печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

захисника ОСОБА_3 , процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000537 від 03.07.2020 ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання слідчого другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , за погодження прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення, Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про обрання підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Управлінням з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000537 від 03.07.2020 за підозрою колишнього командира взводу БМОП «Беркут», підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено наступне.

ОСОБА_6 призначений на посаду командира взводу № 2 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут», підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області наказом начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03.10.2012 № 199 о/с, зі спеціальним званням - «старший лейтенант міліції»,

Будучи службовою особою правоохоронного органу, ОСОБА_6 , в порушення покладених на нього Конституцією України та Законами України повноваженнями вчинив кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності за наступних обставин.

Починаючи з 22 листопада 2013 року в місті Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові збори, мітинги, вуличні походи і демонстрації громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України, а з часом, після неправомірного застосування до них працівниками правоохоронних органів фізичного насильства і спеціальних засобів, - також з вимогами щодо припинення свавілля правоохоронних органів та зміни чинної на той час влади.

З метою залякування учасників акцій протесту службові особи Міністерства внутрішніх справ України та органів прокуратури України у період січня - лютого 2014 року неодноразово організовували незаконну і силову протидію учасникам протестів.

Бажаючи зберегти якнайдовше владні повноваження в інтересах особистого збагачення та усунути перешкоди з боку учасників акцій протесту, припинити будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, вищі посадові особи держави розробили механізм вчинення злочину, який полягав у залякуванні громадян, їх викраденні, незаконному позбавленні волі, застосуванні до них насильства, незаконному затриманні і притягненні значної кількості осіб до кримінальної відповідальності за участь у масових акціях протесту з подальшим обранням відносно таких осіб найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Для безперешкодної реалізації своїх злочинних намірів вищі посадові особи держави залучили до їх виконання підлеглих службових осіб з числа правоохоронних органів та цивільних осіб (так званих «тітушок»).

Зокрема, у січні 2014 року в місті Києві невстановленими слідством службовими особами із числа керівництва МВС України була надана незаконна вказівка працівникам ГУ МВС України в м. Києві, спецпідрозділу «Беркут», військовослужбовцям внутрішніх військ та іншим правоохоронцям виявляти і за участю цивільних осіб, так званих «тітушок» затримувати громадян, які нібито можуть бути причетні до участі у масових мирних акціях протесту, із застосуванням до них насильства викрадати, незаконно позбавляти волі і примусово доставляти до районних управлінь ГУ МВС України в м. Києві для подальшого притягнення їх до кримінальної відповідальності нібито за участь у масових заворушеннях.

Такі дії правоохоронців, на думку організаторів, повинні були залякати інших учасників мирних акцій та спонукати їх відмовитися від участі в них.

Так, у січні 2014 року в місті Києві, невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа керівництва правоохоронних органів держави, зокрема МВС України та ГУ МВС України в м. Києві доведено до відома працівників правоохоронних органів явно незаконну вказівку вищих посадових осіб держави про необхідність виявлення учасників акцій протесту, вчинення відносно них насильницьких дій, викрадення і незаконного їх позбавлення волі, а також процесуального затримання і притягнення завідомо невинних осіб до кримінальної відповідальності з подальшим обранням відносно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Злочинним планом передбачалося доставлення затриманих, викрадених і незаконно позбавлених волі громадян міліціонерами спецпідрозділу «Беркут» до райуправлінь міліції м. Києва, де слідчі, на підставі наданих завідомо неправдивих показань та завідомо підроблених рапортів працівників ПМОП «Беркут» про нібито участь активістів у масових заворушень та вчинення ними протиправних дій, повинні були затримати їх в порядку ст. 208 КПК України, притягнути до кримінальної відповідальності, шляхом оголошення їм підозри, а також ініціювати перед судом застосування до них запобіжних заходів виключно у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, з метою надання зазначеним вище протиправним діям ознак законності, невстановленими службовими особами з числа керівництва ГУ МВС України в м. Києві надано вказівку підлеглим розпочати кримінальне провадження № 0000179 від 19.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 Кримінального кодексу України, за фактом організації невідомими особами 19.01.2014 по вул. Грушевського у м. Києві масових заворушень, досудове розслідування у якому, однак, фактично не проводилося, обставини події, яка мала місце 19.01.2014 по вул. Грушевського в м. Києві всебічно, повно й неупереджено органом досудового розслідування не досліджувалися, слідчі дії з цією метою не проводилися, а зазначене кримінальне провадження слугувало виключно меті реалізації плану злочинних дій, який полягав у тому, що кримінальне провадження формально перебувало у провадженні слідчих СУ ГУ МВС України в м. Києві, однак за усними вказівками керівництва ГУ МВС України в м. Києві затриманих у межах досудового розслідування цього кримінального провадження осіб доставляли до заздалегідь визначених районних управлінь ГУ МВС України в м. Києві, які віддалені від центральної частини м. Києва, де відносно них слідчими відповідних райуправлінь приймались процесуальні рішення про затримання, повідомлення про підозру за погодженням з процесуальними прокурорами та скеровувались слідчим суддям відповідних районних судів м. Києва клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Упродовж січня 2014 року участь в акціях громадського протесту на Майдані Незалежності у м. Києві приймав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у такий спосіб виражав своє волевиявлення щодо незгоди із рішенням вищого керівництва держави про відмову від підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом та реалізовував конституційне право на участь в мирних акціях громадського протесту. При цьому він будь-яких правопорушень не вчиняв, у сутичках між мітингувальниками та працівниками правоохоронних органів не приймав. Натомість відстоював позицію щодо захисту учасниками акцій громадського протесту своїх прав та інтересів виключено у законний спосіб.

