Номер провадження: 11-сс/813/1556/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «EasyCon» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Вагаршапат Республіки Вірменія, громадянина України, за національністю вірменина, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000512 від 28.06.2023 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, скоєного за наступних обставин.

24.06.2023 року, приблизно о 12:40 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України №254/2023 від 01.05.2023 року, затвердженим Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ), Указом Президента України №757 від 07.11.2022 року, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-ІХ, Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 року, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 8419-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. 20.05.2023 року строком на 90 діб та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, ОСОБА_9 разом із невстановленими в ході досудового розслідування особами, перебували за адресою: АДРЕСА_2 .

Маючи намір на викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення з корисливих мотивів, ОСОБА_9 разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, розподіливши між собою ролі, вирішили вчинити крадіжку цінного майна, яке перебувало у квартирі АДРЕСА_3 , шляхом проникнення до вказаної квартири за допомогою ключів від вхідної двері.

З метою реалізації свого злочинного умислу та діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, відповідно до відведених кожному ролей у вчиненні злочину, ОСОБА_9 у невстановленому досудовому розслідуванні часу та місці отримавши ключі від вхідних дверей квартири квартирі АДРЕСА_3 , піднявся на 15-й поверх зазначеного будинку та направився до вище вказаної квартири, у свою чергу невстановлена досудовим розслідуванням особа перебувала біля зазначеного будинку контролюючи обстановку.

В цей час, ОСОБА_9 , у ролі виконавця, переконавшись в тому, що в середині квартирі нікого немає та його дії залишаються непомітними для сторонніх осіб, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом відкриття ключами вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки забрав цінне майно, що належить ОСОБА_10 , а саме з картонної коробки у гардеробній викрав грошові кошти в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) доларів США, що за курсом НБУ, станом на 24.06.2023 року, становило 18284300 (вісімнадцять мільйонів двісті вісімдесят чотири тисячі триста) грн.

В подальшому ОСОБА_9 разом із невстановленими в ході досудового розслідування особами, з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденими коштами на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку в особливо великих розмірах на загальну суму 18284300 (вісімнадцять мільйонів двісті вісімдесят чотири тисячі триста) грн.

06.07.2023 року ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України та наступного дня, тобто 07.07.2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

07.07.2023 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком на 60 (шістдесят) діб, в межах строку досудового розслідування, до 03.09.2023 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18278040 (вісімнадцять мільйонів двісті сімдесят вісім тисяч сорок) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

16.08.2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду скасовано ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2023 року, та постановлено нову ухвалу, якою частково задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 03.09.2023 року, із визначенням розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 2684000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) грн., з покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

29.08.2023 року постановою керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до трьох місяців, тобто до 06.10.2023 року.

31.08.2023 року старший слідчий СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 клопотанням про продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 , строком до трьох місяців, в межах строку досудового розслідування, а саме до 06.10.2023 року.

Оскарженою ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2023 року задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком, до 06.10.2023 року, в межах строку досудового розслідування, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1000 (однієї тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2684000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) грн., із покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_9 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник вказує, що слідчий суддя не міг розглядати клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному, оскільки попередня його ухвала про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 була скасована ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.08.2023 року.

Крім того, захисник посилається на те, що слідчим суддею не враховано, що ризики у кримінальному провадженні зменшилися, а частина з них перестала існувати. Також слідчим суддею не прийнято до уваги дані про особу підозрюваного та непомірність для нього розміру застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_9 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні; скоїти інше кримінальне правопорушення; виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_9 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині зменшення та відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_9 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_9 на потерпілого та свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілого, свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ризик можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що відповідно до клопотання слідчого та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР), підозрюваний ОСОБА_9 є раніше судимим:

- 24.01.2017 року Печерським районним судом м. Києва за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням відповідних обов`язків, визначених ст.76 КК України (справа №757/63686/16-к, кримінальне провадження №0007433 від 15.11.2016 року). ЄРСР не містить відомостей щодо оскарження чи скасування вказаного вироку;

- 13.03.2023 року Обухівським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням відповідних обов`язків, визначених ст.76 КК України (справа №372/2246/20, провадження №1-кп-27/23, кримінальне провадження №0000777 від 13.05.2020 року. Дата набрання законної сили 12.07.2023 року).

