01 листопада 2023 року
О К Р Е М А Д У М К А
судді ОСОБА_1 по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України
У порядку, передбаченому ст. 375 КПК України вважаю за необхідне висловити свою думку.
Не погоджуюсь із думкою колегії суддів щодо кваліфікації дій ОСОБА_2 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вчинення нею вбивства ОСОБА_3 з особливою жорстокістю з огляду на таке.
Пленум Верховного Суду України у п. 8 своєї постанови №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначає, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане з глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.
З огляду на правову позицію суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також мотивів викладених у вироку, будь-яке вбивство із заподіянням тілесних ушкоджень, які зазвичай та вочевидь супроводжуються фізичним болем, має бути кваліфіковане, як вбивство з особливою жорстокістю.
Вважаю такі доводи колег хибними.
З урахуванням згаданої вище Постанови Пленуму ВСУ, на мою думку, в діях ОСОБА_2 відсутня ознака згаданого злочину, як вбивство з особливою жорстокістю, оскільки ОСОБА_2 при спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень не мала умислу на завдання йому саме фізичних страждань, а вчиняла інкриміновані їй дії з метою вбити ОСОБА_3 .
Стороною обвинувачення не надано суду доказів про наявність у ОСОБА_2 умислу на вбивство ОСОБА_3 з особливою жорстокістю.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з метою вбити потерпілого нанесла йому велику кількість ударів праскою по голові. На це вказує послідовність її дій, а саме, після завдання нею удару потерпілий не помер, тому вона наносить другий, третій та інші удари праскою по голові останнього з метою позбавити його життя. Тобто вона завдавала ударів допоки б він не помер, але він все одно лишався живим. Отже, її дії у виді нанесення 23 ударів по голові праскою були вчинені саме з метою вбивства, а не з метою катування або відчуття ОСОБА_3 фізичних страждань. У разі якби вона перед вбивством почергово завдавала ударів та спричиняла особливі фізичні страждання, наприклад, завдала удар праскою по голові, потім зламала ногу, після цього знову завдала удар праскою, потім зламала руку, або спричинила ушкодження іншим життєво важливим органам, або окропила кислотою останнього з метою відчуття ним нестерпного болю тощо.
До того ж про недоведеність стороною обвинувачення згаданої ознаки злочину свідчить й той факт, що потерпілий помер від отриманих тілесних ушкоджень не відразу, а через проміжок часу. Тобто мета обвинуваченої позбавити життя ОСОБА_3 була досягнута у лікарні, що, на мою думку, свідчить про відсутність в її діях вбивства з особливою жорстокістю.
Згадана мною правова позиція повністю узгоджується з висновками викладеними ВС у постанові від 06.06.2019 у справі №683/2620/17, де касаційний суд зазначив, що при вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, слід враховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалась умислом винного. Визнавши засудженого винним у вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю, суд має навести у вироку підстави та мотиви, згідно з якими він дійшов такого висновку.
Наша колегія суддів не навела відповідних підстав та мотивів, а лише врахувавши кількість ударів та висновок експертизи, що потерпілий відчував особливий фізичний біль, дійшла хибного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 згаданої ознаки злочину.
Відповідно до вищенаведеного правового висновку Верховного Суду до особливо жорстоких можуть бути віднесені випадки, коли винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань. При цьому особливою жорстокістю слід вважати умисну дію, що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.
У даному кримінальному провадженні на підставі досліджених судом доказів установлено обставини, за яких ОСОБА_2 позбавила життя потерпілого ОСОБА_3 . Кваліфікуючи дії обвинуваченої як вчинення злочину з особливою жорстокістю, колегія суддів Житомирського райсуду вказала на велику кількість травмуючих дій, завданих потерпілому, який був у свідомості.
Разом з тим, судом не встановлено та не викладено у вироку доказів на підтвердження того, що обвинувачена, завдаючи потерпілому ударів, зокрема, у життєво важливий орган голову, з метою позбавити його життя, свідомо бажала не лише вбити ОСОБА_3 , а й того, щоб він відчував додаткові страждання, які не були б необхідними для настання його смерті.
Судді ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кваліфікуючи дії ОСОБА_2 як вчинення злочину з особливою жорстокістю, вказали на велику кількість травмуючих дій (23 удари праскою по голові) завданих потерпілому, який був у свідомості, проте не встановили та не мотивували у вироку, на підставі досліджених судом показань свідків та письмових доказів, того факту, що ОСОБА_2 свідомо бажала не лише вбити потерпілого, але й щоб він зазнав додаткових страждань, але які б не були необхідними для настання його смерті.
Суддя: ОСОБА_6