Так, 21.01.2014 близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_8 з метою реалізації свого конституційного права на участь у зборах, мітингах, вуличних походах і демонстраціях, прибув на вул. Грушевського в м. Києві. Будучи обізнаний про те, що в цьому місці можуть бути сутички між правоохоронцями та учасниками акцій громадського протесту, під час чого конфліктуючі сторони можуть жбурляти один в одного каміння, пляшки із запалювальними сумішами, тощо, для самозахисту взяв шолом білого кольору, наколінники і побутовий респіратор. Прибувши до центральної частини м. Києва, в одного з учасників акції протесту взяв вудочку, до якої прикріпив футболку білого кольору, таким чином зімітувавши білий прапор, за допомогою якого хотів виразити свої мирні наміри та проявити громадянську позицію щодо необхідності мирного розвитку подій в центральній частині м. Києва.

Після чергової сутички учасників зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій та працівників «Беркуту» і внутрішніх військ МВС України ОСОБА_8 , близько 03 год 00 хв, перебуваючи на перехресті вул. Грушевського та пров. Музейного в м. Києві та рухаючись у бік вишикуваних у шеренгу військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, бажаючи припинити застосування ними до мітингувальників фізичної сили, та спеціальних засобів, почав розмахувати вудочкою із прикріпленою до неї футболкою білого кольору, виказуючи свої мирні наміри до мирного спілкування. В цей же час позаду шеренги військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, на сходах Національного художнього музею України (м. Київ, вул. М. Грушевського, 6) стояла група міліціонерів БМОП «Беркут», підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області, у тому числі і ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_8 будь-яких правопорушень, у тому числі стосовно працівників «Беркуту» та внутрішніх військ МВС України не вчиняв, стояв перед шеренгою військовослужбовців відособлено від інших учасників акції протесту, тримаючи вудочку із прикріпленою футболкою білого кольору, що дозволяло міліціонерам спецпідрозділу «Беркут» ідентифікувати його та бачити відсутність у його поведінці ознак будь-яких протиправних дій.

Разом з цим, невстановлена досудовим розслідуванням особа з числа начальницького складу спецпідрозділу «Беркут», побачивши ОСОБА_8 , віддала незаконний усний наказ (розпорядження) міліціонерам БМОП «Беркут», підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області у кількості 4 осіб, в тому числі ОСОБА_6 , спрямований на безпідставне затримання ОСОБА_8 і супроводження його до спецавтомобіля конвойної служби.

Діючи на виконання незаконного наказу невстановленої досудовим розслідуванням особи з числа керівництва спецпідрозділу «Беркут», ОСОБА_6 , спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа міліціонерів БМОП «Беркут», підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області у кількості 4 осіб пройшли через шеренгу військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, і в порушення вимог ст. ст. 1 - 5 , 10, 20 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990, п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 34, 39, 64, 68 Конституції України від 28.06.1996, ст. 208 КПК України, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, за відсутності в діях ОСОБА_8 ознак будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення, безпідставно застосовуючи фізичну силу, схопили за руки і тулуб ОСОБА_8 та незаконно затримали останнього, після чого усупереч його волі повели до спецавтомобіля конвойної служби ГУ МВС України в м. Києві, який був розташований неподалік за шеренгою військовослужбовців внутрішніх військ МВС України по лівій стороні вул. Грушевського .

