Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2399/21
У Х В А Л А

16.02.2024 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Виноградів заяву прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 з розгляду кримінального провадження №0000997 від 01.09.2021 року відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.125, ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор подав заяву про відвід судді ОСОБА_4 з розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 11.05.2021 року слідчим п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові за процесуального керівництва Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000997 від 01.09.2021 відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, а обвинувальний акт, скеровано для судового розгляду до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

06.07.2023 в рамках вищевказаного кримінального провадження, під головуванням судді ОСОБА_4 , проведено підготовче судове засідання та призначено до подальшого судового розгляду 14.07.2023.

Так, в ході судового засідання, яке відбувалось 14.07.2023, головуючим суддею, без врахування думки прокурора, потерпілого та його представника, констатувався факт про те, що у зв`язку із не явкою обвинуваченого в зал судового засідання, розгляд кримінального провадження підлягає відкладенню. У свою чергу прокурором, після констатування вищевказаного факту головуючим суддею, було висловлено заперечення про те, що обвинувачений ОСОБА_5 на попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 06.07.2023 був повідомлений про дату судового розгляду, внаслідок чого останній є належним чином повідомлений про теперішній судовий розгляд, а тому сторона обвинувачення просить суд вирішити питання щодо приводу або накладення грошового стягнення. Однак, головуючим суддею вказане клопотання прокурора було залишено без розгляду та визначено дату наступного судового засідання.

Аналогічно, 23.11.2023 головуючим суддею, без врахування думки прокурора, потерпілого та його представника, констатувався факт про те, що у зв`язку із неявкою обвинуваченого в зал судового засідання, розгляд кримінального провадження підлягає відкладенню, не надавши можливості стороні обвинувачення заявити клопотання з метою вирішення питання щодо приводу.

Також, у ході судового розгляду, яке відбувалось 05.10.2023 за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_3 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Головуючим суддею були вислухані думки сторін, з яких прокурором викладено думку, яка була підтримана потерпілим ОСОБА_7 та його представником ОСОБА_8 , про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю здійснення перевірки виключень, передбачених ст. 49 КК України. Разом з тим, головуючим суддею, як в клопотанні прокурора, так і в клопотанні обвинуваченого, всупереч думки колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального Верховного Суду (суду справа №409/1465/16-к провадження № 51-7157км 18) відмовлено, а судовий розгляд після проголошення ухвали продовжено.

Надалі, прокурором зачитано обвинувальний акт та запропоновано порядок дослідження доказів, який, зокрема, передбачав допит свідка ОСОБА_9 , однак, головуючий суддя, не виконавши вимоги ч. 1 ст. 346 КПК України щодо видалення свідків із залу судового засідання перед початком судового розгляду, визнала подальший допит ОСОБА_9 не допустимим у зв`язку із перебуванням останньої в залі судового засідання під час оголошення обвинувального акту.

У подальшому, 11.12.2023 в ході судового розгляду, головуючим суддею, за участі обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_3 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, ознайомившись з письмовим клопотання прокурора про порядок дослідження доказів, яке було скеровано 23.11.2023 до Виноградівського районного суду Закарпатської області із долученням до останнього оригіналів документів кримінального провадження, які прокурор вважав необхідним для подальшого дослідження з метою підтримання обвинувачення в суді, не здійснюючи будь-яке дослідження та оцінку вказаних доказів, обмежившись запитанням реквізитів вказаних документів, які були описані у клопотанні прокурора, безпідставно, на думку сторони обвинувачення, визнано всі долучені до клопотання докази очевидно недопустимими, обґрунтовуючи це тим, що прокурором не було надано, зокрема, докази, які підтверджують вручення підозри підозрюваному та документів, які підтверджують, що строки досудового розслідування не порушені.

Вважає, що головуючим суддею порушені засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, внаслідок чого у сторони обвинувачення виникає сумнів щодо неупередженості головуючого судді у справі.

Учасники провадження на розгляд клопотання не з`явилися.

Перевіривши доводи клопотання, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Виноградівського районного суду від 28.05.2021р. судової справи №299/2399/21 у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №000997 від 01.09.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч. 1 ст.125, ч. 2 ст. 125 КК України, суддю ОСОБА_4 визначено головуючою у даному кримінальному провадженні (а.с.24 т.1).

Ухвалою від 24.06.2021 року обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України повернуто прокурору (а.с.55-60 т.1).

Вказана ухвала прокурором оскаржена в апеляційному порядку (а.с.63-69 т.1).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 08.11.2021 року ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.06.2021 року про повернення прокурору обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України скасовано та повернуто дану справу до того ж місцевого суду для її нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання (а.с.81, 82-90 т.1 ).

Ухвалою від 06.07.2023 року призначено судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України (а.с.206-208 т.1)

У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Згідно з частинами першою та другоюстатті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1ст. 75 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений прокурорм відвід головуючій судді ОСОБА_4 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК України.

Більшість вказаних прокурорм доводів заявленого відводу ґрунтуються винятково на його незгоді із порядком ведення процессу та рішенням судді з процесуальних питань.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя є незалежним при здійсненні правосуддя.

При розгляді заяви про відвід судді інший суддя не є апеляційним чи дисциплінарним органом, а тому не може надавати оцінку процесуальним діям та рішенням судді на предмет дотримання ним норм законодавства, правильності чи неправильності ведення суддею судового процесу або прийнятих суддею рішень, а має лише з позиції стороннього спостерігача визначити існування обставин, які за суб`єктивним чи об`єктивним критерієм можуть викликати сумніви у його неупередженості.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У рішенні ЄСПЛ у справі Де Куббера (De Cubber) від 26 жовтня 1984 року зауважено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

В рішенні від 15 липня 2005 року у справі «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або, що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

В даному випадку заява прокурора зводиться до незгоди з процесуальними діями та рішеннями судді ОСОБА_4 під час організації та проведення судового засідання.

Однак незгода сторони обвинувачення з процесуальними діями та рішеннями судді, в тому числі з того чи іншого питання, не може бути підставою для відводу судді.

Відтак факти та доводи, викладені у такій заяві, самі по собі не можуть бути підставою для відводу судді Бак М.Д.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявленнязловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім цього, суд звертає увагу, що чиним КПК Украї ничітко передбачено постановлення суддею ухвал без виходу до нарадчої кімнати в усній формі.

На переконання судді заявлені стороною обвинувачення, підстави для відводу є тотожними та зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, ухваленими під час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 75, 76, 80-82, 369-372, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви прокурора про відвід головуючій у справі судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000997 від 01.09.2021 року, стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України та ч.2 ст.125 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1