Справа № 947/1469/23
Провадження № 1-кп/947/700/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000560 від 17.08.2022 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без певного місця мешкання, раніше судимого:

- 26.10.2022 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2022 року близько 19.00 годин у ОСОБА_6 , який знаходився за адресою: м.Одеса вул.Іллічівська дорога, 1, біля забору Таїровського кладовища, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , виник умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , наявним у нього камінням, а потім палицею тримаючи їх у правій руці умисно наніс ОСОБА_7 декілька ударів в область голови, заподіявши йому наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин обличчя, забій м`яких тканин тім`яної та потиличної ділянок справа, закриту черепно-мозкову травму у вигляді закритих переломів дуги правої виличної кістки та закритого перелому потиличної кістки справа без сміщення, крововиливу під твердою мозковою оболонкою головного мозку (субдуральна гематома) зі здавленням головного мозку, крововиливу під м`якими мозковими оболонками головного мозку та вогнища забою головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав і пояснив суду, що 12.08.2022 року він потерпілому тілесних ушкоджень не спричиняв, в провулку, де були нанесені потерпілому тілесні ушкодження не перебував, ОСОБА_8 у той день не бачив, алкогольні напої з потерпілим і ОСОБА_8 не вживав. Йому невідомо хто бив потерпілого.

Також пояснив, що він проживав на території Таїровського кладовища у 20-30 метрах від місця проживання ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , був знайомий з ними близько 3х місяців, мав з ними добрі стосунки як між сусідами.

Були випадки коли ОСОБА_9 кидався до нього з ножем, після чого зранку вибачався. 12.08.2022 року ввечері біля палаток у черговий раз ОСОБА_9 кидався на нього з ножем, погрожував вбивством. Він звернувся до патрульних поліцейських, які проїжджали поряд, пояснив їм, що ОСОБА_9 бігає з ножем. Вони разом з поліцейськими прийшли до палаток, поліцейські запитали у ОСОБА_9 документи, спитали чи буде він писати заяву, він відмовився від написання заяви, оскільки боявся ОСОБА_9 , а також сварився з поліцейськими за те, що вони не хотіли обшукати ОСОБА_10 , після чого поліцейські поїхали.

Потім він бачив, що ОСОБА_11 і ОСОБА_9 сварились між собою. Вважає, що ОСОБА_11 міг помилитись, оскільки був нетверезий та бачив подію з відстані. Він не може пояснити чому потерпілий і ОСОБА_11 вказали на нього.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що 12.08.2022 року ввечері ОСОБА_12 і ОСОБА_9 разом вживали алкогольні напої, сидячи на палетах у провулку зі сторони Таїровського кладовища у кінці вулиці у п.Червоний Хутір, вони конфліктували між собою. Він особисто бачив з відстані 50-70 метрів, як в ході конфлікту ОСОБА_12 палкою від палета довжиною 80-100 см., яку держав руками 3-4 рази вдарив ОСОБА_9 палкою по голові, після чого вдарив ОСОБА_9 полукруглим каменем, від чого ОСОБА_9 впав, з його голови текла кров. Він не встиг зупинити ОСОБА_12 який він втік, після чого ОСОБА_12 зник на 3-4 дні. Він підійшов до ОСОБА_9 , обтер кров, яка йшла з голови та довів його до території кладовища, де він пролежав 3-4 дні, оскільки відмовлявся їхати у лікарню. Приблизно на 4 й день прийшов ОСОБА_12 , приніс ОСОБА_9 продукти.Через декілька днів була викликала швидка медична допомога і ОСОБА_9 забрали до лікарні.

В період досудового розслідування він брав участь у слідчому експерименті, на якому розповів та показав всі обставини.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що 12.08.2022 року він перебував у складі екіпажу патрульної поліції разом з ОСОБА_14 . В ході патрулювання у вечірній час до них звернувся ОСОБА_12 , який повідомив, що на нього кладись з ножем. ОСОБА_12 поводив себе неадекватно, поведінка була схожа на те, що у стані наркотичного сп`яніння. Разом з ОСОБА_12 вони прибули на місце, де знаходились кущі і палатки вздовж паркану Таїровського кладовища, звідки було чутно голоси. Потерпілий спав, вони його розбудили, він був спокійний, не погрожував, у бійку не кидався. ОСОБА_12 і потерпілий відмовились писати заяви. ОСОБА_12 сказав їм, що може не втриматись і завдати шкоди потерпілому. Після чого вони поїхали з місця, а ОСОБА_12 залишився.

