчина, ОСОБА_5 брехав, що це його донька. Далі я побачила ОСОБА_24 у порваній одежі, без верхнього одягу, без шапки, хоча було холодно, лютий місяць. Дитина тримала однією рукою колготи без резинки, з великою діркою на боку. Чомусь колготи були одягнуті на штани, кофта була застібнута наперекіс, не всі ґудзики. Коли вивели дитину, ОСОБА_5 сказав мені: «де ти взяла це чмо», ображаючи мене і дитину інваліда. ОСОБА_10 була у страшному стані, в неї був переляк, схвильоване, заплакане лице; видно плакала довго, на обличчі були доріжки від сліз. Поліція почала шукати верхню одежу: нас позвали зайти в хату; в хаті холодно, не опалювалось, довго закинута хата, але на столі стояла в бутлі вода і лежав ніж. Для чого? В хаті підлога земляна, мокра, залита водою, хоча стеля суха. Шапку поліція знайшла всередині, куртка була без двох ґудзиків; донька оглянула дитину та привела в порядок; носки на нозі були: на одній нозі один, на другій три, а вона одягала по два на кожну ногу. Моя донька з ОСОБА_28 та поліцією сіли в машину та поїхали в поліцію писати заяву. Після цього випадку ОСОБА_11 перенесла потрясіння, була нервово збуджена, погано спала, у сні тряслась, плакала, не давала доторкнутись до полових органів, …, кричати визгом, далі це продовжується. Прошу покарати ОСОБА_5 , бо він не відчуває своєї провини. Все життя вів аморальне життя з жінками, перейшов на дітей. Стид і сором таким людям та тим, хто їх захищає».

На запитання прокурора та захисника ОСОБА_20 надавала відповіді, відповідно до яких в день, коли сталась дана подія, вона з дочкою вранці одягала ОСОБА_24 , це було приблизно 10-10:30 ранку. ОСОБА_11 вийшла на вулицю і гуляла на подвір`ї . Подвір`я їхнє не закрите, з нього можна безперешкодно вийти на вулицю. По дорозі біля їхнього дому машини не їздять, поруч поле. Коли помітила, що ОСОБА_11 пропала, то почала її шукати, це було приблизно біля 11:00 ранку. Сама ОСОБА_11 часто не гуляє, а більше в супроводі. Вони її не відпускали саму гуляти по селу. До будинку іншої бабусі - ОСОБА_29 відстань приблизно 1,5 км. В гості до бабусі ОСОБА_11 сама не ходила, а вона її водила. Також вказала, що ОСОБА_11 могла піти до іншої бабусі, буває люди заводять ОСОБА_24 додому як вона кудись піде. ОСОБА_10 має вади здоров`я, говорити може певні слова, реченнями не говорить, нічого не вміє пояснювати, може пояснити, що хоче в туалет, сама неправильно одягається, не вміє відчиняти замки, але може відкрити «клямку». Коли ОСОБА_11 пропала, то вона її шукала, заходила до свахи, шукала біля клубу; чула як люди кричали « ти куди її тягнеш». Коли ОСОБА_11 знайшлась, то була дуже стривоженою, присідала. Її одяг був вологий, вона була без куртки, дочка пізніше винесла куртку. Коли ОСОБА_11 вийшла з хати, то синяки на її тілі вона не бачила, побачила синці на стегнах вже після того, як її роздягала. Чи були подряпини на обличчі дитини вона не пам`ятає. Також вказала, що свою промову вона писала особисто.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 надав показання, згідно яких в той день (це було навесні), він йшов до сусідки і по дорозі по АДРЕСА_5 зустрів ОСОБА_5 , який йшов з дочкою ОСОБА_23 , ОСОБА_28 . Вони йшли через дорогу, шириною приблизно 5-6 м, назустріч; відстань між ОСОБА_5 і ОСОБА_28 була приблизно 0,5 м. Вони просто розминулись. Були одягнені: він в куртці, а дитина в пальто. Просто йшли, ОСОБА_11 мовчала. Думав, що ОСОБА_5 веде дитину до бабусі, бо можливо вона втекла. Він знає, що ОСОБА_11 погано розмовляє, але він з нею не спілкувався. Згодом, зі слів інших він дізнався, що з ОСОБА_28 щось сталось. Коли прийшли, побачили, що в хаті поліції. Будинок розташований по АДРЕСА_5, 23 або 24. При даній події він був за свідка, щоб зафіксувати, що було в хаті. В хаті знаходилось ліжко, плита, стіл і все. Що відбувалось в будинку він не бачив, оскільки прийшов туди коли там вже була поліція. ОСОБА_11 він не застав там і не бачив її. Вказаний будинок, це хата тітки ОСОБА_5 , яку він з дружиною доглядали та похоронили. У хаті ніхто не проживав, вони користувались тільки городом.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні показала, що зі слів дочки знає, що ОСОБА_5 викрав дитину до себе на дачу і там її тримав закриту. Вона була свідком, як він гнався за іншою жінкою - племінницею. Бігав за її внучкою, якій 8 років. Приставав до неї. ОСОБА_10 була вдома. Якщо вона в бабусі, то вона сама нікуди не могла піти. Дитина виросла на її очах, і вона сама ніколи не ходила. З чужими людьми ОСОБА_11 не спілкувалась. Односельці шукали ОСОБА_24 . Подвір`я бабці ОСОБА_32 закривається, а щодо подвір`я іншої бабусі (де вона постійно живе) - вона не знає, бо ніколи там не була. В той день, коли відбулись такі події вона була на роботі. Після того ОСОБА_5 за нею біг, але вона від нього втікла до своєї подруги ( коли це сталось вона не пам`ятає; зверталась до поліції з цього приводу; складався протокол).

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні пояснила, що вона не була свідком вказаної події. Біля 14 год. 00 хв. їй подзвонила племінниця й розказала, що пропала ОСОБА_11 . Біля 17.00 говорили, що її знайшли в покинутому будинку. Вона ніколи не бачила, щоб ОСОБА_11 сама гуляла по селу. Подвір`я, де живе ОСОБА_11 , не закривається. Племінниця їй сказала, що в день зникнення ОСОБА_12 біля 10:30 до неї заходив ОСОБА_5 .. Вона ОСОБА_5 знає з 80-х років; люди розказували, що у нього були сексуальні дії з іншими жінками, також, що він приставав до її 11-літньої дочки, сказав їй, щоб вона з ним пішла до закинутого будинку, але вона потім змогла втекти. Про це вона заявлала в поліцію; в результаті відносно нього закривали кілька разів справи (ст. 276, 277 КК України), бо не було складу злочину.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 суду показала, що ОСОБА_5 (її чоловік) був біля неї, потім пішов до будинку де проживала її тітка. Пізніше прийшла поліція і сказала, що сталась така неприємність, що якусь дитину закрив в хаті її тітки , яку вона поховала. Тітка більше трьох років тому переписала на неї хату за те, що вона її доглядала. Даний будинок вона не переоформляла на себе.Хата в неї по заповіту. Раніше платила податок на землю в сільраді; пару років вона вже не платить. В будинку не проживав ніхто років 3-5. Світло в будинку відрізане після смерті тітки. Вона доглядала за хатою. В будинку земляна підлога, а зверху лінолеум. Чи надавала вона дозвіл на огляд, вона не пам`ятає. ОСОБА_10 неодноразово гуляла сама на стадіоні, вона її направляла додому. Вони були в хороших стосунках. Бувало й раніше, що родичі її шукали - гукали. Їй ніхто не скаржився на чоловіка і нічого не говорив.

