Справа № 936/71/24
Провадження № 1-кп/936/42/2024
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

23.01.2024 р. смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новиця, Калуського району, Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, водія міжнародних перевезень ТЗОВ «ГЕОСАН», раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Воловецького районного суду Закарпатської області знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що на розгляді Воловецького районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

У ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженні встановлено, що 27 жовтня 2023 року близько 14 години 50 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи ввіреним йому транспортним засобом, а саме сідловим тягачем марки «MAN» моделі «TGX 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у щепленні з напівпричеіпом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 без вантажу, рухаючись по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони міста Мукачево у напрямку міста Львів, та проїхавши дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 717» +200 м., що поблизу населеного пункту с. Нижні Ворота, Мукачівського району, Закарпатської області, де дорога має крутий спуск «Абранського» перевалу, заокругленість праворуч по ходу його руху, яка на той час була мокра урезультаті опадів у вигляді дощу, діючи всупереч вимогам Правил дорожнього руху, допустив зіткнення із автобусом марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який разом із пасажирамив кількості 12 осіб, рухався у зустрічному для водія ОСОБА_5 напрямку, по правій крайній смузі руху, із двох наявних, в крутий підйом.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автобуса марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраціний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та другий підмінний водій автобуса ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці пригоди.

Окрім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобуса марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраціний номер НОМЕР_3 , а саме:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, тупа травма живота, гематоми лобної ділянки голови;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження увигляді: ЗЧМТ;

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: струс головного мозку, перелом правого ліктя;

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, тупа травма живота, гематоми лобної ділянки голови;

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: струс головного мозку, перелом стегна;

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: струс головного мозку.

Таким чином, водієм ОСОБА_5 не дотримано вимог «Правил дорожнього руху», що стало наслідком отриманням потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою їхню смерть, та отриманням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.

30.10.2023 щодо підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб- до 25.12.2023 року включно, а ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2023 №308/18579/23 продовжено його дію на 60 днів- до 27.01.2024.

Підставою продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів прокурор вважає наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які станом на данийчас не зменшились.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задоволити. Ствердив, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки, з огляду на те, що ризики, передбачені п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Захисник під час підготовчого засідання заявила про відсутність підстав для застосування найбільш обтяжливого запобіжного заходу. Так, на переконання захисника, належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити шляхом застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Адвокат ОСОБА_4 наполягала на тому, що клопотання прокурора є необґрунтованими, оскільки заявлені ризики є надуманими та не підтверджуються доказами.

Потерпілі у підготовче засідання не з`явилися, надавши заяви про слухання справи без їх участі.

Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та якщо вони спричинили загибель кількох осіб.

Як встановлено з матеріалів справи, 30 жовтня 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_15 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 25 грудня 2023 року (включно) безвизначення застави, у подальшому 21.12.2023 дію вказаної ухвали продовжено до 27.01.2024.

Положенням ч.3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд дотримується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.178 КПК Українипри вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч.1ст.183 КПК України).

Підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому була наявність ризиків передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений перебуваючи на волі може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на свідків, експерта,спеціаліста в даному кримінальному провадженні.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому, ризик кримінального провадження, як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.

Так, злочин, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_5 , а саме ч. 3 ст.286 КК України- є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, не буде виконувати покладені на нього обов`язки та може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

В контексті цього ризику, суд враховує особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, наявність недостатніх соціальних зв`язків (проживає лише з матір`ю), офіційно зареєстрований за адресою, відмінною від фактичного місця проживання.

Суд відхиляє посилання захисника про те, що обвинувачений не зможе переховуватися від правоохоронних органів чи суду з огляду на запроваджені обмеження щодо виїзду за кордон під час воєнного стану, оскільки таке переховування може проявлятися й шляхом ухилення від суду на території України.

Підсумовуючи викладене, суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя визнав обґрунтованими посилання сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що показання свідків у цьому кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин, що становлять предмет доказування у кримінальному провадженні.

Доказів зменшення цього ризику в ході судового розгляду не встановлено.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймає під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на відповідних учасників кримінального провадження існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Показання у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на учасників цього кримінального провадження з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також, на переконання судді, не викликає сумнівів той факт, що розслідування злочинів проти безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту відрізняється від інших кримінальних проваджень, зокрема, спектром різноманітних судових експертиз і їх значимістю в доказуванні.

Доцільно звернути увагу на те, що дослідження фактичних обставин означеного роду кримінальних правопорушень передбачає здійснення аналізу механізму ДТП.

Це пояснюється специфічною особливістю відповідних кримінальних правопорушень, яка проявляється у тому що їх об`єктивна сторона полягає в порушенні певних правил; які мають своїм наслідком ДТП із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості або більш тяжких наслідків.

Ключовою обставиною у доказуванні виступає причинно-наслідковий зв`язок між порушенням названих правил певним суб`єктом і настанням ДТП.

Тому визначення механізму ДТП виступає ключем для встановлення багатьох обставини, що мають кримінально-правове значення.

Беручи до уваги значимість результатів експертного дослідження, суд доходить до висновку про те, що ризик впливу на експертів чи спеціалістів є також реальним, оскільки в ході судового розгляду може виникнути необхідність в їх допиті щодо здійснених ними експертних досліджень.

Суд оцінює посилання захисту на позитивну характеристику обвинуваченого, добровільне відшкодування шкоди потерпілим, щире каяття, тощо, які заслуговують на увагу та можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання в ході судового розгляду, проте не є тими обставинами, які безумовно здатні запобігти встановленим ризикам.

Одночасно із встановленням обставин, що зумовлюють існування зазначених ризиків, чинне законодавство зобов`язує суд перевірити також можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до особи.

Частина 1 ст. 176 КПК України встановлює такі альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. Найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За правилами ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Із урахуванням того, що вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення призвело до загибелі кількох осіб, суд доходить до переконання про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Суд вважає, що крім обґрунтованої підозри, наявність якої вже досліджувалась при обранні та продовженні строку дії тримання під вартою і яку підтверджує, в тому числі, скерований на розгляд до суду обвинувальний акт, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають можливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зокрема, домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Отже, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених у досліджуваному клопотанні, суд вважає, що на даний час стороною обвинувачення доведено, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 197, 199, 315, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 - задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою на 60 днів.

Строк дії ухвали визначити до 23.03.2024 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде складено 24.01.2024 о 13-00 годині.

Суддя ОСОБА_1