465/7666/23
1-кс/465/91/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінальної справи №144-2860 (ЄРДР №0000349 від 14.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України), -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінальної справи №144-2860 (ЄРДР №0000349 від 14.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України).

Клопотання мотивує тим, що на усе нерухоме майно Грунтковської (Шемелинець) накладено арешт постановою слідчої ОСОБА_6 від 05.04.2010 року у кримінальній справі №144-2860 (обтяжувач СУ ГУМВСУ у Львівській області). Постановою Франківського районного суду м.Львова у справі №465/5905/14-к, залишеною в силі Апеляційним судом Львівської області справу двічі було повернуто для проведення додаткового розслідування. Вказує, що з моменту інкримінованих ОСОБА_7 дій минули строки давності притягнення до відповідальності, однак обвинувальний акт відносно неї чи іншої особи до суду досі не направлено. Зазначає, що про результати розслідування кримінальної справи, на адвокатський запит, у слідчому управлінні ГУНП у Львівській області повідомлено, що відомості по кримінальній справі №144-2860 внесено до ЄРДР за №0000349 та на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчим СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. У поданому клопотанні вказує, що ОСОБА_5 за договором дарування 02.08.2022 року набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що такий арешт порушує право власності ОСОБА_5 , а також, оскільки станом на сьогодні, на думку представника ОСОБА_5 , відпали підстави для подальшого арешту вищезазначеного майна, просить скасувати арешт на квартируза адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчої ОСОБА_6 від 05.04.2010 року у кримінальній справі №144-2860 (обтяжувач СУ ГУМВСУ у Львівській області).

Представник заявника в судовому засіданні клопотання підтримала, просила таке задоволити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив відмовити у такому.На уточнюючі запитання слідчого судді пояснив суду, що підозра у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не оголошена, така не перебуває у жодному процесуальному статусі.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання та додатки до такого, надані прокурором матеріали, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ Львівського РУП №2 ГУ Національної поліції у Львівській області розслідується кримінальне провадження №0000349 від 14.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Постановою старшого слідчого ВРОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно від 05.04.2010 року з метою забезпечення відшкодування завданої шкоди в межах кримінальної справи №144-2860 накладено арешт на все майно ОСОБА_8 .

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 24.12.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 24 грудня 2021 року, про що складено відповідний актовий запис №3731; прізвища після державної реєстрації шлюбу обох - "Шемелинець".

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, інформаційна довідка від 17.05.2023 року №332642497 вбачається, що ОСОБА_5 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 02.08.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , однак на таку накладено заборону відчуження: - тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 9813599: зареєстровано 12.05.2010 реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: кримінальна справа, 144-2860, 05.04.2010, СУ ГУМВСУ у Львівській області, старший слідчий ОСОБА_6 , об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_8 та заявник: СУ ГУМВСУ у Львівській області, старший слідчий ОСОБА_6 ; - тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 11967179: зареєстровано 15.12.2011 реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно від 05.04.2010 р., 144-2860, 05.04.2010, СУ ГУ МВС України у Львівській області, старший слідчий ОСОБА_6 , об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_8 та заявник: ГУМВСУ у Львівській області.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц) (п.21.4).

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 7 частини другої статті 131 КПК України 2012 року).

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Узагальнюючи наведені правові висновки, а також той факт, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, у якому накладено арешт згідно із вимогами КПК України від 1960 року триває, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, а відтак вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

При вирішенні клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна слід звернути увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється понад чотирнадцять років, однак на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник майна не набув жодного процесуального статусу та у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків проведення досудового розслідування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Згідно з ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Беручи до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває більше ніж чотирнадцять років, підозра у межах зазначеного провадження заявниці ОСОБА_5 не оголошена, слідчий суддя приходить до висновку, що продовження існування арешту на квартиру, який був накладений постановою старшого слідчого ВРОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 від 05.04.2010 року, не буде відповідати принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також, буде мати негативні наслідки для заявника, яка тривалий час обмежена у праві власності на належне їй майно.

З огляду на наведене, із урахуванням вищезазначених положень законодавства, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку наявні підстави для скасування арешту майна у порядку, визначеному статтею 174 КПК України, а тому клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170, 174 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінальної справи №144-2860 (ЄРДР №0000349 від 14.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України) задоволити.

Скасувати арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчої ОСОБА_11 від 05.04.2010 року в кримінальній справі 144-2860 (обтяжувач СУ ГУМВС України у Львівській області).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 08.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1