Провадження №: 1-кс/336/24/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2024 р. м.Запоріжжя

суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_3 про самовідвід судді у кримінальному провадження щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.2 ст. 345 КК України, яке надійшло із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру,

ВСТАНОВИЛА:

У провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло кримінальне провадження із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст.345 КК України.

В судове засідання сторони не з`явилися.

При вирішенні заяви про самовідвід суд виходить з наступного.

Частиною другою ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу.

Стаття 129 Конституції України визначає, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд у справі "Мироненко і Мартиненко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі у будь-якому процесі, зокрема, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Згідно заяви про самовідвід судді, встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_5 , який на момент скоєння протиправного діяння протягом кількох років займав посаду начальника ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. Оскільки ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснює свою діяльність на території Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, а кримінальні провадження щодо злочинів, скоєних в Шевченківському районі м.Запоріжжя, територіально підсудні саме Шевченківському районному суді м.Запоріжжя, тож фактично у зв`язку з проведенням працівниками поліції роботи з розслідування кримінальних проваджень на території цього району очевидним є, що працівники Шевченківського районного суду м.Запоріжжя опосередковано мають службові стосунки із керівництвом ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Застосувавши при вирішенні питання щодо безсторонності судді ОСОБА_3 таку загальну засаду кримінального провадження як "верховенство права" у контексті розуміння його ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що наведені суддею обставини самі по собі не викликають сумнівів у неупередженості головуючого при вирішенні справи, оскільки доказів упередженості судді, які б викликали сумніви у стороннього спостерігача, у цьому кримінальному провадженні не надано і судом не встановлено. Тому, в ході розгляду самовідводу судді не встановлено наявності підстав для самовідводу, визначених у ст.75 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_3 , про самовідвід судді у кримінальному провадження щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст. 345 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.01.2024.

Суддя ОСОБА_1