Свідок ОСОБА_36 не був допитаний судом, оскільки його явка до суду не була забезпечена впродовж тривалого часу. Також судом встановлено на підставі наданої прокурором довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.11.2023 №3911, що ОСОБА_36 призваний по мобілізації до лав ЗСУ на направлений в навчальний центр з 07.09.2023.

Допитаний лікар судово-медичний експерт ОСОБА_37 у судовому засіданні підтвердив свої висновки, які були ним зроблені під час проведення експертизи. Також він повідомив, що огляд був проведени на третій день. Точної дати виникнення тілесних ушкоджень він вказати не може, оскільки в людей існують індивідуальні особливості при заживленні травм. Похибка може бути приблизно 1-2 дні. Тілесні ушкодженні виникли виникли від тупих твердих предметів. Індивідуальних характеристик травмуючих предметів він не надає; це може бути кулак, нога,падіння; також це може бути від здавлювання пальцями. Відомостей щодо падіння дівчини надано не було. Ушкодження на шиї за своїм характером в сукупності з екхіматичною маскою на обличчі вказують на здавлювання шиї пальцями. Садно могло бути від гострого предмета, скоріше за все ніготь. Якщо це ніготь, то при вчасному відібранні зразків піднігтьового вмісту, при проведенні відповідної експертизи може бути виявлено клітини потерпілої особи. Однак йому такі зразки не надавались. Для того, щоб оглянути дівчину на гінекологічному кріслі, їй зробили внутрішньовенний наркоз з дозволу матері, оскільки дівчина не погоджувалась на огляд, була знервована. Він категорично стверджує, що проникнення в тіло дівчини через статеві органи, не було. Пояснив, що ушкодження проявляються не зразу, а на другу-третю добу. Однак екхіматична маска проявляються через декілька хвилин після здавлювання, оскільки така травма з`являється через сильне стиснення судин. 28 лютого дівчина була повністю оглянута (крім гінекологічного огляду) і вказані ним тілесні ушкодження були наявні.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.146, ч.1 ст. 153 КК України, сторона обвинувачення посилається на такі письмові докази, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

- постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 27.03.2019 , якою матеріали досудового розслідування №0000153 від 27.02.2019 (ч.1 ст.146 КК України) та №0000232 від 27.03.2019 (ч.1 ст. 153 КК України) було об`єднано в одне провадження та надано об`єднаному кримінальному провадженню № 0000153;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.02.2019, відповідно до якого у ОСОБА_7 прийнято заяву, відповідно до змісту якої вона повідомляє, що у період часу з 11 до 15 години 27.02.2019 перебуваючи с. Велике Ќозятинского району Вінницької області ОСОБА_5 незаконно позбавив волі її доньку ОСОБА_9 ;

-заяву ОСОБА_7 від 27.02.2019 на ім`я начальника Калинівського ВП ГУНП, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_5 викрав її доньку та утримував в закинутій хаті з 11.00 до 15.00 год.; дитину намагались зґвалтувати, про що свідчать брудна одежа, брудне тіло з подряпинами та синцями на ногах, спині та грудях;

-протокол огляду місця події від 27.02.2019, проведений у занедбаному житловому будинку по АДРЕСА_2 , де в ході огляду місця події вилучено два гудзики зі шнурівкою темного кольору;

-фотографії будинку зовні, фотографія дверей будинку, фотографії внутрішньої обстановки будинку, фотографія скрині з речами, фотографіі ґудзиків;

- висновок експерта №38 від 04.03.2019, наданий на підставі ухвали слідчого судді від 01.03.2019, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено ушкоження: гематома тім`яній ділянці, садно (подряпина) в ділянці правого передпліччя, синець в ділянці шиї (2), синці в ділянці правого плеча, синець в ділянці правої молочної залози, синець на тильній поверхні правої кисті, синці в ділянці лівого стегна (3), синці в ділянці колінних суглобів (справа-1, зліва - 2). Також, виявлено шкірні крапкові крововиливи (екхімози) в ділянці шкіри правої половини обличчя, праної завушної ділянки та шиї. Гематома, синці виникли від дії тупих твердих предметів, садно - від дії гострого предмету, можливо, 27.02.19. Ушкодження у ОСОБА_9 небезпечними для життя в момент заподіяння не були. За ступенем тяжкості вищевказані ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями. Відсутність у ОСОБА_9 будь-яких сторонніх накладень, ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів, цілість дівочої пліви, наявність вираженого «кільця скорочення» свідчать про те, що введення сторонніх тіл, в т.ч. статевого члена, у піхву не було. Синець в ділянці шиї та на явність крапкових крововиливів з синюшністю шкіри правої половини обличчя і шиї, правої завушної ділянки свідчать про нетривале (десятки секунд) стиснення шиї там перешкоджання венозному кровотоку у правій яремній вені. Вказане стискання не призвело до загрозливих для життя явищ, ззовні проявилось т.з. «екхімотичною Маскою»;

-акт № 1 про застосування службової собаки працівниками воєнізованої охорони від 27.02.2019 відповідно до якого інспектор (кінолог) ОСОБА_13 у 14:30 год. застосував службову собаку «Ніка» для пошуку зниклої людини в с. Велике Козятинського району. Місце знаходження людини було виявлено приблизно за 1 км від місця останнього зафіксованого перебування в зачиненому будинку без ознак проживання;

-висновок судово-психіатричного експерта № 153 від 02.05.2019, відповідно до якого ОСОБА_5 , у зв`язку з даними анамнезу про притаманну йому емоційну нестійкість, запальність, а також виявленими при психолого-психіатричному обстеженні дещо демонстративністю поведінки, емоційною нестійкістю, дещо уповільненістю мислення, нестійкістю уваги, легковажністю суджень, враховуючи висловлювані ним скарги на поганий сон, пригнічений настрій, для об`єктивного визначення його психічного стану, притаманних йому індивідуально-психологічних особливостей, потребує тривалого спостереження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи;

