Справа №:755/1580/24
Провадження №: 1-кс/755/383/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2024 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000002 від 23.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а :

прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (номер об`єкту нерухомого майна 000), яка наразі належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження, в тому числі, заборони укладання будь-яких договорів купівлі-продажу, міни, дарування, іпотеки, застави, тощо.

Мотивуючи клопотання, прокурор посилається на те, що Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000002 від 23.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час здійснення процесуального керівництва встановлено, що державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані в АДРЕСА_2 , видано свідоцтво про право на спадщину від 27.07.2023, що зареєстровано в реєстрі за № 4-218 (номер спадкової справи № 779/2023).

Вказаним свідоцтвом, державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 24.09.1996, зареєстрованого в реєстрі за № 652, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9 , 1954 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина, що лишилася після смерті ОСОБА_9 складається з квартири під АДРЕСА_3 , що належало померлій на підставі (одна четверта) частина Свідоцтва про право власності на житло, виданого Акціонерним товариством закритого типу «Будінвестсервіс» від 04.10.1994 згідно з розпорядженням (наказом) за № 747, зареєстровано Комунальним підприємством Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 17.10.1994 за № 3540, (три четвертих) частин Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою від 28.03.2003 в реєстрі № 1н-1148, зареєстрованого Комунальним підприємством Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 14.01.2005 за № 3540.

Цим же державним нотаріусом, 27.07.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесені відомості про право власності на вказану квартиру за ОСОБА_7 .

У подальшому, 16.08.2023 між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за № 1089.

Відомості про перехід права власності від ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 відображено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_10 , що зареєстрований по АДРЕСА_4 придбав у ОСОБА_7 , зареєстрованої по АДРЕСА_5 квартиру АДРЕСА_3 за 1 млн. 100 тис. грн.

Менше ніж через місяць, а саме 11.09.2023 між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , та зареєстрованим у реєстрі за № 2901.

Подальшим досудовим розслідуванням встановлено, що 31.12.2019 в квартирі АДРЕСА_6 померла ОСОБА_9 , 1954 року народження, про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) складено актовий запис про смерть від 04.01.2023 № 279.

За фактом смерті ОСОБА_9 Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві 31.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0004189 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

За результатами проведеного досудового розслідування, слідчим слідчого відділу Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, винесено постанову про закриття кримінального провадження.

При цьому, під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, процесуальним керівником, в порядку ст. 36 КПК України, до Десятої київської державної нотаріальної контори було скеровано запит щодо надання інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину), а також Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) щодо майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до отриманої інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) № 71471623 від 14.02.2023 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) № 71471634 від 14.02.2023 в реєстрах відсутня інформація щодо наявності відкритих спадкових справ після смерті ОСОБА_9 та заповітів складених останньою за життя.

Разом з тим, підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 був заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 24.09.1996, зареєстрованого в реєстрі за № 652, за яким ОСОБА_9 заповіла належне на час своєї смерті майно ОСОБА_7 .

Більш того, будучи допитаною у кримінальному провадженні № 0004189 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, розпочатого за фактом смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 повідомила, що познайомилася з ОСОБА_9 у поліклініці, розташованій по вул. Червоноткацькій у 2021 році, після чого почали іноді спілкуватись.

Після повернення з міста Мукачево, Закарпатської області 23.06.2022 почала шукати квартиру в оренду. Після нетривалих пошуків натрапила на квартиру, що здавалася по АДРЕСА_7 , після чого почала більш активно спілкуватися з ОСОБА_9 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в орендованій нею з чоловіком та донькою квартирі АДРЕСА_8 .

Таким чином, матеріалами досудового розслідування встановлено, що станом на 1996 рік ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не були знайомі, а використаний для оформлення права на спадщину заповіт може мати ознаки підробки.

Так, відповідно до положень статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 Кодексу).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При цьому, пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Враховуючи відсутність в Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) та Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові справи відомостей про наявні відкриті спадкові справи після смерті ОСОБА_9 та заповітів складених за життя останньою, використаний, заповіт що начебто посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 24.09.1996 року, зареєстрований у реєстрі за № 652 не може бути законною підставою для оформлення права власності на спадщину за заповітом на ОСОБА_7 , подальше оформлення права власності на спірну квартиру та її реалізацію.

Постановою прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва від 23.01.2024 квартира АДРЕСА_3 (номер об`єкту нерухомого майна 000), що на даний час зареєстрована за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, з метою збереження речового доказу є необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_3 (номер об`єкту нерухомого майна 000), що на даний час зареєстрована за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстав наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в державному реєстрі права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав за особою, щодо якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3)державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації прав на нерухоме майно (крім іпотеки); 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину; 7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно Іпотекодержателем фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за Іпотекодержателем; 8) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору у разі якщо обтяженням є вимога нотаріального посвідчення договору, встановлена власником майна.

Таким чином, наявність накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_3 (номер об`єкту нерухомого майна 000), що на даний час зареєстрована за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не буде перешкодою для державної реєстрації прав на них у випадках, зазначених у ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Таким чином, необхідно заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав, в тому числі, приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно вказаного нерухомого майна та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_3 (номер об`єкту нерухомого майна 000), що на даний час зареєстрована за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання просить розглядати без виклику осіб, у володінні яких знаходяться вищевказане майно, у зв`язку із тим, що виклик в судове засідання зазначених осіб може призвести до його зникнення або втрати та настання інших наслідків, шляхом повторного відчуження прав на нерухоме майно, невстановленими досудовим розслідуванням особами, що у незаконний спосіб отримали право власності на вищевказане нерухоме майно та можуть перешкодити чи ускладнити досудове розслідування в кримінальному провадженні.

Прокурор Дніпровської оружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, крім того, прокурором зазначаються ризики того, що з майном, яке є предметом вчинення кримінального правопорушення можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження, з метою забезпечення арешту майна, тому розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідча суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, заслухавши прокурора, дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої вказаної статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, прокурора, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Постановою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 23.01.2024, квартиру загальною площею 58,6 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер об`єкту нерухомого майна 000), яка наразі належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнано речовим доказому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 23.01.2024.

У судовому засіданні слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, а також враховуючи необхідність збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, тому підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона розпорядження об`єкта нерухомого майна.Водночас положеннями КПК України не передбачено при накладенні арештуна майно заборониукладання будь-яких договорів купівлі-продажу, міни, дарування, іпотеки, застави, тощо, а тому у цій частині клопотання слід відмовити.

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175,309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (номер об`єкту нерухомого майна 000), яка наразі належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (номер об`єкту нерухомого майна 000), яка наразі належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно вказаного нерухомого майна та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1