КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

Іменем України

15 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду об`єднані кримінальні провадження № 0002055, № 0010725, № 0002695, № 0002784 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення месенджеру «Вайбер»,

законних представників - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та засуджено до покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_8 , призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

У відповідності з вимогами ст.ст. 75, 76, 104 КК України, суд звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком ОСОБА_18 та ОСОБА_17 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено кожного до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України, суд звільнив ОСОБА_18 та ОСОБА_17 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк ОСОБА_18 2 (два) роки, а ОСОБА_17 1 (один) рік 6 місяців та поклавши на них обов`язки, передбачені законом.

Також суд вирішив питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 19 лютого 2017 року приблизно о 02 годині 50 хвилин, перебували біля будинку № 17 по вул. Олени Теліги, в м. Києві, та побачили раніше невідомого їм ОСОБА_19 , який йшов по тротуару вздовж проїжджої частини дороги по вулиці Олени Теліги, курячи електронну цигарку, яку тримав у руці. В цей час у ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 виник спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_19 .

З метою реалізації спільного протиправного умислу, направленого на відкрите викрадення майна ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з метою забезпечення безперешкодного вчинення кримінального правопорушення, було розподілено ролі та розроблено злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_8 мав першим підійти до ОСОБА_19 , використовуючи в якості приводу для початку спілкування прохання закурити та, таким чином, заволодіти електронною цигаркою ОСОБА_19 . Одразу після цього передати її під приводом паління ОСОБА_18 , який піддійте відразу після того, як ОСОБА_8 візьме цигарку в руки, а ОСОБА_18 , в свою чергу, одразу передасть цигарку ОСОБА_17 , який мав підійти останнім та довести злочин до кінця. Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_18 мають відволікати увагу ОСОБА_19 , або утримувати його, тим самим забезпечити ОСОБА_17 часом для безперешкодного залишення місця події та доведення кримінального правопорушення до кінця.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 19 лютого 2017 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи на узбіччі вздовж проїжджої частини в районі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, відповідно до розробленого плану, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_19 , який палив електронну цигарку та попросив закурити. ОСОБА_19 , в свою чергу, відмовив йому в задоволенні прохання. Після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи навпроти ОСОБА_19 , з метою відкритого викрадення чужого майна, діючи відповідно до заздалегідь розробленого плану, групою осіб з ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , вирвав з руки потерпілого ОСОБА_19 електронну цигарку, яку відразу передав ОСОБА_18 , котрий підійшов у момент, коли цигарка була у руках ОСОБА_8 .

ОСОБА_18 , діючи відповідно до злочинного плану, не реагуючи на зауваження та прохання повернути майно з боку ОСОБА_19 , одразу передав електронну цигарку ОСОБА_17 , який підійшов після того, як цигарку в руки взяв ОСОБА_18 . В свою чергу, ОСОБА_17 , діючи відповідно до заздалегідь розподілених ролей та розробленого плану, після отримання цигарки від ОСОБА_18 , не реагуючи на вимоги потерпілого ОСОБА_19 зупинитися та повернути йому власне майно, почав бігти в напрямку будинку АДРЕСА_3 . В той же час ОСОБА_8 та ОСОБА_18 перегородили дорогу потерпілому ОСОБА_19 , чим позбавили його можливості наздогнати ОСОБА_17 . Після цього, ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 місце вчинення кримінального правопорушення залишили, а викраденою електронною цигаркою «Sigilei 213 New Black» розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 матеріальної шкоди на суму 2 470 (дві тисячі чотириста сімдесят) грн.

Крім того, 09 вересня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , перебуваючи по вул. Олени Теліги в м. Києві, за попередньою змовою групою осіб, повторно, вирішили відкрито заволодіти чужим майном з метою власного збагачення.

З метою реалізації свого спільного протиправного умислу, спрямованого на повторне, відкрите викрадення чужого майна групою осіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , перебуваючи біля станції метро «Дорогожичі», а саме на перехресті вул. Олени Теліги та вул. Академіка Щусєва в м. Києві, почали шукати осіб, майном яких вони зможуть заволодіти.

10 вересня 2017 року приблизно о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , звернули свою увагу на раніше їм невідомих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, звернулись до них із запитанням щодо місця знаходження магазину, який працює цілодобово. ОСОБА_8 та ОСОБА_18 повідомили ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про розташування магазину «Еко-маркет» за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 13, який працює цілодобово.

ОСОБА_20 та ОСОБА_21 отримавши інформацію про місце розташування магазину, який працює цілодобово, пішли у його напрямку, а ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна, прослідували за ними.

ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , переслідуючи ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , впевнились у тому, що останні зайшли в середину магазина «Еко-маркет», який розташований по вул. Дорогожицькій, 13 в м. Києві, самі підійшли до входу у вказаний заклад та почали очікувати.

10 вересня 2017 року о 00 годині 58 хвилин ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , придбавши у магазині «Еко-маркет» чотири пляшки пива, вийшли з магазину та через проїжджу частину перейшли до будинку АДРЕСА_4 , де вирішили придбати поліетиленовий пакет для придбаних продуктів харчування. ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна групою осіб, продовжили спостерігати за ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , йдучи слідом за ними.

10 вересня 2017 року о 01 годині 00 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 16, ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , з метою реалізації свого злочинного умислу, підійшли до ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . В цей час ОСОБА_18 , з метою відволікання уваги останніх, завів з ними бесіду, а ОСОБА_8 , подовжуючи реалізацію спільного протиправного умислу, вихопив з лівої руки ОСОБА_20 пакет з пивом та побіг у напрямку вул. Академіка Щусєва в м. Києві, тим самим повторно, відкрито, за попередньою змовою групою осіб викрав чуже майно, а саме чотири пляшки пива «ZIBERT», об`ємом 1,25 літри, вартістю 25 гривень 89 копійок кожна, а всього на загальну суму 103 (сто три) гривні 56 копійок, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_18 , продовжили переслідувати ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Так, 10 вересня 2017 року о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_20 з ОСОБА_21 від буд. АДРЕСА_4 , з якої повернули на вул. Академіка Щусєва, а ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_18 слідували за ними. В цей час ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_18 безпричинно чіплялися до ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , при цьому запитуючи про наявність грошових коштів.

10 вересня 2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Академіка Щусєва, 3, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_18 , погрожуючи фізичною розправою ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , висловили свою вимогу вивернути кишені та віддати їм свої грошові кошти, на що останні не відреагували.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 правою рукою зібраною у кулак, наніс один удар в область голови ОСОБА_21 , потім другий удар кулаком правої руки в область грудної клітини та третій удар правою ногою по лівій нозі потерпілого, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав. В подальшому, ОСОБА_8 повторно висловив ОСОБА_21 свою вимогу вивернути кишені та віддати йому грошові кошти. ОСОБА_21 , злякавшись реалізації погроз та подальшого застосування насильства зі сторони ОСОБА_8 , власноручно, з правої кишені своїх джинсів дістав 150 (сто п`ятдесят) гривень та передав останньому.

В цей час ОСОБА_18 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, кулаком правої руки наніс один удар у ліве плече ОСОБА_20 та повторно висловив вимогу вивернути кишені та віддати йому грошові кошти. ОСОБА_20 , злякавшись наступних погроз щодо застосування насильства зі сторони ОСОБА_18 , власноручно, з лівої кишені своїх джинсів дістав 125 (сто двадцять п`ять) гривень та пачку цигарок «PHILIP MORRIS» RED, вартістю 25 (двадцять п`ять) гривень, які передав останньому.

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_18 за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрали чуже майно на загальну суму 403 (чотириста три) гривні 56 копійок, після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 20 березня 2019 року приблизно о 18 годині 25 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 2/33 по вул. Олени Теліги у м. Києві, звернув свою увагу на раніше невідомого ОСОБА_22 , який розмовляв по мобільному телефону. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого протиправного умислу, направленого на відкрите повторне викрадення майна, ОСОБА_8 приблизно о 18 годині 30 хвилин 20 березня 2019 року підійшов до ОСОБА_22 та попросив мобільний телефон для здійснення дзвінка. На прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_22 відмовив та пішов у протилежному напрямку від нього.

В той же час, тобто о 18 годині 30 хвилин 20 березня 2019 року ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, наздогнав ОСОБА_22 та правою ногою наніс один удар в область спини потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю та його мобільний телефон вислизнув з рук. ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, підняв з землі належний ОСОБА_22 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «6300», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 300 (триста) грн. 00 коп. і поклав його до кишені своєї куртки.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_8 правою ногою став на груди потерпілого та, скориставшись безпорадним станом останнього, правою та лівою руками перевірив вміст кишень ОСОБА_22 , в перебігу чого, з лівої, зовнішньої кишені куртки потерпілого дістав гаманець, який для потерпілого матеріальної цінності не представляє, з грошовими коштами у сумі 720 (сімсот двадцять) грн. 00 коп., які привласнив собі та, таким чином, повторно відкрито викрав чуже майно, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Всього ОСОБА_8 повторно, поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно на загальну суму 1020 (одна тисяча двадцять) грн. 00 коп., після чого місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім цього, у ОСОБА_8 , який перебував на першому поверсі сходинкового майданчику будинку АДРЕСА_3 , 21 березня 2019 року о 22 годині 00 хвилин, під час спільного з ОСОБА_23 вживання алкогольних напоїв, виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння телефоном, який належить ОСОБА_23 , шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , скориставшись станом алкогольного сп`яніння ОСОБА_23 увійшовши в довіру, повідомив останньому завідомо неправдиву інформацію, а саме про необхідність комусь зателефонувати та попросив надати йому мобільний телефон. При цьому наміру цього робити не мав. На прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_23 погодився та передав йому власний мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Nоtе3» ІМЕІ-1: НОМЕР_2 , ІМЕІ-2: НОМЕР_3 , вартістю 7 669 (сім тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок, в якому перебувала сім картка оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , на абонентському рахунку якої грошових коштів не було, яка для потерпілого матеріальної цінності не становить.

