Провадження № 11-кп/811/719/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вані муніципалітету Вані Імеретинського регіону, Грузія, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 3 травня 2023 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 вирішено рахувати з часу фактичного тримання під вартою з 22 травня 2020 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено попередньо обраний до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 , 22 травня 2020 року близько 02.00 год., перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є його дружина ОСОБА_13 , та спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розпиваючи спиртні напої, після того як ОСОБА_13 пішла спати, між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_14 виникла суперечка, що переросла у сварку, в ході якої ОСОБА_8 почав відчувати неприязнь відносно ОСОБА_14 , в результаті чого в нього виник злочинний намір, спрямований на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 . Під час конфлікту, що виник раптово, на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно, та свідомо допускаючи наслідки у вигляді протиправного заподіяння смерті ОСОБА_14 , знаходячись в приміщенні вказаного будинку, взяв невстановлений досудовим розслідуванням колото-ріжучий предмет та наніс удар ОСОБА_14 в грудинно-ключичну ділянку, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді наскрізного ушкодження верхньої лівої легені, проникаючого колено-різаного поранення в лівій надключичній ділянці, що призвело до гострої крововтрати, внаслідок прямого причинного зв`язку якого настала смерть потерпілого, тобто, умисно вбив ОСОБА_14 .

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернулися з апеляційною скаргою, у якій просять вирок Личаківського районного суду м. Львова від 3 травня 2023 року щодо ОСОБА_15 .Дзагнідзе скасувати і закрити кримінальне провадження у порядку ст. 417 КПК України на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що встановлена відсутність події, складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог захисники покликаються на те, що оскаржений вирок є незаконним та необґрунтованим, адже ОСОБА_15 .Дзагнідзе не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. Зокрема, вказують, що стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що обвинувачений діяв з умислом на вбивство потерпілого або свідомо припускав його настання.

Як зазначають апелянти, судом не було знайдено підтвердження, що ОСОБА_15 .Дзагнідзе скоїв умисне вбивство, оскільки реальне місце події так і не було встановлене, відсутнє знаряддя вчинення злочину, а саме невідомий колото-ріжучий предмет, відсутні свідки події, а свідки обвинувачення підтверджують лише те, що обвинувачений привіз брата до лікарні. Згідно численних генетично-молекулярних експертиз жодної іншої крові, окрім крові потерпілого, не виявлено.

На переконання сторони захисту, дії ОСОБА_16 кваліфіковані неправильно, оскільки відсутні переконливі докази того, що він діяв з умислом на вбивство. При цьому обвинувачений у своїх показаннях вказує на відсутність у нього будь-якого умислу на вбивство потерпілого. Це підвереджує і його поведінка та стосунки з потерпілим до вчинення злочину, які були родинними, братніми та дружніми. Будь-яких сварок між ними раніше не було, як і мотиву у Дзагнідзе Гіги вбити ОСОБА_14 . Зазначене підтверджує і свідок ОСОБА_13 .

Апелянти просять визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події в КЗ ЛОР ЛОБСМЕ, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, відповідно до обвинувального акта, вбивство сталося у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як згідно з протоколом огляду місця події від 22 травня 2023 року об`єктом огляду є секційна зала №2 КЗ ЛОР ЛОБСМЕ за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 52, із трупом, котрий там лежав. З огляду на це, захисники вважають, що цей доказ не має жодного зв`язку з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Також звертають увагу, що судом першої інстанції не було взято до уваги відеодокази з нагрудних камер працівників поліції. При цьому вважають необґрунтованими висновки суду стосовно оцінки показань свідків про наявність конфліктів між потерпілим та обвинуваченим, оскільки свідок ОСОБА_13 ніколи не підтверджувала свого голосу на будь-яких записах, ким та на який пристрій такі записи зроблені невідомо. Більше того, працівники поліції не могли чути про якісь конфлікти, оскільки не були очевидцями подій; розмова обвинуваченого з братом ОСОБА_17 нічим не підтверджує конфліктність ситуації, оскільки ОСОБА_15 .Дзагнідзе заперечує вчинення інкримінованих йому дій.