-висновок судово-психіатричного експерта № 45 від 27.05.2019, відповідно до якого ОСОБА_5 не страждає на психічні розлади. ОСОБА_5 в період вчинення інкримінованих йому діянь на психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період інкримінованих йому діянь ОСОБА_5 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 не страждає на психічні розлади. В теперішній час ОСОБА_5 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування ПЗМХ ОСОБА_5 не потребує;

-довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 002109 від 1.07.2014, згідно якого у ОСОБА_9 встановлено інвалідність з дитинства, група перша А;

-висновок лікувальної комісії медичного закладу від 6.07.2015, зі змісту якого вбачається необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, відповідно до якого за рівнем обмеження життєдіяльності (обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку) ОСОБА_9 потребує постійного стороннього догляду;

-медичний висновок № 725 від 12.07.2012, відповідно до якого ОСОБА_9 має велику розумову відсталість;

-постанова про залучення законного представника потерпілого від 28.02.2019, відповідно до якого ОСОБА_7 залучено до участі у досудовому розслідуванні як законного представника потерпілої ОСОБА_9 ;

-протокол огляду місця події від 28.02.2022, відповідно до якого в присутності понятих було встановлено, що місцем проведення огляду є службовий кабінет, який розташований в адміністративній будівлі Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, що по вул. Героїв Майдану, 30 в м. Козятин Вінницької області. Перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_7 видала працівникам поліції особистий одяг доньки ОСОБА_9 , в якому остання знаходилась 27.02.2019, а саме: чоботи темно-синього кольору; куртка бежевого кольору, штани чорного кольору, колготи чорного кольору,футболку білого кольору, светр світло-рожевого кольору, кофту червоного кольору, реглан рожевого кольору; хустку бузкового кольору; шарф; хутряну підкладку без рукавів, нижню білизну (труси) червоного кольору, гігієнічну прокл адку;

-постанова слідчого від 28.02.2019 про визнання та приєднання речових доказів, якою 2 гудзики зі шнурівкою чорного кольору а також особистий одяг ОСОБА_9 в якому остання знахолилась 27.02.2019 року, саме: чоботи темно-синього кольору; куртка бежевого кольору, штани чорного кольору, колготи чорного кольору,футболку білого кольору, светр світло-рожевого кольору, кофту червоного кольору, реглан рожевого кольору; хустку бузкового кольору; хутряну підкладку без рукавів, нижню білизну (труси) червоного кольору, гігієнічну прокладку, визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження;

-ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду від 14.03.2019 про накладення арешту на тимчасово вилучені в ході огляду місця події від 27.02.2019 речі;

-постанова слідчого від 12.04.2019 про задоволення клопотання про відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 для проведення судової експертизи одягу потеріплої ОСОБА_9 ;

-постанова прокурора від 18.04.2019 про відібрання зразків крові у ОСОБА_5 для проведення експертних досліжень;

-протокол отримання зразків для експертизи від 23.04.2019, відповідно до якої у ОСОБА_5 було відібрано зразки крові;

-висновок експерта №84 від 15.05.2019, щодо проведення судово-медичної експертизи на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2019, відповідно до якого, кров ОСОБА_5 по системі АВО відноситься до групи А з ізомемаглютинином анти -В;

-постанова прокурора від 10.05.2019 про відібрання зразків букального епітелію у ОСОБА_9 для проведення експертних досліджень;

-протокол отримання зразків для експертизи від 10.05.2019, відповідно до якого слідчим було відібрано у ОСОБА_38 зразки букального епітелію;

-постанова прокурора від 10.05.2019 про відібрання зразків крові у ОСОБА_9 для проведення експертних досліжень

-протокол отримання зразків для експертизи від 10.05.2019, відповідно до якого у приміщенні КП «Козятинська ЦРЛ» у ОСОБА_9 було відібрано зразки крові з вени;

-висновок експерта №85 від 15.05.2019, за результатами експертизи проведеної на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.05.2023, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти -А по системі АВО; кров ОСОБА_5 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти -В по системі АВО; зразки букального епітелію ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не досліджувались, в звязку з відсутністю необхідності. В слідах на куртці, представленій на дослідження, наявність крові не встановлена, сперматозоїди не знайдені. На рейтузах (1), светрі рожевого кольру, кофті червоного кольору, хустинці, футболці, одноразовій прокладці, представлених для дослідження, плям, подібних на кров, не виявлено, сперматозоїди не знайдені. На шарфі, безрукавці, светрі, футболці, рейтузах (2), жіночих плавках, парі чобіт, які належать ОСОБА_9 , плям, подібних на кров та сперму, не виявлено;

-постанова прокурора від 27.02.2019 про відібрання зразків зрізів з пальців рук у ОСОБА_5 для проведення експертних досліжень

-протокол отримання зразків для експертизи від 27.02.2019, відповідно до якого у ОСОБА_5 відібрано зразки нігтів пальців рук;

-постанова прокурора від 27.02.2019 про відібрання зразків зрізів з нігтів пальців рук у ОСОБА_9 для проведення експертних досліджень;

-протокол отримання зразків для експертизи від 28.02.2019, відповідно до якого у ОСОБА_9 відібрано зразки нігтів пальців рук;

-висновок експерта №54 від 17.05.2019, за результатами експертизи проведеної на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.04.2019, відповідно до якого при дослідженні піднігтьового вмісту правої (обєкт №1) та лівої (обєкт №2) рук ОСОБА_9 , наявність крові не встановлена. Виявлено епітеліальні клітини людини, статева належність яких не встановлена у зв`язку з відсутністю епіліоцитів зі збереженими та придатними для цитологічного дослідження ядрами та, можливо, надзвичайно малою їх кількістю в мікропрепаратах. Групова належність виявлених епітелічних клітин не встановлювалась в зв`язку з недостатньою кількістю в мікропрепатах для даного виду серологічної реакції. Зрізи нігтів та витяжки з піднігтьового вмісту з правої (об`єкт №1) і лівої (об`єкт №2) рук ОСОБА_9 на ниточки марлі залишені для подальшого ДНК-дослідження та передані слідчому;

-висновок експерта №55 від 17.05.2019 за результатами експертизи проведеної на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.04.2019, відповідно до якого при дослідженні піднігтьового вмісту правої (об`єкт №1) та лівої (об`єкт №2) рук ОСОБА_5 , наявність крові не встановлена. При дослідженні мікропрепаратів обєктів №1,2 (права та ліва рука ОСОБА_39 ) виявлено епітеліальні клітини людини, статева належність яких не встановлена у зв`язку з відсутністю епіліоцитів зі збереженими та придатними для цитологічного дослідження ядрами та відсутністю в збережених, придатних для цитологічного дослідження ядрах статево- специфічних ознак ( в мікропрепаратах об`єкту №1). При визначенні групової належності клітин був виявлений антиген А, що визначає А (ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО, що не виявляє походження виявлених епітеліальних клітин від будь-якої особи (осіб) з групою крові А (ІІ), в тому числі і від ОСОБА_5 (за рахунок антигену А). Зрізи нігтів та витяжки з піднігтьового вмісту з правої (об`єкт №1) і лівої (об`єкт №2) рук ОСОБА_5 на ниточки марлі залишені для подальшого ДНК-дослідження та передані слідчому.

