У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , представника потерпілого Мале приватне підприємство «Карпати», про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , представник потерпілого, Мале приватне підприємство «Карпати», звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання мотивовано тим, що суд першої інстанції в ухвалі від 14 квітня 2023 року вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271 визнана речовим доказом постановою слідчого від 23.08.2023 року, хоча така земельна ділянка не існувала на момент винесення постанови слідчого про визнання її речовим доказом 23.08.2023р., тому ймовірно суд міг арештувати майно, яке не було визнано речовим доказом.

Адвокат зазначає, що крім того, в суді першої інстанції постанова слідчого про визнання земельної ділянки речовим доказом 23.08.2023р. не досліджувалась. Разом з тим, прокурором, від 07 квітня 2023 року скасована постанова про закриття кримінального провадження. Однак, за весь час, станом на 23.10.2023р., жодної слідчої дії не проведено, що дає підстави вважати про відсутність складу злочину та недоведеності вини у будь-яких фігурантів даної справи.

Потерпілий просить у зв`язку з наведеним скасувати арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. При цьому зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання.

Представник власника майна (потерпілого), адвокат не з`явився, проте подав заяву про розгляд лопотання без його участі та без участі потерпілого.

Дослідивши письмові докази та матеріали, що додані до клопотання, матеріали клопотання прро арешт майна, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Слідчим суддею встановлено, що Ужгородською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000129 від 23.08.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Як вбачається з системи документообігу суду Д-3 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2023 задоволено частково клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури, у кримінальному провадженні №0000129 від 23.08.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271, із забороною відчуження та розпорядження та без позбавлення власника або законного володільця права користування. В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

При розгляді клопотання про накладення арешту на вказану земельну ділянку, свідчий суддя дійшов висновку, що матеріалами клопотання доведено існування достатності підстав та розумних підозр, які вказують на те, що майно, а саме земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271, на яку просить накласти арешт прокурор, у даному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, та відповідно є доказом вчинення злочину, передбаченого ст. 364 КК України, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Та що земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271, яка вказана в клопотанні прокурора має всі ознаки предмета злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України щодо такої є підтверджені ризики втрати майна в подальшому шляхом відчуження, перетворення.

При цьому в ухвалі вказано на те, що з урахуванням досліджених доказів в судовому засіданні слідчий суддя вважає необґрунтованим доводи клопотання про накладення арешту на нерухоме майно в частині накладення арешту на земельні ділянки із кадастровим номером: :10:020:0239, :10:020:0240, :10:020:0241, які виникли в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0006, та перелік земельних ділянок, які виставляються на земельні торги окремими лотами на 2022 рік, а тому в цій частині клопотання до задоволення не підлягає

В ухвалі вказується, що при розгляді даного клопотання вбачається потенційна загроза та шкода для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36.9002 га. Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти та розпоряджатися вказаним майном.

При цьому в ухвалі про накладення арешту на майно зазначено, що враховуючи те, що нерухоме майно, можливо, зберегло на собі сліди вчинення злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість накладення арешту на зазначене майно. З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36.9002 га. має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя вказує, на те що вбачається потенційна загроза та шкода для кримінального провадження в разі відмови в накладенні арешту на нерухоме майно. Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном. /Щодо доводів адвоката, про те, що суд першої інстанції в ухвалі від 14 квітня 2023 року вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271 визнана речовим доказом постановою слідчого від 23.08.2023 року, хоча така земельна ділянка не існувала на момент винесення постанови слідчого про визнання її речовим доказом 23.08.2023р., та щодо його висновку, про те що ймовірно суд міг арештувати майно, яке не було визнано речовим доказом, слід вказати на те, що

В ухвалі слідчого судді від 14.04.2023 року зазначено, що вказана земельна ділянка ( на яку накладено арешт) визнана речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження на підставі постанови слідчого від 23.08.2022.

Окрім того, слідчий суддя зазначає що згідно матеріалів клопотання, інформації про речові права та витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час земельної ділянки із кадастровим номером :04:004:0006 не існує, перелік земельних ділянок, які виставляються на земельні торги окремими лотами на 2022 рік в подальшому було виключено з порядку денного як питання яке потребує до вивчення, згідно наданого представником Оноківської сільської ради витягу із протоколу 17 сесії 8 скликання від 17.06.2022 року. На виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2022 Оноківською сільською радою приведено земельну ділянку кадастровий номер :04:004:0006 у технічний стан, який існував станом до 5 серпня 2021 року, а саме об`єднано три земельні ділянки з кадастровими номерами :10:020:0239, :10:020:0240, :10:020:0241 в одну та створено земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36.9002 га.

Вказані обставини не заперечувались учасниками провадження, було підтверджено представником органу місцевого самоврядування в судовому засіданні.

Окрім того, згідно відкритих джерел в мережі інтернет згідно відомостей сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала слідчого судді від 14.04.2023, була предметом апеляційного розгляду, та ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04.10.2023 ухвалу залишено без змін.

Зі змісту якої вбачається, що апеляційним судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 06.03.2023 визнано протиправним та скасовано рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 24.06.2022 за № 1088-ХVІІ-VIII «Про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону щодо продажу права оренди на земельні ділянки комунальної власності». Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що рішенням від 24.06.2022 за № 1088-ХVІІ-VIII було вирішено виставити на земельні торги у формі аукціону право оренди на земельні ділянки :10:020:0239, :10:020:0240. Зі змісту витягу із рішення двадцять п`ятої чергової сесії восьмого скликання від 30.03.2023 за № 1386 -XXV-VIII було розглянуто заяву про укладання додаткової угоди від 27.03.2023, беручи до уваги паспорт водного об`єкта ставок площею 0,4918 га в межах с. Оноківці, урочище «Оріховицьке озеро», Оноківської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області внаслідок якої було приєднано до земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006 та створено земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36.9002 га. Таким чином, на переконання колегії суддів були підстави вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271, є об`єктом кримінально протиправних дій, тобто може мати значення речових доказів по даному кримінальному провадженні, з огляду на обставини її утворення (присвоєння кадастрового номеру).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Таким чином, на переконання слідчого судді, заявником не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Згідно зі ст.170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Прокурор, слідчий суддя, суд, інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами.

На день розгляду клопотання, ініціатором звернення не доведено, що у рамках даного кримінального провадження відпала потреба у застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна накладеного на земельну ділянку.

Слідчий суддя враховує зазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме ті, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна, яке у встановленому законом порядку визнано речовими доказами та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно, яке визнано речовим доказам у кримінальному провадженні, слідчим суддею, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Обставини, викладені у клопотанні захисника, не є такими, що унеможливлюють застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому такі твердження не можуть бути підставою для скасування арешту майна.

Беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, слідчий суддя вважає, захисником у клопотанні клопотання про скасування арешту майна не наведено належного обґрунтування, того що необхідність у накладенні арешту на майно на теперішній час відпала або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, на переконання слідчого судді підстав для скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.023 на даний час не має, у зв`язку з чим у задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, захисником не надано і слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено.

Окрім того, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення огляду, відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що заявник у подальшому не позбавлений процесуальної можливості повторно ініціювати питання скасування арешту майна, попередньо долучивши відповідні матеріали, якими правова позиція заявника буде підтверджуватися, в тому числі щодо того, що відпала необхідність у вказаному заході забезпечення у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , представника потерпілого Малого приватного підприємства «Карпати», про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1