Зазначають, що сліди РБК на подвір`ї будинку чи у будинку не можуть підтверджувати, що ця кров належать саме потерпілому, оскільки не встановлено її давності; крім того, кров потерпілого, обвинуваченого і його дружини за ДНК є однаковими.

Також апелянти вказують, що ОСОБА_15 .Дзагнідзе має постійне місце проживання, одружений, постійно допомагає дружині, яка є фізичною особою-підприємцем і здійснює господарську діяльність по наданні послуг населенню у салоні краси в м. Винниках, раніше несудимий, має позитивну характеристику за місцем проживання, не мав жодного наміру вчинити злочин і такого не вчиняв, жодні свідки не бачили обставин події.

Водночас, зауважують, що надання домедичної допомоги потерпілому ОСОБА_18 не може ставитись у прямий зв`язок вчинення злочину обвинуваченим.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , а також письмовими доказами: реєстрацією повідомлення Личаківського ВП, що надійшло зі служби 102 від 22.05.2020 року; рапортами працівників поліції від 22.05.2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, результатами тесту (1.24 проміле), протоколом про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_10 від 22.05.2020 року; протоколами обшуку від 22.05.2020 року в період часу від 06.09 год. до 09.35 год. та від 10.30 год. до 11.10 год. з фототаблицею та відеозаписами, наявними на цифрових носіях; постановою слідчого від 22.05.2020 року про визнання речовими доказами та ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26.05.2020 року про накладення арешту на майно; протоколом обшуку транспортний засіб марки «БМВ», моделі «318», р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску від 22.05.2020 року з фототаблицею та відеозаписом до нього; постановою слідчого від 22.05.2020 року про визнання речовими доказами та ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26.05.2020 року про накладення арешту на майно; протоколом затримання ОСОБА_10 від 22.05.2020 року; протоколом огляду предмету (телефону світлого кольору марки «XIAOMI», належного ОСОБА_22 , на якому зафіксовано аудіозапис телефонної розмови між двома особами, як встановлено судом та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_13 та знайомою Дзагнідзе Шалви ОСОБА_22 ); протоколом огляду предмету від 16.07.2020 року - дисків з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських; протоколом огляду предмету від 06.08.2020 року та диском з відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом огляду предмету від 25.07.2020 року - дисків, інформації Управління оперативно-технічних заходів ГУНП у Львівській області щодо місцезнаходження мобільного терміналу з абонентським номером телефону НОМЕР_2 ( ОСОБА_10 ) в період часу з 00.00 год. 21.05.2020 до 01.00 год. 22.05.2020 року; протоколом огляду трупа ОСОБА_23 від 22.05.2020 року з участю судово-медичного експерта (лікаря) за адресою: м. Львів-Винники, вул. Івасюка, 31 (військовий госпіталь); лікарським свідоцтвом про смерть № 491/20 від 22.05.2020 року; протоколом огляду одягу померлого ОСОБА_23 від 22.05.2020 року, що постановою слідчого від 23.05.2020 року визнано речовим доказом; протоколами отримання зразків для експертиз від 22.05.2020 року та 14.07.2020 року; висновком судово-медичної експертизи трупа № 491/2020 від 11.06.2020 року; висновком судово-медичного експерта № 1299/2020 від 10.06.2020 року; висновком судово-медичного експерта-токсиколога № 1757/2020-Т від 08.06.2020 року; висновку судово-медичного експерта-токсиколога № 1756/2020-Т від 27.05.2020 року; висновком судово-медичного експерта-криміналіста № 89/2020-мк від 28.05.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 722/2020-ім від 25.05.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 724/2020-ім від 29.05.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 711/2020-ім від 22.05.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 984/2020-ім від 14.07.2020 року; висновком судового експерта № СЕ/109/12/2-359МГ/20 від 20.09.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1006/2020-ім від 07.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1005/2020-ім від 07.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1014/2020-ім від 10.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1015/2020-ім від 13.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1007/2020-ім від 11.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1017/2020-ім від 12.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1012/2020-ім від 18.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1016/2020-ім від 12.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1011/2020-ім від 10.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1019/2020-ім від 18.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1010/2020-ім від 10.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1018/2020-ім від 18.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1008/2020-ім від 10.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1009/2020-ім від 17.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1013/2020-ім від 18.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 1160/2020-ім від 30.10.2020 року; висновком судово-медичного експерта-імунолога за № 285/2020-ім від 10.08.2020 року; судово-медичною експертизою піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок з обох рук підозрюваного ОСОБА_8 ; висновком судового експерта № СЕ/109/12/2-358МГ/20 від 06.10.2020 року; висновком судового експерта № СЕ/109/12/3-357МГ/20 від 02.10.2020 року; висновком судово-медичного експерта-цитолога за № 284/2020ц від 07.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-цитолога за № 286/2020ц від 11.08.2020 року; висновком експерта за № СЕ/109/12/2-355МГ/20 від 06.10.2020 року; висновком експерта за № СЕ/109/12/2-356МГ/20 від 07.10.2020 року; висновком експерта за № СЕ/109/8/5-581Д/20 від 17.09.2020 року; висновком експерта № СЕ/109/8/5-580Д/20 від 11.09.2020 року; висновком експерта № СЕ/109/8/5-603Д/20 від 24.09.2020 року; висновком судового експерта № 10/5/953 від 24.06.2020 року; висновком судового експерта № 13/1450 від 26.08.2020 року; висновком судово-медичного експерта-криміналіста № 129/2020-мк від 23.10.2020 року; висновком судово-медичної експертизи № 710 від 22.05.2020 року; висновком судово-психіатричного експерта №257 від 10.06.2020 року, зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про недоведеність вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення свого підтвердження не знайшли.