Також в матеріалах справи наявні письмові поясненя ОСОБА_40 , яка безпосередньо в судовому засіданні не допитувалась. На її допиті сторони не наполягали.

Законним представником потерпілої під час судового розгляду було надано суду висновок судово-психіатричного експерта № 267 від 05.08.2019, згідно якого ОСОБА_9 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді важкої розумової відсталості, обумовленої генетичною патологією - фенілкетонурією (F72.03); внаслідок свого захворювання ОСОБА_9 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. А також надано рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2019, яким ОСОБА_9 визнано визнано недієздатною, призначено ОСОБА_7 її опікуном.

З урахуванням вищевказаних обставин, які сторона обвинувачення вважає доведеними перерахованими вище доказами (письмовими, речовими та показаннями свідків), дії обвинуваченого стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 146, ч.1 ст.153 КК України.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно частин 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За змістом ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Оцінюючи вказані письмові докази суд бере до уваги те, що визначений законом принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування.

Не дивлячись на те, що сторона обвинувачення не наполягала на допиті свідка ОСОБА_40 та не посилалась в судових дебатах на її письмові пояснення, проте в матеріалах справи такі письмові пояснення містяться, а тому суд вважає за необхідне зазначити, що такі пояснення суд до уваги не бере з огляду на те, що свідок безпосередньо судом не допитувався.

За змістом ч. 13 ст. 352 КПК України, свідок, даючи показання, має право користуватися нотатками, якщо його показання пов`язані з будь-якими обчисленнями та іншими відомостями, які важко зберегти в пам`яті.

Так, свідок ОСОБА_20 при допиті її, пояснила, що вона на листку паперу написала текст, який нею й був оголошений в якості її пояснень щодо обставин справи. При цьому суд пояснив свідкові, що вона має надавати показання суду не читаючи. Адвокат ОСОБА_8 , яка представляє інтереси потерпілої, наполягала на тому, що свідок має право користуватись нотатками, як це передбачено відповідною частиною ст. 352 КПК України, а також вказувала на те, що поважний вік свідка є тією обставиною, яка дозволяє їй користуватись нотатками. Проте, свідок фактично пояснення не надавала, а зачитувала їх з листа (текст такої промови був зазначений вище). У подальшому свідок відповідала на запитання інших учасників; зміст таких відповідей виокремлений, про що також було зазначено вище. Оцінюючи можливість зарахування прочитаного тексту, як показань, суд зважає на те, що його зміст за своєю суттю не є таким, що важко зберегти у пам`яті. Крім того, свідок, відповідаючи на запитання, надавала послідовні пояснення, демонструючи те, що вона може пригадати відповідні події та дати змістовні пояснення суду. А тому суд не вбачає за можливе прийняти в якості показань свідка ОСОБА_20 зачитаний нею з листа текст промови. Суд відхиляє доводи адвоката щодо віку свідка, як обставину, яка вказує на можливість врахування такої промови, оскільки законом не передбачено особливого підходу до допиту літніх свідків; зміст промови не наповнений таким обсягом відомостей, які важко тримати у пам`яті, щоб читати лист повністю. Крім того поведінка свідка у судовому засідання вказувала на її спроможність надавати пояснення у порядку, визначеному КПК України, чим вона, однак, не скористалась, незважаючи на вимогу суду надавати пояснення не читаючи.

З огляду на вказане вище, суд бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_20 в частині відомостей, коли вона відповідала на запитання учасників справи.

Судом були оглянуті речові докази у цій справі. Це куртка та два гудзики, колготи, рейтузи, футболка, кофта-реглан, рожевий та червоний светри, хустка, труси та гігієнічна прокладка. На такі речові докази було накладено арешт. При цьому, одяг був виданий працівникам поліції мамою потерпілої на наступний день після події, а гудзики були знайдені в закинутому будинку обвинуваченого.

З приводу таких речових доказів як гудзики, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, таке діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (ч. 2 ст. 87 КПК).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 237 КПК, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 2 ст. 234 КПК).

За приписами частин 1 і 3 ст. 233 КПК, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків установлених ч. 3 цієї статті.

Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу (ст. 233 КПК України).

Судом встановлено, що 27.02.2019 у період часу приблизно з 14 до 15 години ОСОБА_9 за заявою її матері ОСОБА_7 розшукувалась працівниками Козятинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області за участю кінолога із службовою собакою, і була виявлена близько 15 години у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , який був зачинений зсередини. Крім ОСОБА_9 у зазначеному будинку перебував ОСОБА_5 .

Стороною захисту надано письмові докази (копія заповіту від 24.09.1992, довідка Вернигородської сільської ради від 12.04.1994, копія свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 ) (а.с. 56-60, т. 5), які підтверджують, що право власності на вказаний будинок належить ОСОБА_41 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_5 .. Такод допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 повідомила, що дійсно є власницею будинку по АДРЕСА_2 , який вона успадкувала від своєї тітки. В будинку ніхто не проживає. Будь-якої згоди на обшук належного їй будинку 27.02.2019 року вона не надавала, з цього приводу ніхто до неї не звертався.

Суду не було надано доказів, що після проникнення до будинку, де перебував ОСОБА_5 з ОСОБА_9 , та який належить ОСОБА_34 , були вчинені дії, передбачені ч. 3 ст. 233 КПК України, та була постановлена ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.Так, дійсно з огляду на обставини справи, а саме те, що потерпіла розшукувалась і при наявності інформації, що вона перебуває в конкретному будинку, співробітники поліції та кінологи проникли до будинку, де вона була перебувала, можна стверджувати, що це був невідкладний випадок, пов`язаний із врятуванням життя людини. Проте законом чітко визначено, що при проникненні до житла людини, зокрема, у зв`язку з такою обставиною, все ж має слідувати звернення до слідчого судді з клопотаннім про проведення обшуку. Однак доказів того, що до суду було подано відповідне клопотання, ухвалено судове рішення щодо обшуку, суду не надано. Наявність виключної обставини для входження в будинок не є підставою, яка звільняє від вказаного обов`язку.

Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях. Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 87 КПК докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.

