Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/2004/2023 Справа № 641/4695/23
УХВАЛА
28 грудня 2023 року м. Харків
Слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
До Комінтернівського районного суду м. Харкова звернувся захисник ОСОБА_3 із клопотанням про зняття арешту з майна, накладеного ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, а саме з: автомобіля марки «Lexus», моделі «RX330», чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ключ від автомобіля з логотипом «Lexus» та двома брелками.
В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_3 вказав, що 02.08.2023 року до чергової частини ВП№2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшло повідомленнявід оператора «102» за зверненням ОСОБА_4 , з приводу того, що 02.08.2023 року близько 10 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, пр-т. Героїв Сталінграда, буд.165-А, невстановлена особа незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Lexus», моделі «RX330», що належний ОСОБА_5 . 02.08.2023 року в період часу з 13 год. 51 хв. до 16 год. 46 хв. без дозволу власника майна було проведено огляд міста події за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Олешки у лісосмузі, в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено наступні предмети: автомобіль марки«Lexus»,моделі «RX330»,чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ від автомобілю з логотипом «Lexus» та двома брелками. Під час огляду акцентовано увагу про проведенні огляду і в салоні автомобіля.
Враховуючи наведене, відсутні підстави для продовження арешту на майно зазначене в ухвалі слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.08.2023 року, у зв`язку з чим заявник був вимушений звернутися до суду із вказаним клопотанням.
Захисник ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності.
Слідчий слідчого відділу відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_7 до судовому засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Прокурор Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 до судовому засіданні не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, справу просив розглядати на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти задоволення клопотання заперечував посилаючись на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).
Дослідивши матеріали клопотання, слідчим суддею встановлено наступне.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбаченого ст. 303 КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, одними із основоположних засад кримінального провадження, визначеними статтею 7 КПК України, є верховенства права та недоторканність права власності.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.
Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Також положеннями п. 166 рішення Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України" встановлено, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою). Пункт 168 приведеного вище рішення говорить про те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до приписів ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Обґрунтовуючи клопотання про скасування арешту майна, захисник ОСОБА_3 посилається на те, що огляд було проведено неуповноваженою особою, внаслідок чого протокол огляду так і вилучені в ході огляду речі, є недопустимими доказами, а відповідно на них не можна було накладати арешт в порядку, передбаченому п.1ч.2 ст.170 КПК України.
Суд зазначає, що захисником ОСОБА_3 у своєму клопотанні не наведено доводів та не надано доказів відсутності потреби в подальшому застосуванні арешту вищезазначених предметів, та висновки експертних досліджень в обґрунтування свого клопотання ним також не надані, з огляду на що клопотання про скасування арешту майна суд вважає таким, що подано передчасно.
При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що заявник не позбавлений процесуальної можливості повторно ініціювати питання скасування арешту майна, попередньо долучивши відповідні матеріали, якими правова позиція заявника буде підтверджуватися.
Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Керуючись статтями 174-176, 372 КПК України, суд
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя- ОСОБА_1