12.07.2023 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_14 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2023 року щодо ОСОБА_9 закрито, у зв`язку із відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Крім того, як було встановлено слідчим суддею та підтверджується ЄДРСР ОСОБА_9 на теперішній час також притягується до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України в кримінальному провадженні №0003310 від 18.05.2017 року за ч.3 ст.185 КК України, яке перебуває на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області (справа №569/10842/17).

Окрім цього, ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України в кримінальному провадженні № 0002505 від 11.06.2018 року, яке перебуває на розгляді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/38324/18-к).

З вищевикладеного вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 має дві судимості за скоєння тяжких злочинів проти власності, а також станом на даний час притягується за двома іншими кримінальними провадженнями за обвинуваченням у скоєнні аналогічних тяжких корисливих злочинів, які перебувають на розгляді судів.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_9 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який є офіційно не працевлаштованим, законних джерел доходу немає, є раніше судимим, наразі притягується до кримінальної відповідності за двома іншими кримінальними провадженнями за скоєння тяжких злочинів проти власності, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення стосовно існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Доводи захисника про те, що наявність інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_9 навпаки свідчать, що останній зацікавлений в його дисциплінованій поведінці, колегія суддів визнає неспроможними.

Твердження захисника, що ризики у кримінальному провадженні зменшились, а частина з них взагалі перестала існувати, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки наразі таких обставин не встановлено.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, що неможливо буде здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , слідчий суддя на законних підставах застосував розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, який був визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.08.2023 року, а саме 1000 (одну тисячу) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 2684000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) грн.

Вказане питання щодо визначення розміру застави детально досліджувалось апеляційним судом, з урахуванням обставин кримінального провадження, існуючих ризиків, особи підозрюваного ОСОБА_9 та його матеріального стану.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак у виключних випадках застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, слід констатувати, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні особливо тяжкого злочину, а також особи підозрюваного, визначений розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_9 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вже не вперше вчинив особливо тяжкий злочин проти власності.

Доводи захисника про невірність визначення розміру застави та її непомірність для підозрюваного, з посиланням на те, що у підозрюваного ОСОБА_9 відсутнє зареєстроване за ним нерухоме майно чи транспортні засоби, а раніше вже застосовані застави у інших кримінальних провадженнях вплинули на його майновий стан, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду попередньої ухвали слідчого судді щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу, за результатами якого постановлено ухвалу Одеського апеляційного суду від 16.08.2023 року, детально досліджувалось питання щодо визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_9 , суд своїм рішенням зменшено розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави з 6810 (шести тисяч вісімсот десяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18278040 (вісімнадцять мільйонів двісті сімдесяти восьми тисяч сорок) грн. до 1000 (однієї тисячі) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 2684000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) грн.

Колегією суддів було встановлено наявність виключного випадку для визначення розміру застави в даній справі, враховано як обставини кримінального провадження, тяжкість злочину, а також особу підозрюваного ОСОБА_9 .

З огляду на наведене, враховуючи обставини даного кримінального провадження, а саме: тяжкість злочину та особу підозрюваного, існує виключний випадок, за якого у разі призначення меншого розміру застави, така застава з великою вірогідністю може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні.

Посилання захисника на те, що слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 не міг приймати участь у вказаному кримінальному провадженні, а саме розглядати клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу підозрюваного ОСОБА_9 , з посиланням на те, що раніше постановлена ним ухвала від 07.07.2023 року про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою у цьому ж кримінальному провадженні була скасована ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.08.2023 року, колегія суддів визнає безпідставними, з огляду на таке.

Статтями 75, 76 КПК визначені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, та недопустимість повторної участі суддів кримінальному провадженні.