Верховний Суд неодноразово визнавав неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема у постановах від 07 червня 2018 року (справа N 740/5066/15-к), від 26 лютого 2019 року (справа N 266/4000/14-к), від 19 березня 2019 року (справа N 380/157/14-к), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені ст. 233, ч. 2 ст. 234 КПК.

Після того, як була знайдена потерпіла, у будинку відшуковувались певні речі. Таким чином, фактично у будинку було проведено обшук, оскільки при огляді відкривалася скриня, в ній вишукувалися речі. Відповідно, оскільки слідчий, прокурор із клопотанням про проведення обшуку не зверталися, суд погоджується із доводами сторони захисту, що отримані внаслідок проведення такої слідчої (розшукової) дії докази, зокрема, гудзики, є недопустимими, і не бере їх до уваги при ухваленні рішення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Решту речових доказів, які були безпосередньо оглянуті в судовому засіданні, суд враховує при прийнятті рішення, оскільки вони, як речові докази, відповідають критеріям належності та допустимості.

Також суд визнає недопустими доказами пояснення свідка ОСОБА_20 , які нею були зачитані з листа, та письмові пояснення свідка ОСОБА_42 ..

Обвинувачений ОСОБА_5 не визнав вину ані щодо обвинувачення його за ч.1 ст.146 КК України, ані за обвинуваченням за ч.1 ст.153 КК України.

Суд, дослідивши вказані вище докази, з врахуванням їх належності та допустимості, вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі людини.

У цій частині пред`явленого обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковано правильно та його вина доведена такими доказами:

-постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 27.03.2019 , якою матеріали досудового розслідування №0000153 від 27.02.2019 (ч.1 ст.146 КК України) та №0000232 від 27.03.2019 (ч.1 ст. 153 КК України) було об`єднано в одне провадження та надано об`єднаному кримінальному провадженню № 0000153;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.02.2019, відповідно до якого у ОСОБА_7 прийнято заяву, відповідно до змісту якої вона повідомляє, що у період часу з 11 до 15 години 27.02.2019 перебуваючи с. Велике Ќозятинского району Вінницької області ОСОБА_5 незаконно позбавив волі її доньку ОСОБА_9 ;

-заявою ОСОБА_7 від 27.02.2019 на ім`я начальника Калинівського ВП ГУНП, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_5 викрав її доньку та утримував в закинутій хаті з 11.00 до 15.00 год.; дитину намагались зґвалтувати, про що свідчать брудна одежа, брудне тіло з подряпинами та синцями на ногах, спині та грудях;

-фотографіями будинку зовні, фотографія дверей будинку, фотографії внутрішньої обстановки будинку, фотографія скрині з речами, фотографіі ґудзиків;

-актом № 1 про застосування службової собаки працівниками воєнізованої охорони від 27.02.2019 відповідно до якого інспектор (кінолог) ОСОБА_13 у 14:30 год. застосував службову собаку «Ніка» для пошуку зниклої людини в с. Велике Козятинського району. Місце знаходження людини було виявлено приблизно за 1 км від місця останнього зафіксованого перебування в зачиненому будинку без ознак проживання;

-висновком судово-психіатричного експерта № 153 від 02.05.2019, відповідно до якого ОСОБА_5 , у зв`язку з даними анамнезу про притаманну йому емоційну нестійкість, запальність, а також виявленими при психолого-психіатричному обстеженні дещо демонстративністю поведінки, емоційною нестійкістю, дещо уповільненістю мислення, нестійкістю уваги, легковажністю суджень, враховуючи висловлювані ним скарги на поганий сон, пригнічений настрій, для об`єктивного визначення його психічного стану, притаманних йому індивідуально-психологічних особливостей, потребує тривалого спостереження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи;

-висновком судово-психіатричного експерта № 45 від 27.05.2019, відповідно до якого ОСОБА_5 не страждає на психічні розлади. ОСОБА_5 в період вчинення інкримінованих йому діянь на психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період інкримінованих йому діянь ОСОБА_5 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 не страждає на психічні розлади. В теперішній час ОСОБА_5 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування ПЗМХ ОСОБА_5 не потребує;

-довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 002109 від 1.07.2014, згідно якого у ОСОБА_9 встановлено інвалідність з дитинства, група перша А;

-висновком лікувальної комісії медичного закладу від 6.07.2015, зі змісту якого вбачається необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, відповідно до якого за рівнем обмеження життєдіяльності (обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку) ОСОБА_9 потребує постійного стороннього догляду;

-медичним висновком № 725 від 12.07.2012, відповідно до якого ОСОБА_9 має велику розумову відсталість;

-висновком судово-психіатричного експерта № 267 від 05.08.2019, згідно якого ОСОБА_9 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді важкої розумової відсталості, обумовленої генетичною патологією - фенілкетонурією (F72.03); внаслідок свого захворювання ОСОБА_9 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. А також надано рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2019, яким ОСОБА_9 визнано визнано недієздатною, призначено ОСОБА_7 її опікуном;

-показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ..

Суд зазначає, що є доведеним вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення саме у такому формулюванні, як вказано судом, без посилання на те, що ОСОБА_5 завів потерпілу ОСОБА_10 до свого будинку, оскільки дії ОСОБА_5 в частині того, що він вів потерпілу до будинку свого підтвердження не знайшли. Так, єдиний свідок ОСОБА_30 , який бачив обвинуваченого з потерпілою на вулиці села надав такі покази, з яких не вбачається за можливе стверджувати, що ОСОБА_5 силоміць завів ОСОБА_44 до свого закинутого будинку. Покази інших свідків, прізвища яких були зазначені, надали суду показання, з яких вбачається, що ОСОБА_10 перебувала в будинку ОСОБА_5 , який був зачинений.

Беручи до уваги те, що потерпіла є особою з інвалідністю, також те, що є очевидним наявність у неї серйозної розумової відсталості, суд вважає, що обвинувачений повинен був та міг усвідомлювати її неспроможність вільно обирати та реалізовувати можливість на вільне пересування при наявності певних перешкод. Вказаними вище письмовими доказами та показаннями свідків доведено, що дії обвинуваченого створили потерпілій перешкоди, які фактично позбавили її волі. При цьому обвинувачений розумів, що потерпіла в силу свого стану здоров`я такі перешкоди подолати невзмозі. Це зокрема, її утримування в будинку при зачинених дверях. Обставин, які б вказували на її волевиявлення перебувати в зачиненому будинку ОСОБА_5 не встановлено. Таким чином, сукупність обставин щодо стану потерпілої, дій обвинуваченого та факту зачинених дверей, які не змогли відкрити самостійно особи, які розшукували ОСОБА_44 , свідчать про позбавлення її волі та можливості вільно пересуватись ОСОБА_5 ..

При розгляді справи не було доведено, що умисел обвинуваченого на позбавлення волі потерпілої виник раніше, аніж ОСОБА_10 опинилась в межах будинковолодіння ОСОБА_5 .. Свідок ОСОБА_20 , відповідаючи на запитання інших учасників при її допиті, вказала, що бували випадки коли її онучку шукали, що подвір`я її не огороджене з усіх боків, та з нього можна вийти. На думку суду, це вказує на можливість ОСОБА_46 самостійно вийти поза межі двору будинку, де вона проживає. З огляду на це не виключено, що зустріч обвинуваченого та потерпілої була випадковістю, якою він, однак, скористався. Але така обставина, як недоведеність того, що обвинувачений завів ОСОБА_44 до свого будинку не впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 146 КК України. Таким чином в цій частині суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 ..

Щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.153 КК України, суд зазначає таке.

Суд вважає, що під час судового розгляду сторона обвинувачення не довела винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 153 КК України.

Так, судом вище зазначено повний обсяг доказів, якими сторона обвинувачення обгрунтовує винуватість ОСОБА_5 ..

Фактичними діями сексуального характеру, які, на думку сторони обвинувачення, вчинив ОСОБА_5 відносно ОСОБА_9 , є її оголення (роздягання) і стискання окремих частин тіла. Оголення потерпілої сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що предмети одягу на ній були одягнені не в тому порядку, в якому вони були одягнені, коли вона йшла з дому, а ноги потерпілої були забруднені, що імовірно може свідчити про її оголення ОСОБА_5 у будинку, в тому числі з використанням насильства. Вказана обставина підлягає доказуванню, а відповідні докази - оцінці судом на предмет їх достатності, належності і допустимості.

Частиною 1 статті 153 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство).

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінальними процесуальними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Об`єктивна сторона злочину характеризується протиправними діями сексуального характеру, які не пов`язані з проникненням у тіло іншої особи, супроводжуються насильством і вчиняються без добровільної згоди потерпілої особи.

Диспозиція ч. 1 ст. 153 КК України носить описово-відсильний характер. До зазначених у статті 153 КК дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, можуть бути віднесені, зокрема: сім`явипорскування на зовнішні геніталії жінки навіть із наступним заплідненням (якщо це не поєднується з проникненням статевого члена чоловіка в піхву жінки); тертя по зовнішніх геніталіях жінки, її губах і сідницях язиком, руками, статевим членом, штучним фалосом чи іншим предметом (за умови, що органи «насильника» чи предмети навколишнього світу не вводяться в піхву, рот чи анальний отвір потерпілої особи); мацання геніталій руками; фроттаж (тертя тілом чоловіка об тіло жінки задля отримання сексуального збудження і задоволення); кунілінгус - оральна стимуляція жіночих геніталій; анілінгус - оральна стимуляція входу в анальний отвір; вестибулярний коїтус - притуляння чоловічого статевого члену до входу в піхву жінки; введення статевого органу чоловіка між молочними залозами жінки; міжстегновий коїтус; орогенітальний контакт жінки з чоловіком; лесбійство - форма задоволення статевої пристрасті жінки шляхом вчинення нею різноманітних дій сексуального характеру з іншою жінкою (орогенітальні контакти, у т. ч. двосторонні і кунілінгус, вплив на ерогенні зони за допомогою різних предметів, тертя геніталіями однієї жінки об геніталії іншої жінки тощо; гомосексуальні контакти між жінками можна поділити на орогенітальні, ороанальні, мануальні і фалозамінювальні).

Ідеться, таким чином, про різноманітні дії (акти) сексуального характеру, спрямовані на збудження та (або) задоволення статевої пристрасті винуватої особи, які, за загальним правилом, передбачають її фізичний контакт із тілом іншої (потерпілої) особи, але не означають проникнення в це тіло.

Отже, об`єктивна сторона злочину полягає у діях (актах) сексуального характеру, спрямованих на збудження та (або) задоволення статевої пристрасті особи, які, за загальним правилом, передбачають її фізичний контакт із тілом іншої (потерпілої) особи, але не означають проникнення в це тіло.

Таке суспільно небезпечне діяння як сексуальне насильство включає в себе дію сексуального характеру - це задоволення статевої пристрасті неприродним способом, а також фізичне або психічне насильство. За конструкцією об`єктивної сторони склад цього злочину формальний, а тому злочин вважається закінченим з моменту початку здійснення певних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті неприродним способом. При цьому наявність лише фізичного насильства, застосовуваного з метою вчинення дій сексуального характеру не утворює складу закінченого злочину за ч. 1 ст. 153 КК України.

Основний безпосередній об`єкт злочину - це статева свобода чи статева недоторканість особи. Додатковим об`єктом виступає нормальний фізичний і психічний стан та здоров`я особи. Під статевою свободою слід розуміти право психічно і фізично здорової особи самостійно обирати собі партнера для статевих зносин і не допускати у сфері статевого спілкування будь-якого примусу. Статева недоторканість - це абсолютна заборона вступати у статеві контакти з особою, яка, в силу певних обставин, не є носієм статевої свободи (перебуває у безпорадному стані, є малолітньою тощо), всупереч її справжньому волевиявленню або ігноруючи його.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює, що вчиняє насильницькі дії сексуального характеру без добровільної згоди потерпілої особи, і бажає це зробити.

Вчинювані стосовно тіла потерпілої особи дії, об`єктивно позбавлені сексуального характеру, можуть кваліфікуватись за ст. 153 КК лише за умови, що умисел винуватої особи був направлений на збудження та (або) задоволення у такий спосіб своєї статевої пристрасті, у зв`язку з чим вчинене (так би мовити, за спрямованістю умислу) варто розцінювати як посягання на статеву свободу чи статеву недоторканість потерпілої особи. Інакше скоєне має розглядатись як посягання на тілесну недоторканість людини, яке за наявності підстав може кваліфікуватись як той чи інший злочин проти здоров`я особи.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями частини 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Пункт 2 статті 6 Конвенції з прав людини проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року.

У справах «Грабчук проти України» від 21 вересня 2005 року, «Шагін проти України» (2010 року) Європейський суд з прав людини встановив, що національні суди визнали заявників винними, спираючись на слабкі докази та припущення про їх причетність до вчинення злочину, чим було порушено принцип презумпції невинуватості.

Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.

Доводячи винуватість ОСОБА_5 у вчиненні сексуального насильства, сторона обвинувачення вказує, що роздягання особи, наявність тілесних ушкоджень на тілі потерпілої якраз і свідчать про те, що дії ОСОБА_5 мали спрямованість дій, що характерні для задоволення статевої пристрасті.

