ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 303 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року задоволено клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 , та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 28 грудня 2023 рокуіз визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 536800 гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 ст. 177 КПК України, та обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 303 КК України. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, роль підозрюваного в інкримінованих йому діяннях, дані про особу підозрюваного, та вважає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім і не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Враховуючи встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суспільне ставлення до даного виду кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважав, що застава у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст оскаржуваної ухвали було отримано лише 09 листопада 2023 року, по суті апеляційної скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги підозрюваний посилається на те, що судовий розгляд був неповний, наявна невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження. Під час винесення оскаржуваної ухвали судом формально досліджено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та не наведено фактичного підтвердження. Судом не було враховано наявність міцних соціальних зв`язків, дружини із хронічними захворюваннями, позитивних характеристик підозрюваного. Єдиним аргументом в ухвалі слідчого судді виступає тяжкість ймовірного покарання, однак дана обставина не може виступати єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При винесенні ухвали не було досліджено обґрунтованість підозри в частині вчинення кримінальних правопорушень організованою групою. Також суд не врахував те, що в матеріалах кримінального провадження зафіксовано виключно випадки провокації злочину в той же час, як інших кримінальних правопорушень підозрюваному не інкримінується. Зазначає, що на праві спільної часткової власності сім`ї ОСОБА_9 належить квартира АДРЕСА_2 , де проживають родичі підозрюваного, які надали письмову згоду на його проживання у них у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що в СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000029 від 24 лютого 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 303 КК України.

01 листопада 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 303 КК України, що виразилося в організації, виготовленні, зберіганні з метою збуту та збут, розповсюдженні зображень, відеопродукції порнографічного характеру, вчинене організованою групою; забезпеченні заняття проституцією іншими особами жіночої статті сутенерство, вчинених групою осіб.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема: інформуванням УКР ГУНП в Дніпропетровській області; протоколом огляду вебресурса; висновками мистецтвознавчих експертиз; протоколами за результатами проведених негласних слідчих дій, які полягали у контролі за вчиненням злочину у формі оперативної закупки; протоколами за результатами проведених негласних слідчих дій, які полягали у контролі за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту; протоколами за результатами проведених негласних слідчих дій, які полягали в аудіо, відеоконтролі відносно учасників кримінального провадження; протоколами огляду мобільних телефонів; протоколами огляду мобільних телефонів свідків, які раніше надавали добровільну згоду на конфіденційне співробітництво та яким надавались грошові кошти, які отримані в УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області для проведення оперативних закупок, та результати таких закупок, а також іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

В межах даного кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 303 КК України.

Що стосується доводів підозрюваного про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорій тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування і суду.

При цьому, слідчий суддя також врахував дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за кримінальні правопорушення, в яких підозрюють ОСОБА_8 ,та даних про особу підозрюваного, взяв до уваги і інші обставини кримінального провадження (роль підозрюваного в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях), що в сукупності є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування та впливу на свідків, експертів та спеціалістів, а також можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Разом з цим, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам ст.ст. 193, 194 КПК України належним чином не надав правової оцінки твердженням сторони захисту, що заперечували проти задоволення клопотання, через недоведеність прокурором того, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст. 178 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Судом першої інстанції не дотримано принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії» та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», згідно якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

У рішенні по справі Александровська проти України від 25 березня 2021 року ЄСПЛ відзначив, що Конвенція вимагає, щоб під час обрання запобіжного заходу суди розглядали також і не пов`язані з позбавленням свободи заходи. При цьому рішення про тримання під вартою чи його продовження не може ґрунтуватися винятково на серйозності висунутих обвинувачень, а його обґрунтування не може бути абстрактним, узагальненим чи стереотипним.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від

29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Висновок слідчого судді про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований переконливими обставинами, носить формальний характер, здебільшого посилаючись на тяжкість злочинів.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя належним чином не врахував дані про особу підозрюваного.

Так, згідно з матеріалами клопотання та тексту повідомлення про підозру ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне тривале місце проживання та міцні соціальні зв`язки, за місцем роботи та навчання характеризується позитивно, як старанна, дисциплінована людина, за місцем проживання зарекомендував себе як доброзичлива та неконфліктна особа, яка додержується загальноприйнятих правил поведінки, має дружину із хронічними захворюваннями.

Вищевикладені обставини, на думку суду апеляційної інстанції істотно знижують можливість настання встановлених ризиків, а також переконують апеляційний суд, що для їх запобігання відсутня потреба у застосуванні виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що застосований до підозрюваного виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою в даному випадку є занадто суворим, а тому обрання альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, на даному етапі досудового розслідування є можливим, доцільним, необхідним, виправданим та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним належної процесуальної поведінки, виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеному слідчим суддею ризику.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що такі ризики, як вільне спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні та можливість здійснювати вплив на них, можуть бути усунені шляхом покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків у вигляді заборони у спілкуванні з даними особами, а такий ризик, як ухилення від явки до слідчого, може бути усунений шляхом покладення судом на підозрюваного обов`язку прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За наведеного апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу підозрюваного слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання: АДРЕСА_3 , цілодобово, строком до 28 грудня 2023 рокувключно.

Покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; не залишати місце постійного проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , цілодобово, без дозволу прокурора чи суду, за виключенням випадків збройної агресії окупаційних військ Російської Федерації, авіаударів у м.Дніпрі, чи у випадках зумовлених необхідністю врятування життя чи запобіганню загрози здоров`ю підозрюваному, в тому числі пов`язані з переміщенням до бомбосховищ, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками по справі; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4