Свідок ОСОБА_14 12.08.2022 року вона перебувала у складі екіпажу патрульної поліції разом з ОСОБА_13 , рухалися по вул.Архітекторській. В ході патрулювання у вечірній час до них звернувся ОСОБА_12 і повідомив, що його знайомий кидається на нього з ножем. Коли вони прибули на місце, яке вказав ОСОБА_12 , потерпілий спав, біля нього знаходились жінки, він поводив себе спокійно. ОСОБА_12 бігав та шукав свідків. Також ОСОБА_12 в бік потерпілого сварився, чіплявся до нього. Будь - якої зброї у потерпілого не було. Стан ОСОБА_12 був схожий на наркотичне сп`яніння, оскільки вони світили йому в очі, зіниці не розширялись. Заяву відносно потерпілого ОСОБА_12 відмовився писати, тільки просив, щоб потерпілого забрали, бо він його проломить голову. Після чого вони поїхали з місця.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що потерпілий є її братом. 17.08.2022 року їй надійшов дзвінок з мобільного номера її брата ОСОБА_9 , жінка повідомила, що її брат декілька днів лежить на Таїровському кладовищі. Вона приїхала, викликала швидку медичну допомогу. Брат періодично втрачав свідомість, пояснив, що його били цеглою по голові. На голові у нього був набряк, запекла кров з вуха. Також на місці був свідок ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він працює фельдшером. 17.08.2022 року о 10.00 годин надійшов виклик на Таїровське кладовище, де перебувала людина зі слідами побиття, висловлював скарги на головний біль, загальну слабкість, біль по всьому тілу, самостійно пересуватись не міг та був госпіталізований до ГКБ№11.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він працює нейрохірургом у лікарні ГКБ№11, куди 17.08.-18.08.2022 року доставили потерпілого з травмою переломом голови та гострою гематомою, він був прооперований, робили трепанацію черепа. Потерпілий був не контактний, без свідомості, травма була дуже важка, був розтрощений мозок.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України підтверджується дослідженими судом доказами.

-Протоколами огляду місця події з фото таблицями від 17.08.2022 року з фото таблицями за участю свідка ОСОБА_8 ;

-Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.08.2022 року та відтвореним у судовому засіданні відеозаписом проведення впізнання, з яких встановлено, що свідок ОСОБА_8 у присутності понятих серед чотирьох осіб впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 12.08.2022 року нанесла тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2022 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_13 , кожен окремо, впізнали серед чотирьох осіб обвинуваченого ОСОБА_5 , як осбу, яка 12.08.2022 року звернулась до них, повідомив, що його знайомий ОСОБА_7 погрожував йому ножем, після реагування ОСОБА_5 повідомив, що розіб`є голову ОСОБА_7 ;

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2022 року та відтвореним у судовому засіданні відеозаписом проведення слідчого експерименту, з яких судом встановлено, що в ході слідчого експерименту були перевірені й уточнені відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме свідок ОСОБА_8 у присутності понятих відтворив дії, обстановку, обставини події, надав чіткі пояснення щодо обставин спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 .

Висновком експерта №120 від 12.10.2022 року і висновком комісійної судово-медичної експертизи №5 від 09.01.2023 року, відповідно до яких у ОСОБА_7 були наявні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, із наявністю крововиливу під м`якими мозковими оболонками головного мозку, вогнищ забою в потиличний частці правої півкулі головного мозку; крововиливу під твердою мозковою оболонкою опуклої поверхні правої півкулі головного мозку (субдуральна гематома) зі здавленим головного мозку; закритих переломів дуги правої виличної кістки з незначним зміщенням уламків, закритого перелому потиличної кістки справа без зміщення уламків, забій м`яких тканин обличчя; забій м`яких тканин тім`яної та потиличної ділянок справа; множинні гематоми, садна верхніх і нижніх кінцівок. Ушкодження постраждалому заподіяні 12.08.2022 року приблизно о 19.00 годин.