Проте суд не вважає, що надані докази доводять наявність дій саме сексуального характеру, метою яких було задоволення статевої пристрасті. Так, висновок експерта № 38 від 04.03.2019 свідчить про наявність тілесних ушкоджень, що були виявлені у ОСОБА_10 Проте він не доводить, що дії, в результаті яких, були отримані тілесні ушкодження, носять сексуальний характер. Експерт пояснив суду, що синці на тілі могли утворитись від дії тупих твердих предметів. При цьому він вказав, що це могли бути удар кулаком, ногою, стиснення пальцями. Тілесні ушкодження у виді гематоми в області голови, синці на шиї, що свідчать про стиснення шиї, утворення екхімотичної маски в результаті таких дій, об`єктивно позбавлені сексуального змісту. Інші експертні дослідження, які були проведені на підставі біологічних матеріалів обвинуваченого та потерпілої, а також експертиза щодо виявлення на одязі потерпілої біологічних слідів обвинуваченого, не підтвердили наявності дій сексуального характеру зі сторони ОСОБА_5 .. Так, у піднігтьовому вмісті обвинуваченого не виявлено клітин потерпілої; на її одязі не виявлено слідів крові або сперми ОСОБА_5 .. Факт згвалтування є виключеним, оскільки вагінального проникнення в тіло потерпілої не було, про що однозначно вказно у висновку експерта.

З показань матері потерпілої слідує, що ОСОБА_10 була роздягнута, оскільки те, як вона була одягнута під час її виявлення у будинку ОСОБА_5 не співпадає з тим, як вона була одягнена зранку.

Також сторона обвинувачення вказувала, що підлога в будинку ОСОБА_5 стара, подекуди грунтова, подекуди застелена лінолеумом, а ноги потерпілої були забруднені грунтом, що свідчить про її роздягання. Разом з тим, суд вважає такий довод необгрунтованим, оскільки експертиза щодо встановлення походження грунту на стопах потерпілої не проводилась.

Суд вважає встановленим факт роздягання потерпілої на підставі показань ОСОБА_7 , яка стверджувала, що зранку одяг на дочці був одягнути в іншій послідовності, правильно, а не похапцем, що, однак, не є достатнім для ствердження, що було вчинено сексуальне насильство, оскільки саме по собі роздягання особи не вказує про наявність дій сексуального насильства.

З показань свідка ОСОБА_47 , вона не була очевидцем подій 27.02.2019; її показання, що у ОСОБА_5 були сексуальні дії з іншими жінками не вказують на його схильність до сексуального насильства; показання про те, що він приставав до її 11-літньої дочки, сказав їй, щоб вона з ним пішла до закинутого будинку, також на це не вказують, оскільки з її ж пояснень кримінальні справи за її заявами закривали кілька разів, бо не було складу злочину.

Свідок ОСОБА_31 , яка також не була безповереднім свідком подій, не надала суду показань, з яких слідував би висновок про схильність обвинуваченого до сексуального насильства; її посилання не те, що обвинувачений бігав за нею, її племіннице., дочкою не є однозначними та не розкривають суті дій ОСОБА_5 ..

Суд зауважує, що у подібних справах, пояснення потерпілої особи є одним з найважливіших джерел доказів. У цій справі в силу свого розумового розвитку потерпіла позбавлена можливості надати суду показання, а також не може надати пояснення будь-якій іншій особі щодо подій, які з нею відбувались 27.02.2019. Проте така обставина не є чинником, який обумовлює більш вигідне становище тієї чи іншої сторони при доведенні своєї позиції суду.

Отже, суд, оцінюючи в сукупності представлені докази, вважає їх недостатніми для встановлення у діях обвинуваченого ОСОБА_5 елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України. Стороною обвинувачення не доведено, що умисел ОСОБА_5 був направлений на збудження та (або) задоволення у такий спосіб своєї статевої пристрасті, у зв`язку з чим вчинене варто розцінювати як посягання на статеву свободу чи статеву недоторканість потерпілої особи.

Суд не вбачає за можливе перекваліфікувати у цій частині обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження. Так, у потерпілої були виявлені тілесні ушкодження і час їх виникнення узгоджується з датою 27.02.2019. Однак кримінальні провадження за такою статтеєю є кримінальними провадженнями у формі приватного обвинувачення, де ключовим є наявність волі потерпілої на підтримання такого обвинувачення. У цій же справі прокурор, законний представник потерпілої та адвокат потерпілої вказували на наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 153 КК України.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, в його основу можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України.

Відповідно до статті 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, суд ухвалює в частині пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч.1 ст.153 КК України виправдувальний вирок, оскільки гн доведено, що в діянні обвинуваченого є склад такого кримінального правопорушення.

Законним представником потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про відшкодування їй моральної шкоди в сумі 600 000,00 грн та матеріальної шкоди в сумі 5 573,51 грн, спричинені кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позову зазначає, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій, їй, законному представнику потерпілого завдано матеріальної і моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях, розладі здоров`я та необхідності подальшого лікування. При цьому зазначає, що у зв`язку з перенесеним стресом, психічним навантаженням, постійними болями в області серця вона вимушена була 21.11.2020 звернутись за медичною допомогою, і був встановлений діагноз: кардіоміопатія метаболічного генезу, було рекомендовано повторне обстеження у лікаря кардіолога та призначено лікування, вартість якого становить 5 573 грн 51 коп., на підтвердження чого надано чеки. Крім того, протиправними діями ОСОБА_5 їй було завдано і моральну шкоду, з огляду на те, що її донька ОСОБА_9 є інвалідом дитинства першої групи, має вади статико-моторного і психорозмовного розвитку, які полягають у нездатності обслуговувати себе, спілкуватись, орієнтуватись у просторі, тому все своє життя вона посвятила своїй доньці. Коли донька зникла, вона пережила велике потрясіння, бігала по селу, питала усіх мешканців, у неї був шоковий стан, у зв`язку з чим їй надавали медичну допомогу. Коли знайшли доньку, вона була в жалкому стані, було образливо за безпорадну дитину. За цей час вона пережила стрес, обвинувачений вів себе зухвало, ображав її і доньку, не визнав своєї винив скоєному злочині, в ході досудового розслідування погрожував і їй і свідкам, що нанесло їй страждань. Вона наполягала на порушенні кримінальної справи щодо обвинуваченого, був порушений її звичайний ритм життя, вона витрачала багато часу на відвідування правоохоронних органів, судів, лікарень, при тому вона є єдиною годувальницею і утримувачем дитини інваліда. Тому їй прийшлось відмовитись від частини роботи, щоб в даний час доказувати у суді винуватість відповідача. Негативні зміни в її житті, переживання проявляються в інтенсивному емоційному стресі почутті розгубленості та глибокого душевного болю, постійної тривоги та страху повторення аналогічних подій. А несправедлива, зухвала поведінка відповідача як на досудовому слідстві так і в суді ще більше підриває її психічний стан. Внаслідок вчинення протиправних дій відповідачем відносно її доньки їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 300 000,00 грн за незаконне позбавлення волі та 300 000 грн за вчинення щодо неї насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, а всього 600 000,00 грн.