Підвівши ОСОБА_8 до спецавтомобіля конвойної служби ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб з невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа міліціонерів спецпідрозділу «Беркут», ображаючи особисту гідність потерпілого, поставили його на коліна, після чого, діючи умисно, грубо порушуючи вимог ст. ст. 1 - 5 , 10, 20 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990, п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 34, 39, 64, 68 Конституції України від 28.06.1996, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, за відсутності безпосередньої загрози їхньому життю або здоров`ю, з метою залякування ОСОБА_8 за участь у мирних протестах та приниження його особистої гідності, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я, зняли з ОСОБА_8 верхній одяг і застосували до нього насильство - нанесли ОСОБА_8 руками, зігнутими в кулак та ногами удари по обличчю, тулубу і кінцівках, спричиняючи тим самим фізичний біль та тілесні ушкодження.

У подальшому цього ж дня близько 03 год 10 хв ОСОБА_6 склав рапорт про затримання ОСОБА_8 внісши до офіційного документу завідомо неправдиві відомості про нібито порушення ним громадського порядку, після чого ОСОБА_8 спецавтомобілем конвойної служби ГУ МВС України в м. Києві доставлено до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де слідчий указаного райуправління міліції оформив затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України у кримінальному провадженні № 0000179 за фактом масових заворушень за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

Складений ОСОБА_6 рапорт був переданий до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, долучений до матеріалів кримінального провадження № 0000179 і став підставою для прийняття слідчим ОСОБА_9 (обвинувальний акт відносно якого складений в іншому кримінальному провадженні і перебуває на розгляді в суді) процесуальних рішень про затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_8 , повідомлення йому про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КПК України, а також для застосування до нього слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наведених обставин, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 та ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Затишне Криничанського району Дніпропетровської обл., громадянин України, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень є наявність в матеріалах досудового розслідування достатніх об`єктивних доказів. Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_8 про факт його незаконного затримання 21.01.2014 приблизно о 03 год 00 хв;

- протокол слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8

- протокол огляду відеозапису, на якому зафіксовано момент затримання ОСОБА_8 та видно, що останній жодних протиправних дій не вчиняв;

- показання свідка ОСОБА_10 , яка була очевидцем затримання ОСОБА_8 ;

- матеріалами кримінального провадження № 0000220 (виділене з провадження № 0000179), у якому ОСОБА_6 складено рапорт з внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей, а також надано завідомо неправдиві показання свідка, які по суті слугували підставою для прийняття слідчим рішення про затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, повідомлення про підозру та ініціювання клопотання про взяття під варту;

- іншими матеріалами провадження у їх сукупності.

Прокурор зазначає, що у кримінальному провадженні є ризики, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, документів, електронних носіїв інформації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є те, що під час досудового розслідування підтверджено, що ОСОБА_6 перебуває на території російської федерації, що дає підставі вважати, про наявність обґрунтованих ризиків щодо спроби підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо через тяжкість злочину та суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, сторона обвинувачення просить суд обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечувала та просив відмовити, оскільки підзахисний не набув статусу підозрюваного, відсутні докази оголошення його в розшук та не доведено, що ОСОБА_6 перебуває на території російської федерації.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

05.06.2020 у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384, ст. 340 КК України.

У зв`язку із не встановленням місцезнаходження підозрюваного, що позбавило орган досудового розслідування можливості особисто вручити йому письмове повідомлення про підозру, вказане повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України вручене у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень шляхом направлення поштою на вказану вище адресу останнього відомого місця проживання ОСОБА_6 .

29.09.2023 у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України.

У зв`язку із не встановленням місцезнаходження підозрюваного та наявними даними, що свідчать про перебування (переховування) ОСОБА_6 на території російської федерації, що позбавило орган досудового розслідування можливості особисто вручити йому письмове повідомлення про підозру, вказане повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України вручене у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень шляхом направлення поштою на вказану вище адресу останнього відомого місця проживання ОСОБА_6

22.06.2020 слідчим прийнято процесуальне рішення про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_6 , а 02.10.2023 - про міжнародний розшук підозрюваного, виконання якого доручено співробітникам оперативного підрозділу Служби безпеки України.

На даний час точне місце перебування ОСОБА_6 не встановлено, за місцем реєстрації та проживання він відсутній.

В той же час, відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_11 ймовірно переховується на території російської федерації, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, відкритими публікаціями у соціальних мережах, а також інформацією Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону України близькими родичами.

Повістка про виклик ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України, публікувалась у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, яким на 2023 рік відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України визначена газета «Урядовий кур`єр», за якою останній не прибув.

Постановою від 02.10.2023 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено.

ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_6 може: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, документів, електронних носіїв інформації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження; 4) перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, передбаченого . 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та доведені у судовому засіданні, вважає недостатнім обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000537 від 03.07.2020 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1