КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14.01.2024 року включно без визначення розміру застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0001120 від 30.05.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 386 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 14.01.2024 року без визначення розміру застави.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для залишення оскаржуваної ухвали в силі просить визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 207 120 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 безпідставне, оскаржувана ухвала постановлена без врахування норм КПК України та позицій ЄСПЛ, а подальше утримання під вартою особи є надмірним запобіжним заходом.

Апелянт посилається на необґрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 386 КК України та зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_8 складу даних кримінальних правопорушень.

Крім того вказує, що повідомлення про зміну підозри, шляхом додавання інкримінованого діяння, передбаченого ст. 386 КК України не вручено ОСОБА_8 по теперішній час, а отже останній не набув статусу підозрюваного за ст. 386 КК України.

Також зазначає, що до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не додано жодного документу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався суд в оскаржуваній ухвалі, і жодного іншого аналізу чи висновків щодо необхідності тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою судом не наведено.

Крім того апелянт зазначає, що ОСОБА_8 є військовозобов`язаною особою, перебуває на військовому обліку, що унеможливлює його виїзд за кордон в умовах воєнного стану, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває онкохвора матір ОСОБА_9 , а інших близьких родичів, які б могли надати їй допомогу, окрім ОСОБА_8 , у неї немає.

Також вказує, що прокурор у клопотанні не наводить жодного обґрунтування для не визначення застави стосовно ОСОБА_8 , в той час, як за змістом положень п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, яка є диспозитивною нормою, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Проте в оскаржуваній ухвалі суд взагалі не проаналізував можливість чи неможливість застосування застави у даному конкретному випадку, що свідчить про поверхневість дослідження судом обставин в обґрунтування доводів сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку представника потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав подану захисником апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали контрольного провадження №758/10968/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 16.11.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0001120, у якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 386 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вважав за доцільне продовжити застосування даного запобіжного заходу, пославшись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинуваченого, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому на даний час буде недостатнім застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 386 КК України, одне з яких відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, зокрема за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , зокрема злочин, передбачений ч.4 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд обґрунтовано зазначив про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не наведено в оскаржуваній ухвалі жодного аналізу чи висновків щодо необхідності тримання ОСОБА_8 під вартою, а стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 є військовозобов`язаною особою та перебуває на військовому обліку, має постійне місце проживання і на його утриманні перебуває онкохвора матір ОСОБА_9 , не може слугувати безумовною підставою зміни існуючого запобіжного заходу на більш м`який, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційні доводи захисника про те, що суд першої інстанції не проаналізував можливість чи неможливість застосування застави у даному конкретному випадку, що свідчить про поверхневість дослідження судом обставин даної справи, також є безпідставними, оскільки за змістом вимог ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, про що обґрунтовано зазначив суд у резолютивній частині оскаржуваної ухвали.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2023 року про продовження строку тримання під вартоюобвинуваченого ОСОБА_8 без визначення застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 386 КК України, іншого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначення застави, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16.112023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 14.01.2024 року без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3