Обвинувачений позов не визнав. Захисник обвинуваченого підтримав думку свого підзахисного та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, що даний позов поданий особою, яка не має права на звернення із відповідним позовом.

Суд, заслухавши думку учасників, давши належну оцінку зібраним доказам з точки зору їх належності та допустимості, дійшов переконливого висновку, що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом.

За правилами ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, суд виходить з норм частин першої, четвертої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, за якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов; форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. При цьому права та обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (частина друга статті 61, частина друга статті 62 КПК України).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України , шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із наданого цивільним позивачем лікарського заключення від 21.11.2020 вбачається, що ОСОБА_7 у зв`язку з перенесеним стресом, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 щодо її доньки, психічними навантаженнями та постійними болями в області серця вимушена була звернутись за медичною допомогою до лікаря. Так, 21.11.2020 ОСОБА_7 звернулась до лікаря кардіолога із сиптомами - сладкість, болі у грудній клітці, які посилюються при вдохі-видохі, за результатами огляду їй поставлено діагноз кардіоміопатія метаболічного генезу та призначено відповідне лікування. Із долученого чека із аптеки №4 «Біла ромашка» вбачається, що за придбання ліків було сплачено 243,51 грн;

Відповідно до акта про надання медичної послуги для пацієнта ОСОБА_7 21.11.2020, загальна вартість наданих послуг за проведення електрокардіографії та консультації спеціаліста становить 790,00 грн;

Відповідно до рахунку-акта 2899445 від 03.12.2020 та долученої до рахунка квитанції, ОСОБА_7 за обстеження було сплачено 1830,00 грн;

Відповідно до рахунку-акта 2875167 від 24.11.2020 та долученої до рахунка квитанції, ОСОБА_7 за обстеження було сплачено 890,00 грн.

03.12.2020 ОСОБА_48 зверталась до медичного центру "Добробут", де їй було проведено дуплексне сканування екстракраніального відділу брахіоцефальних судин та транскраніальне дуплексне сканування (дуплексне сканування судин шиї та внутрішньочерепних судин), та рекомендовано проконсультуватись у невропатолога.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач тричі зверталась до лікаря невролога, що підтверджується відповідним оглядом невролога пацієнта ОСОБА_7 від 03.12.2020, від 08.12.2020 та від 11.12.2020, за що відповідно до рахунку-акта 2910237 від 08.12.2020 та долученої до рахунка квитанції, ОСОБА_7 за обстеження було сплачено 640,00 грн та відповідно до рахунку-акта 2919614 від 11.12.2020 та долученої до рахунка квитанції ОСОБА_7 за обстеження було сплачено 640,00 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи чека аптеки №229 «Доброго дня» від 07.12.2020 ОСОБА_7 було сплачено 538,00 грн за придбання ліків.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 були понесені витрати на діагностику та лікування в розмірі 5571,51 гривень. Однак, суд звертає увагу на те, що подія кримінального правопорушення мала місце 27.02.2019, а до лікарів мати потерпілої зверталась наприкінці листопада - на початку грудня 2020 року, тобто більше ніж через півтора роки після кримінального правопорушення. Даказів того, що такі звернення до лікарів з відповідним скаргами є саме наслідком пережитого хвилювання через кримінальне правопорушення, вчинене щодо її дочки 27.02.2019 , не надано. Стверджувати, що між захворюваннями ОСОБА_7 , щодо яких вона надала докази, та діями ОСОБА_5 , який вчинив кримінальне правопорушення щодо її дочки, є причинно-наслідковий зв`язок не вбачається за можливе. Так, цивільною позивачко не доведено, що встановлені у діагнозі хвороби виникли саме через хвилювання та стрес, пережитий 27.02.2019, а не через інші обставини. Суду також не надано доказів того, що ОСОБА_7 не страждала на відповідні хвороби до 27.02.2019, або що інші хвороби, які у неї були, розвинулись у ті, що вказано в діагнозі в результаті подій 27.02.2019.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5571,51 гривень необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, за змістом ч.1, 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд бере до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки протиправні дії обвинуваченого щодо її доньки, яка є інвалідом дитинства першої групи, призвели до істотних змін у її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнала потерпіла, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а з обвинуваченого слід стягнути на користь цивільного позивача 20 000 грн моральної шкоди.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд згідно з вимогами ст. 65, 68 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характеризуючі дані про особу винного, який раніше не судимий, пенсіонер, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога. Згідно досудової доповіді (т. 3 а.с. 241-245), ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Обставиною, що обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України суд вважає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані та яка страждає на психічний розлад.

Обставин, що пом`якшують покарання згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Суд вважає, що згідно зі ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових кримінальних правопорушень є призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі. При цьому суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_5 іншого більш м`якого виду покарання.

Суд бере до уваги, що обвинувачений перебував під вартою (запобіжний захід) у період часу з 21.02.2020 по 31.07.2020, а тому цей період суд зараховує йому у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

За змістом ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу ОСОБА_5 , його вік та характеризуючі дані обвинуваченого, висновок органу пробації, суд доходить висновку про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства та відбування покарання у виді позбавлення волі, і відповідно до ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування цього покарання за ч. 1 ст. 146 КК України з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Оскільки призначене ОСОБА_5 покарання з урахуванням ст. 75 КК України не пов`язане з позбавленням його волі, суд вважає, що обрання відносно нього запобіжного заходу не є доцільним.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати на проведення експертиз відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 370-374, 376 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Зарахувати ОСОБА_5 період його попереднього ув`язнення з 21.02.2020 по 31.07.2020 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 місяців, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок перебігу іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, і виправдати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2019 року на речові докази у кримінальному провадженні.

Речові докази: одяг - чоботи темно-синього кольору, куртку бежевого кольору, штани чорного кольору, колготи чорного кольору, футболку білого кольору, реглан рожевого кольору, кофту червоного кольору, светр світло-рожевого кольору, хустку бузкового кольору, мехову підкладка без рукавів чорного кольору - повернути законному представнику потерпілої; 2 ґудзики зі шнурівкою чорного кольору, нижню білизна (труси) червоного кольору, гігієнічну прокладку - знищити.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) 20 000 (двадцять тисяч) гривень компенсації за завдану моральну шкоду.

В решті вимог цивільного позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1