Так, у ході допиту в суді першої інстанції, що було підтверджено ним і в апеляційному суді, обвинувачений вину у вчиненому категорично заперечив, зазначивши, що увечері 21 травня 2020 року він, його дружина та ОСОБА_24 вечеряли у нього вдома, смажили шашлики та випивали спиртні напої. Орієнтовно о 01:00 ОСОБА_23 одягнувся та пішов на вулицю, можливо кудись поїхав, а він заснув на дивані. Близько 02:00 год. прокинувся від шуму та побачив, що вхідні двері в будинку відчинені, а ОСОБА_18 стоїть весь в крові, тримає зліва рану рукою та просить допомоги. Він зняв з нього безрукавку та приставив до місця, де текла кров, рани не бачив. Після цього, взяв ключі від автомобіля, які лежали біля холодильника на кухні, та повів ОСОБА_18 до машини, де посадив на переднє пасажирське сидіння. По дорозі до автомобіля викинув безрукавку. При цьому, ОСОБА_23 нічого не пояснював, що сталося, а оскільки він був в крові, то повіз його в госпіталь ветеранів війни, що у Винниках.

Умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

З установлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем свого мешкання, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_23 , наніс останньому удар колото-ріжучим предметом у грудинно-ключичну ділянку, внаслідок чого потерпілому заподіяні тілесні ушкодження у вигляді наскрізного ушкодження верхньої лівої легені, проникаючого колено-різаного поранення в лівій надключичній ділянці, що призвело до гострої крововтрати, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_25 .

Попри те, що сторона захисту у ході судового розгляду виклала свою версію подій, вказуючи, що місце вчинення злочину є невстановленим, вказані доводи не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, що не заперечувалось і самим обвинуваченим, він, його дружина ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_14 вечеряли за місцем його проживання у АДРЕСА_1 . В подальшому, за версією обвинуваченого, ОСОБА_23 кудись пішов та повернувся до будинку приблизно за годину, стікаючи кров`ю.