Всі ушкодження у ділянці, голови постраждалого (а саме, забій головного мозку Із наявністю крововиливу під м`якими мозковими оболонками головного мозку, вогнищ забою в потиличний частці правої півкулі головного мозку; крововиливу під твердою мозковою оболонкою опуклої поверхні правої півкулі головного мозку (субдуральна гематома) зі здавлениям головного мозку; закритих, переломів душ правої виличної кістки з незначним зміщенням уламків, закритого перелому потиличної кістки справа без зміщення уламків, забій м`яких тканин обличчя: забій м`яких тканин тім`яної та потиличної ділянок справа) - складають єдиний комплекс закритої черепно-мозкової травми та за ступенем тяжкості у відповідності із п.п. 2.1.2., п. 2.13.(б, г) «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Перелічені тілесні ушкодження утворилися внаслідок багаторазової дії тупих предметів, якими міг бути камінь (цеглина) та палиця.Так, у ділянку голови тупий предмет (предмети) діяв не менш ніж. 3-4 рази. За своїм механізмом всі ушкодження, які були отримані постраждалим, виникли за рахунок ударної та ударно-ковзної дії тупих предметів та могли утворитися впродовж незначного проміжку часу, одне за одним. Всі перелічені, ушкодження не е характерними для самоспричинення, закрита черепно-мозкова травма (ушкодження у ділянці голови), не могла виникнути внаслідок падіння та удару о тупі предмети, а виникла в результаті саме ударів тупим предметом (предметами).

Оцінюючи докази, які досліджені судом безпосередньо та з дотриманням норм процесуального закону, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Крім того, відповідно до актового запису про смерть №1883 від 22.09.2023 року, складеному Доброславським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Положеннями ст.23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, з диспозиції вказаної статті вбачається, що суд має право визнати допустимими докази, які не були ним безпосередньо досліджені, лише у виключних випадках, передбачених процесуальним законом.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 97 КПК України визначено, що суд має право визнати неможливим допит особи, зокрема, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті або через тяжку фізичну чи психічну хворобу.

Враховуючи, що на час судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 , що підтверджується актовим записом про смерть №1883 від 22.09.2023 року, тому його показання не можливо безпосередньо сприймати в судовому засіданні, тому суд визнає неможливим допит потерпілого у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, судом досліджені протокол прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення від 19.08.2022 року, протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.08.2022 року, протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 21.11.2022 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_7 надав слідчому показання, в яких чітко, послідовно виклав обставини вчинення кримінального правопорушення відносно нього обвинуваченим ОСОБА_5 , а саме обставини, місце, час, спосіб спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Зазначені показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом безпосередньо та з дотриманням норм процесуального закону, тому суд вважає їх послідовними, логічними і правдивими, які у сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та повністю доведена.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 року у справі №766/19891/17 (провадження №51-1797км20).

Суд критично ставиться до стверджень обвинуваченого про те, що він не спричиняв потерпілій тілесні ушкодження, в результаті яких потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, оскільки такі доводи судом перевірені в ході судового розгляду, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані дослідженими судом доказами, тому суд розцінює таку позицію обвинуваченого як спробу уникнути відповідальності за вчинений ним злочин.

Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції в судовому засіданні вказали про те, що ОСОБА_5 звернувся до них з приводу того, що потерпілий ОСОБА_7 кидався на нього з ножем, суд вважає безпідставними, оскільки в ході перевірки поліцейськими повідомлення ОСОБА_5 щодо нападу на нього ОСОБА_7 не підтвердилось, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у судовому засіданні, якими також підтверджено, що ОСОБА_5 12.08.2022 року поводив себе неадекватно, висловлював погрози про те, що розіб`є потерпілому голову.

Згідно ст.24 КК України злочин визнається скоєним умисно, якщо особа, яка його скоїла, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, а також коли особа передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_5 відносно потерпілого були умисними та триваючими, наносились каменем і дерев`яною палкою в область голови.

В такій ситуації обвинувачений усвідомлював та розумів наслідки від своїх протиправних умисних дій щодо потерпілого, а саме обвинувачений бачив та розумів, що від завдані ним та отримані від його дій потерпілим тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент заподіяння.

Фактично з вини обвинуваченого виникла наявна загроза життю потерпілого, проте обвинувачений не вжив жодних заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає, що зазначена поведінка обвинуваченого характеризує його байдуже ставлення до скоєного ним умисного злочину.

В діях обвинуваченого судом встановлений причинний зв`язок між його умисними діями і наслідками, які настали від його умисних дій, тому вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2022 року засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки..

Призначаючи ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів суд вважає, що покарання йому необхідно призначити відповідно до ч.4 ст.70 КК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення по даному кримінальному провадженню до постановлення попереднього вироку, тобто до постановлення вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 26.10.2022 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.373, ст.374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_5 призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 26.10.2022 року, більш суворим, призначеним даним вироком та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 18.08.2022 року.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1