Одразу після цього ОСОБА_8 , маючи при собі чуже майно, а саме мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Nоtе3» залишив приміщення під`їзду будинку АДРЕСА_3 , та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_23 матеріальної шкоди на суму 7 669 (сім тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року скасувати в частині призначеного ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_17 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_17 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. ОСОБА_18 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_18 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_8 , остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції обставини, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_17 , а саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою, а також доповнити мотивувальну частину вироку обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_18 , а саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою. В решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень та правильності правової кваліфікації дій обвинувачених, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, як зазначає у своїй апеляційній скарзі прокурор, приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, судом не надано належної оцінки даним про вчинені ним кримінальні правопорушення, конкретні обставини справи, а також не достатньо враховані дані про особу винного, а саме те, що ОСОБА_8 не навчається, суспільно-корисною працею не займається, на даний час щодо нього розглядається ще одне кримінальне провадження, яке перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, а визнання обвинуваченим своєї вини свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

Отже, як вважає апелянт, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність обвинуваченому ОСОБА_8 призначено явно несправедливе та невиправдано м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , захисникобвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 просить залишити вказану скаргу без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року у справі № 761/23712/17 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просила її задовольнити; пояснення сторони захисту, перш за все обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та законного представника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не оспорюються фактичні обставини вчинених обвинуваченим дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої апеляційної скарги, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які віднесені до категорії нетяжких та тяжких злочинів, характер його діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінальних правопорушень та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, на момент вчинення кримінальних правопорушень був неповнолітньою особою, перебував у розшуку, у зв`язку з ухиленням від явки до суду, за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд визнав щире каяття та вчинення кримінальних правопорушень неповнолітньою особою.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжували покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєних ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції визнав, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, у виді позбавлення волі.

В той же час, враховуючи вищезазначені дані про особу ОСОБА_8 , суд прийшов до висновку, що його перевиховання і виправлення цілком можливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

При цьому суд першої інстанції зазначив у вироку про те, що не вбачає підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 , з огляду на вчинені суспільно-небезпечні кримінальні правопорушення проти власності, корисливий мотив та відсутність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Таке покарання стосовно ОСОБА_8 , на переконання суду першої інстанції, буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Незважаючи на наведені в оскаржуваному вироку мотиви призначеного ОСОБА_8 покарання, у тому числі на висновок суду про можливість його виправлення без відбування покарання та застосування до нього ст. 75 КК України, колегія суддів, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 цього Кодексу, не може погодитися із зазначеним судовим рішенням у частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції,як обґрунтовано зазначається в апеляційній прокурора, не в повній мірі були враховані дані про ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, у тому числі кількість епізодів їх характе а також дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , які, незважаючи на його молодий вік, свідчать про стійку схильність останнього до вчинення противоправних дій та неможливість його виправлення та перевиховання без відбування покарання.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції явно переоцінив обставини, на які він послався у своєму вироку, обґрунтовуючи можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки, враховуючи тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного та інші обставини справи, суд не мав достатніх підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, зокрема ст. 75 КК України, який в даному випадку не підлягав застосуванню, оскільки суд не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, як це передбачено п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає необхідним ухвалити рішення, яким апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково; вирок Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року,ухвалений щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Враховуючи формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мотиви призначення покарання, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеного ОСОБА_8 , як окремо за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України, так і за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на чотири роки, яке він повинен відбувати реально, тобто без застосування ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 та ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 у покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, а за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Строк відбування покарання за даним вироком рахувати ОСОБА_8 з моменту його затримання з метою звернення вироку до виконання.

У решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/23712/17

Номер провадження : 11-кп/824/696/2024

Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_24

Доповідач - суддя ОСОБА_1