Апелянт в обґрунтування незаконності складу суду під час розгляду клопотання, посилається на порушення ч.2 ст.76 КПК.

Частиною 2 ст.76 КПК визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що процесуальним законом, в розумінні положень ст.ст. 75, 76 КПК, а також специфіки діяльності слідчого судді (п.18 ч.1 ст.3 КПК), законодавець не ототожнює поняття «суддя» та «слідчий суддя».

Водночас стаття 76 КПК не містить положень про неможливість повторної участі слідчого судді в кримінальному провадженні, який розглядав клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного та постановив ухвалу про його задоволення, у цьому ж кримінальному провадженні під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу, після скасування апеляційним судом відповідної ухвали.

Крім того, з ЄДРСР вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2023 року (справа № 522/13257/23, провадження № 1-кс/522/5643/23) відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_15 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 у справі за клопотанням СВ ВП № 5 ОРУП № 1 в Одеській області ОСОБА_12 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 у справі №522/13257/23; провадження № 1-кс/522/5608/23. Отже, слід констатувати, що питання заявленого слідчому судді ОСОБА_1 відводу, було вирішено у передбаченому законом порядку.

Доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя ОСОБА_1 вже розглядав клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу, та висловив свою правову позицію щодо доцільності обрання підозрюваному тримання під вартою, а відтак, на думку захисника, слідчий суддя не зміг би змінити свою правову позицію при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному приймається з урахуванням сукупності всіх обставин кримінального провадження, особи підозрюваного, встановлення продовження існування ризиків, їх зменшення, втрати чи можливо появи нових, а також з врахуванням чи існують обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Тому, у разі встановлення даних про те, що ризики у кримінальному провадженні перестали існувати, чи зменшились настільки, що надавали б підстави для обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя не позбавлений можливості змінити запобіжний захід на інший.

Доводи захисника про незаконність ухвали слідчого судді, з посиланням на те, що строк досудового розслідування не був продовжений, колегія суддів визнає не обґрунтованими, оскільки згідно постанови керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси від 29.08.2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 06.10.2023 року (а.с.84-87 т.1).

Доводи захисника про неврахування слідчим суддею відсутності даних, які б підтверджували наявність у потерпілих грошових коштів у сумі 500000 (п`ятсот тисяч) доларів США, у викраденні яких за версією органу досудового розслідування підозрюється ОСОБА_9 , колегія суддів визнає безпідставними, оскільки на даному етапі досудового розслідування як у слідчого судді, так і у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів суму викрадених коштів, з огляду на те, що при прийнятті заяви про вчинення злочину потерпілі були повідомлені про кримінальну відповідальність. Крім того, вказані обставини потребують додаткової перевірки в ході подальшого досудового розслідування в сукупності з іншими доказами.

Посилання сторони захисту про те, що потерпілі мали непогашені зобов`язання перед третіми особами та з метою виправдання неможливості їх виконання здійснили інсценування крадіжки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені доказами.

Щодо доводів захисника про наявність суперечностей у кримінальному провадженні стосовно: конкретного місця викрадення грошових коштів, а саме із коробки чи із валізи, а також щодо не перевірки версії можливої причетності до злочину домогосподарки на ім`я ОСОБА_16 , чи інших родичів потерпілих; колегія суддів наголошує, що всі обставини скоєного кримінального правопорушення, в тому числі всі можливі версії події злочину, повинні встановлюватися в ході досудового розслідування, яке ще триває.

Стосовно посилань захисника про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів перебування ОСОБА_9 24.06.2023 року в м. Одесі, то вказані обставини є такими, що також мають бути перевірені в ході подальшого розслідування кримінального правопорушення, оскільки стороною обвинувачення висунута інша версія подій, на підтвердження якої до клопотання долучені відповідні докази, очевидна недопустимість яких стороною захисту не доведена.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що підозрюваний має матір, однак вказану обставину не можливо визнати такою, що могла б гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, про наявність у нього дружини, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені доказами.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_9 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2023 року, якою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4