Протоколом огляду предмету від 6 серпня 2020 року та диском з відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 183-186, т. 2) не підтверджено, що в наближений до події час ОСОБА_23 ішов до свого будинку; автомобіль, подібний до автомобіля ОСОБА_10 , проїздив по дорозі.

Водночас, зазначаючи, що побачив потерпілого, який стікав кров`ю, у дверях будинку, ОСОБА_10 нічого не зазначав про те, що ОСОБА_23 переміщався у приміщенні будинку після його поранення. Втім, у ході проведення обшуку у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено сліди РБК, а саме: в коридорі на стіні, плінтусі та підлозі, в кімнаті на першому поверсі на підлозі, у ванній кімнаті на першому поверсі на килимі, що знаходиться в душовій кабінці. Крім цього, в ході обшуку автомобіля марки «БМВ», моделі «318», р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, проведеного 22 травня 2020 року, сліди РБК виявлено на ручках дверей та передньому пасажирському сидінні. В ході проведення імунологічних експертиз вказаних слідів РБК експерт дійшов висновків, що ця кров може походити, в тому числі від потерпілого ОСОБА_23 , а також від ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . При цьому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 710 від 22 травня 2020 року (а.с. 196, т. 2) при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. Відсутні також належні і достовірні дані про наявність будь-яких поранень чи травм у ОСОБА_13 .

Натомість, висновком судового експерта № СЕ/109/12/2-358МГ/20 від 6 жовтня 2020 року, наданого за результатами дослідження одягу ОСОБА_8 (а.с. 1-12, т. 3), встановлено, що на цьому одязі виявлено кров людини; генетичні ознаки слідів крові, виявлених на куртці, футболці та штанах, збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_14 ; походження слідів крові в цих об`єктах від свідка ОСОБА_13 та підозрюваного ОСОБА_8 виключається. Згідно з висновком судового експерта №СЕ/109/12/3-357МГ/20 від 2 жовтня 2020 року (а.с. 213-223, т. 2), на дослідження надано предмет, схожий на частину безрукавки та фрагмент тканини, на яких виявлено кров людини; генетичні ознаки слідів крові, виявлених на предметі, схожому на частину безрукавки та фрагменті тканини збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_14 ; походження слідів крові, виявлених на предметі, схожому на частину безрукавки, та фрагменті тканини від ОСОБА_13 та ОСОБА_8 виключається.

Наведене у сукупності з результатами висновку судово-медичної експертизи трупа №491/2020 від 11 червня 2020 року (а.с. 127-129, т. 2), згідно з яким смерть ОСОБА_14 настала внаслідок гострої крововтрати (біля 3 літрів крові в лівій плевральній порожнині), безсумнівно доводить, що виявлені сліди РБК у будинку за адресою: АДРЕСА_1 та прибудинковій території до нього, а також в автомобілі марки «БМВ», моделі «318», р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, належать виключно потерпілому ОСОБА_14 .

При цьому відсутність слідів крові за межами подвір`я будинку, на дорозі вулиці чи на прилеглій до дороги території свідчить про те, що ОСОБА_10 не міг отримати тілесні ушкодження поза межами будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних даних про те, що такий виходив з будинку на деякий час та повернувся туди з пораненням, матеріали справи не містять. Наведеним спростовуються доводи сторони захисту про невстановлення місця вчинення цього кримінального правопорушення.

Стосовно відсутності знаряддя злочину, колегія суддів зазначає, що справді, на наданих для дослідження семи ножах, які були вилучені під час проведення обшуку 22 травня 2020 року в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , крові людини не виявлено. Втім, згідно з висновком судово-медичного експерта-криміналіста № 129/2020-мк від 23 жовтня 2020 року, ушкодження (рана на тілі) та пошкодження на одязі потерпілого могли утворитись від дії клинка одного з ножів, вилучених на місці події в будинку та наданих на експертизу. При цьому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відсутність крові на ножах, висновків про нанесення тілесних ушкоджень одним із цих ножів не спростовує.

Як правильно встановлено місцевим судом, обвинувачений вживав заходів для приховування злочину. Наведене підтверджується, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_13 та самого обвинуваченого, згідно з якими під час приготування вечері вони користувались ножами, однак на жодному з ножів не виявлено будь-яких слідів рук, в той час такі наявні на посуді, що знаходився в будинку. Окрім того, свідок ОСОБА_21 надав у суді першої інстанції показання про те, що після приїзду на місце події він побачив, що обстановка на подвір`ї та у будинку не була порушена, на бетонних сходах та порозі були краплі крові, в коридорі на плитці були такі «розводи», як після протертої підлоги.

До того ж, частину безрукавки, на якій наявні сліди РБК та наскрізний отвір 2 см, розташований в ділянці лівої ключиці, що згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа №491/2020 від 11 червня 2020 року співпадає з виявленим у трупа Дзагнідзе Шалви колено-різаним ушкодженням в лівій наключичній ділянці, спаяну з тюллю внаслідок дії високої температури, було виявлено в ході обшуку у металевому мангалі на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, надаючи показання, обвинувачений вказав, що цю безрукавку він зняв з потерпілого, приклав її до місця, де текла кров, та викинув по дорозі. Пояснити, яким чином ця безрукавка опинилась у мангалі, спаяною з тюллю зі слідами РБК, внаслідок дії високої температури, не зміг.

На переконання колегії суддів, наведене свідчить, що саме ОСОБА_8 наніс ОСОБА_14 смертельне тілесне ушкодження. Наявність в обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого підтверджується характером та локалізацією спричинених ОСОБА_14 тілесних ушкоджень нанесення удару ножем у ділянку життєво-важливих органів, а саме грудну клітку; знаряддя заподіяння предмет з колюче-ріжучою поверхнею, по типу клинка ножа, який мав лезо та обух; а також спосіб заподіяння зверху вниз, дещо спереду до заду і дещо зліва направо, довжина перерваного ранового каналу має близько 6 см.

Підтверджує спрямованість дій ОСОБА_10 саме на позбавлення життя потерпілого і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Попри те, що обвинувачений відвіз ОСОБА_14 до медичного закладу, де було констатовано його смерть від гострої крововтрати, колегія суддів не вважає за можливе дійти висновку, що ОСОБА_8 вживав належних заходів для відвернення наслідків своїх дій.

Так, як достовірно встановлено судом першої інстанції, що підтверджено і в ході апеляційного розгляду, після нанесення тілесного ушкодження потерпілому в життєво-важливий орган, ОСОБА_10 витягнув з рани ніж та вживав заходів для приховування слідів злочину, зокрема, знаряддя вчинення такого. При цьому, згідно з загальними правилами надання медичної допомоги, не можна витягувати з пошкодженого місця будь-які сторонні тіла, що стирчать в ньому, оскільки це призведе до того, що людина спливе кров`ю, що і мало місце у цій ситуації. Вказані дії у сукупності з часом, витраченим на приховування слідів злочину, свідчать про те, що ОСОБА_10 своєчасно не намагався врятувати потерпілого, хоч і свідомо припускав настання його смерті.

Всупереч апеляційних доводів, про наявність конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, який передував вбивству, свідчать показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , котрі у складі екіпажу поліції виїхали на виклик до лікувального закладу. Крім цього, у ході телефонної розмови з ОСОБА_22 свідок ОСОБА_13 зазначає: « ОСОБА_26 так зрозуміла, що вони побилися чи порізалися, не знаю, не бачила». Під час розмови обвинуваченого з братом ОСОБА_17 , останній неодноразово говорить: «Ти ж його випадково вбив?». Також у ході розмови з працівниками поліції свідок ОСОБА_13 повідомила, що чула крики, коли її чоловік та ОСОБА_18 були двоє на першому поверсі будинку, а вона була на другому поверсі. Наведене у своїй сукупності доводить про виниклий конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, у ході якого останньому і було спричинене смертельне тілесне ушкодження. При цьому доводи сторони захисту про те, що стосунки між ОСОБА_10 та ОСОБА_23 були родинними та дружніми, висновків суду першої інстанції не спростовує.

У своїй апеляційній скарзі захисники також зазначають про відсутність очевидців події. Втім, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, положення ст. 94 КПК визначають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у поставі від 9 листопада 2021 року у справі №408/5225/19-к.

Беручи до уваги викладене, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 22 травня 2020 року, то вказані доводи були предметом перевірки судом першої інстанції, з результатами якої погоджується і апеляційний суд. Так, сам факт складення протоколу в КЗ ЛОР ЛОБСМЕ за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 52, де знаходився труп ОСОБА_14 та де був проведений огляд його одягу, що зафіксовано в протоколі, не дає підстави стверджувати, що слідчим оглянуто місце події, а саме місце вчинення злочину. За таких обставин, саме по собі найменування процесуального документу «Протокол огляду місця події», за належного дотримання слідчим при проведенні огляду вимог ст. 237 КПК України, не дає правових підстав для визнання такого протоколу недопустимим доказом. Більше того, підстави для визнання доказів недопустимими чітко визначені ст.ст. 87-88 КПК України, серед яких отримання доказів внаслідок істотного порушення прав людини. Втім, стороною захисту не представлено даних про те, у який саме спосіб порушені права ОСОБА_10 назвою вказаного протоколу.

Безпідставними є і покликання на те, що невідомо ким та на який пристрій зроблено запис розмови ОСОБА_10 та ОСОБА_22 , оскільки, як слідує з протоколу огляду предмету з фототаблицею до нього (а.с. 149-157, т. 2), предметом огляду був телефон світлого кольору марки «XIAOMI», належний ОСОБА_22 , на якому зафіксовано аудіозапис телефонної розмови між двома особами, як встановлено судом та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_13 , - розмови між нею та знайомою ОСОБА_14 ОСОБА_22 .

Той факт, що працівники поліції не були очевидцями конфлікту, не спростовує їхніх показань стосовно того, що ОСОБА_10 повідомляв їм про конфлікт з братом.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги відеодокази з нагрудних камер працівників поліції, оскільки зміст зафіксованих на цих камерах розмов та подій, відображений в матеріалах справи. Зокрема, саме з цих відеозаписів установлено, що в ході розмови з працівниками поліції ОСОБА_13 повідомила, що чула крики, коли її чоловік та ОСОБА_18 були двоє на першому поверсі будинку, а вона перебувала на другому. Крім цього, зафіксовано, що під час розмови обвинуваченого з братом ОСОБА_17 , останній неодноразово говорить: «Ти ж його випадково вбив?»; Гіга відповідає, що не вбивав; просить брата, щоб він всім зателефонував і сказав: «що він так буде стояти по слідству». З приводу ОСОБА_23 зафіксовано, що він без свідомості, в нього ножове поранення, його забирають в приміщення госпіталю. Апелянтами не зазначено про будь-які додаткові обставини, відображені на вказаних відеозаписах, що залишились поза увагою місцевого суду. Не встановлено таких і апеляційним судом.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_10 покарання за своїм видом і розміром відповідає його меті, визначеній ст. 50 КК України. При цьому наявність в обвинуваченого дружини, а також той факт, що останній раніше несудимий та має позитивну характеристику за місцем проживання, хоч і враховуються судом, однак не є достатніми підставами для зменшення розміру призначеного обвинуваченому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_10 , судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.

За таких обставин, апеляційна скарга захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 3 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в його інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4