ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3840/23 Справа № 182/4590/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 24.12.2023 року включно за обвинуваченням останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд вважає, з урахуванням викладеного та особи обвинуваченого, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, скасувати ухвалу суду та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. З огляду на те, що стороні захисту не було направлено повного тексту ухвали суду першої інстанції після її проголошення, та лише 02.11.2023 року стало можливим ознайомитись з мотивами суду щодо продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу, вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними. Вказує, що продовження запобіжного заходу є протиправним та необґрунтованим, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята без дотримання норм кримінального процесуального законодавства та усталеної практики ЄСПЛ. Зазначає, що вказані прокурором підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є ідентичними підставам, викладеним у попередніх клопотаннях, без зазначення належного правового обґрунтування заявлених ризиків, що з огляду на тривалий час перебування ОСОБА_8 під вартою (починаючи з 22.09.2022 року), та за наявності обставин, передбачених ст. 178 КПК України, не можуть беззаперечно свідчити про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою. Судом не було з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Звертає увагу, що наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, чого судом зроблено не було. Наголошує, що заявлені прокурором ризики відсутні. Стосовно ризику впливу на свідків, то суд залишив поза увагою, що обвинувачений проживає у м. Дніпро, а місцем проживання свідків є м. Нікополь, що є значно віддаленим від м. Дніпро і у разі призначення обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній буде позбавлений можливості залишати своє місце проживання, що виключає будь-яку можливість впливати на свідків. Стосовно ризику переховування від органів судового розслідування, зазначає, що ОСОБА_8 повною мірою усвідомлює невідворотність покарання та настання для нього передбачених законом обмежень його прав і свобод. Суд не звернув увагу на те, що після внесення розміру застави, за час який ОСОБА_8 знаходився на волі, ним жодним чином не було порушено обов`язки, покладені на нього ст. 194 КПК України. Навпаки, обвинувачений вчиняв дії щодо працевлаштування задля отримання доходу на утримання своєї сім`ї, а також розуміючи свою вину перед потерпілою ОСОБА_9 щодо спричинення їй моральної шкоди, через свого представника звертався до останньої з проханням надати реквізити для здійснення перерахування грошових коштів по сплаті коштів у добровільному порядку. Крім того, ризик переховування не може оцінюватись виключно з підстав суворості покарання, а повинен робитись з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику. Стороною захисту були надані належні докази того, що у ОСОБА_8 наявне постійне місце проживання, відсутність судимостей, наявність тісних соціальних зв`язків, а саме утримання дружини, волонтерська діяльність, наявність роботи та отримання доходу, який дозволяє утримувати себе та родину, а також намір компенсувати потерпілій ОСОБА_9 шкоду у добровільному порядку, відсутність обставин щодо порушення процесуальних обов`язків за час дії запобіжного заходу у вигляді застави, який діяв в період з 22.05.2023 року по 19.06.2023 року. Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, не з`ясував та не навів переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Заслухавши суддю доповідача, доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду підлягає поновленню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 01.01.2019 року приблизно о 04-40 годині перебував на майданчику розважального закладу «Еліт-Клуб», який розташований за адресою пр. Трубників, 38 в м. Нікополь Дніпропетровській області, де у нього на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , тобто на умисне заподіяння смерті іншій людині.

В подальшому ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кулаками рук наніс не менше трьох ударів в область голови та обличчя ОСОБА_11 , який захищався.

Під час нанесення ударів, ОСОБА_11 відійшов від фасадної стіни розважального закладу «Еліт-Клуб», який розташований за адресою пр. Трубників, 38 в м. Нікополь Дніпропетровській області.

ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_12 , діючи умисно, 01.01.2019 року приблизно о 04-42 годині перебуваючи на майданчику розважального закладу «Еліт-Клуб», який розташований за адресою пр. Трубників, 38 в м. Нікополь Дніпропетровській області, стоячи зліва від потерпілого своєю лівою ногою обутою у взуття умисно наніс ОСОБА_11 удар в область шиї, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому гортані та наніс кулаками рук не менше двох ударів в область обличчя, при цьому на пальцях його правої руки знаходився невстановлений в ході досудового розслідування предмет, зовні схожий на кастет.

Від удару в область шиї потерпілий почав втрачати рівновагу, та повернувшись спиною до обвинуваченого, обома руками тримався за стіну розважального закладу «Еліт-Клуб». Після чого, потерпілий почав втрачати свідомість та приспускатися до поверхні майданчику. В цей час обвинувачений наніс йому один удар правою ногою обутою у взуття в область його правої ноги, від якого ОСОБА_13 впав спиною на поверхню майданчику та помер.

Смерть ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичного експерта № 3 від 08.02.2019 року настала від закритої травми шиї у вигляді синця та саден шиї, крововиливу у м`які тканини шиї, переломів під`язичної кістки і щитовидного хряща гортані, що спричинили розвиток шоку, який слід вважати безпосередньою причиною смерті.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції на 60 днів до 24.12.2023 включно.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labitav.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 р. у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Судом апеляційної інстанції із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалами слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.01.2019 року, 10.07.2019 року, 08.01.2020 року, 28.07.2020 року, 29.01.2021 року, 10.08.2021 року, 09.05.2022 року, надавалися дозволи на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_8 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного.

Постановою слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області від 04.01.2019 року ОСОБА_8 було оголошено у розшук і він перебував у розшуку до 21.09.2022 року, тобто понад три роки вісім місяців.

Ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків в рамках даного кримінального провадження залишається сталим, адже обвинувачений знає місце проживання свідків, тому у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який, може вжити протиправних заходів з метою помсти/залякування свідків.

Апеляційний суд наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, з санкцією від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.

З урахуванням цього, колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Об`єктом інкримінованих ОСОБА_8 протиправних дій є життя та здоров`я людини, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в державі і її життя є невід`ємним правом, закріпленим у ст. 27 Основного Закону України. Обов`язок держави захищати життя кожного. Цей постулат закладений в усіх міжнародних документах з прав людини.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) гарантує право кожного на життя, яке охороняється законом, тобто над державою тяжіє обов`язок зробити все для убезпечення людського життя.

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08.11.2001року) ЄСПЛ зазначив: «що перше речення п. 1 ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також тих, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних норм кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечується правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм. За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Судова колегія не вбачає в діях суду першої інстанції порушень кримінального процесуального законодавства, які б вплинули на законність прийнятого рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику строк на апеляційне оскарження ухвали.

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді