Провадження № 1-кп/947/1263/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001183 від 29.08.2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.11.2005 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

- 05.02.2007 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.2ст.186,ч.ч.2,3ст.185,ст.304КК Українидо 4 років позбавленняволі, на підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 10.03.2011 Дзержинським міським судом Донецької області за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту, на підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до 9 місяців позбавлення волі;

- 22.11.2013 Київським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 17.04.2014 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, за результатами перегляду 05.06.2015 Малиновським районним судом м. Одеси до 5 років позбавлення волі;

- 24.06.2020 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки;

- 26.05.2021 Малиновським районним судом м. Одеса за ст.395, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, 24.01.2023 звільнений по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 29.08.2023 року приблизно о 18 годині 04 хвилин ОСОБА_5 перебував біля КНП «Стоматологічна поліклініка №3» ОМР, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога 86А, де помітив припаркований біля входу мопед моделі «Honda Dio», з номером шасі НОМЕР_1 , чорного кольору, який у вказаному місці залишив його власник ОСОБА_6 .

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, що спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою послідуючого перепродажу для отримання грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, оглянув зазначений транспортний засіб та виявив, що його колеса та руль були заблоковані, тому мопед моделі «Honda Dio» не можливо перекотити в інше місце для переховування з метою подальшого його продажу.

Продовжуючи свої злочинні дії, що спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 , за допомогою заздалегідь підготовлених ножиць по металу перекусив трос, котрим було заблоковано переднє колесо мопеду, встановив контроль над вказаним транспортним засобом, та покотив його за допомогою фізичної сили в сторону проїжджої частини вулиці Люстдорфська дорога в м. Одесі.

Тим самим, ОСОБА_5 незаконно заволодів транспортним засобом мопедом моделі «Honda Dio», з шасі № НОМЕР_1 вартістю 11800 гривень, який належить ОСОБА_6 , причинивши матеріальну шкоду на зазначену суму.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: 29.08.2023 року він знаходився біля стоматологічної поліклініки, розташованої по вулиці Люстдорфська дорога 86 А, де його знайомив попросив його допомогти відкатити мопед який стояв біля входу припаркований. З метою допомоги знайомому він перекусив ножицями по металу трос, який блокував колесо мопеда, та покатив його, але в цей момент до нього підійшли співробітники поліції з питання про належність мопеда, знайомий зник і він зрозумів, що своїми діями вчинив злочин. У скоєному він щиро кається, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст.289 КК України за кваліфікуючими ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, обвинуваченого та його захисника, які просили застосувати до покарання вимоги ст. 75 КК України, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, та обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: рецидив злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, знову скоїв умисний злочин, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Так, Верховний Суд у своїх висновках звертав увагу на те, що неодноразове притягнення особи до кримінальної відповідальності доводить стійкість сформованої у засудженого протиправної поведінки, адже засуджений не зробив належних для себе висновків попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави з метою не лише покарання, а відтак, в такому випадку, звільнення особи від відбування покарання, як захід примусу, не забезпечить додержання положень закону про кримінальну відповідальність, його виправлення та перевиховання.

Наведені обставини, у своїй сукупності, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_5 , системний характер його протиправної поведінки, схильність до продовження злочинної діяльності, стійку антисоціальну позицію й небажання стати на шлях виправлення, а відтак, застосування відносно обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання, не призведе до виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, може створити у обвинуваченого хибне уявлення про безкарність. Виходячи із сукупності зазначених обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчинених кримінальних правопорушень та ступінь їх тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.ст.69, 75 КК України.

Крім того, призначення покарання ОСОБА_5 без застосування вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 не заявлений.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації особистого майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу фактичного затримання з 29.08.2023 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_5 під вартою з 29.08.2023 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 05.09.2023 року на мопед моделі «Honda Dio», з номером шасі НОМЕР_1 , чорного кольору.

Речовій доказ - мопед моделі «Honda Dio», з номером шасі НОМЕР_1 , чорного кольору, повернути за належністю власнику.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1