Справа № 442/2395/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/917/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого- судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника-адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України, за яким призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 09 лютого 2023 року орієнтовно о 19 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, знаходячись в приміщенні веранди власного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де зі своїм знайомим ОСОБА_9 , розпивав спиртні напої, на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, вступив з ним у словесний конфлікт, у ході якого вирішив умисно заподіяти йому тяжкі тілесні ушкодження.

Реалізовуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , в цей же час, переслідуючи мотив та прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров?ю іншої людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер і наслідки своїх злочинних дій та бажаючи їх настання, підвівся із-за столу, пішов у кладову кімнату, де з нижньої полиці взяв сокиру, підійшов з нею до ОСОБА_9 , який сидів за столом в приміщенні веранди житлового будинку, спиною до нього, тримаючи сокиру за руків?я своїми двома руками, гострою металевою частиною умисно наніс один удар в ділянку життєво-важливого органу людини - голову ОСОБА_9 та одразу ще один удар в ділянку променевої кістки його правої руки, якою той прикрився, тим самим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження: - відкрита черепно-мозкової травма у вигляді забійно-рубленої рани тім?яної ділянки голови справа, відкритий перелом тім?яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня, які, відповідно до положень п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 17.01.1995 №6, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння; - різана рана на тильній поверхні правої кисті на проксимальному міжфаланговому суглобі 5-го пальця, яка, відповідно до положень п.2.3.5 вищезазначених Правил, має ознаки легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійно-рубленої рани тім?яної ділянки голови справа, відкритого перелому тім?яної кістки черепа справа із зоною імпресійного вдавлення та лінійним переломом склепіння черепа справа з протяжністю до великого крила клиноподібної кістки та забоєм головного мозку легкого ступеня, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання, зокрема застосувати до останнього положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Вважає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не було враховано обставин, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття і активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та дав своїй поведінці належну оцінку.

Також суд не врахував за обставину, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому та те, що тяжких наслідків від даного кримінального правопорушення для потерпілого не наступило і потерпілий не має претензій до обвинуваченого та просив його суворо не карати.

Окрім того, звертає увагу, що судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи під час призначення ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст.65 КК України, та дані про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, на які покликається захисник в апеляційній скарзі.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано, характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, з 1980 року знаходиться під наглядом у лікаря нарколога з діагнозом F10/2 психічні та поведінкові розлади спричинені внаслідок зловживання алкоголем, за місцем проживання характеризується посередньо, визнав вину, добровільно частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати,

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до положень ст.66 КК України, судом не становлено.

Обставин, які обтяжують покарання, згідно вимогст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням наведеного підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.

Всупереч апеляційним доводами захисника, суд першої інстанції обґрунтовано врахував відсутність у даному випадку в обвинуваченого щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, навівши у своєму рішенні належні та достатні мотиви з чим і погоджується колегія суддів.

Щодо не врахування судом такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то слід зазначити, що органом досудового розслідування не вказано цю обставину в обвинувальному акті, а з протоколу затримання ОСОБА_7 відомо, що він повністю заперечив скоєння ним злочину та мав зауваження з цього приводу (т.1 а.с.70-78). Про факт вчинення кримінального правопорушення заявив потерпілий, а докази винуватості ОСОБА_7 здобуто в ході проведення обшуку.

Відтак, на переконання колегії суддів в діях обвинуваченого немає активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щодо доводів апелянта, що судом не враховано дані про хворобу обвинуваченого, то слід зазначити, що з виписки лікаря-спеціаліста від 25.06.2020 вбачається, що ОСОБА_7 переніс інсульт (т.1 а.с.146,154). При цьому наведена виписка існувала задовго до вчинення злочину, однак не перешкодила скоїти умисне тяжке кримінальне правопорушення.

Також як вбачається з матеріалів справи допитаний судом першої інстанції потерпілий підтвердив, що ОСОБА_7 частково відшкодував йому матеріальні збитки. Вказане враховано судом при відображенні у вироку позиції потерпілого, а відтак доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Окрім того, колегія суддів вважає, що думка потерпілого має істотне значення при призначенні обвинуваченому покарання, однак не є вирішальною при прийнятті судом відповідного рішення. Думка потерпілих повинна враховуватися в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 , покарання у виді п`яти років позбавлення волі, що з огляду на обставини кримінального провадження є не надто суворим та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання в апеляційній скарзі не наведено, в зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, підстав не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді