Справа № 152/372/23
Провадження №11-кп/801/987/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.07.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2023 року за №0000211 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Соболівка Теплицького району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, зі слів працюючої «Жмеринський м`ясокомбінат» обвальником, має двох малолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

обвинуваченої: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_9

потерпілої: ОСОБА_6

представника потерпілої- захисника: ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 14.12.2022 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою с. Копистирин Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці - Шаргородський район) Вінницької області, на вул.Нагірна, 29 заподіяла умисно ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження за наступних обставин.

14.12.2022 року приблизно о 16 годині 20 хвилни ОСОБА_7 запросила ОСОБА_6 до котельні житлового будинку, у якому проживає і який знаходиться в АДРЕСА_3 , щоб остання їй допомогла. В подальшому, приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи у власному домоволодінні, зокрема, у приміщенні котельні, у обвинуваченої ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, бажаючи їх настання, узявши до правої руки молоток, обвинувачена ОСОБА_7 умисно нанесла удар по тім`яній ділянці голови ОСОБА_6 .

Внаслідок нанесеного ОСОБА_7 удару потерпіла ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя під час заподіяння.

Відповідно до висновку експерта №9 від 24.01.2023-03.02.2023 року, у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма - дві забійні рани в правій тім`яній ділянці, забій м`яких тканин правої тім`яної ділянки з підшкірною емфіземою, імпресійний (вдавлений) уламковий перелом правої тім`яної кістки, ускладнений епідуральною гематомою правої тім`яної долі, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння. Дані тілесні ушкодження утворилися від одноразової дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 14.12.2022 року. Виходячи з механізму утворення імпресійного уламкового перелому правої тім`яної кістки, він міг бути утворений від ударної частини молотка.

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.07.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.ст.75, 79 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у три роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 протягом встановленого судом іспитового строку у три роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю речових доказів.

Потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.07.2023 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України скасувати в частині призначення їй покарання, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої мотивовано тим, що вирок підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості на підставі ст. ст. 412, 413, 414 КПК України.

На думку потерпілої, позитивна характеристика, офіційне працевлаштування, не перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 м`якого покарання.

Як вбачається з вироку суду, досудова доповідь від 08.05.2023 року, складена начальником Жмеринського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_11 дала суду першої інстанції підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі на строк, який є мінімальним у межах санкції ч.1 ст. 121 КК України.

Крім того, ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначені виду та міри покарання не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від реального відбування призначеного покарання.

Суд не в повній мірі, врахував, що ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення проти життя та здоров"я потерпілої, заподіявши удари небезпечним предметом молотком у голову, тобто у життєвоважливу частину тіла людини, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя у момент заподіяння.

Виходячи з обставин справи, звільнення судом першої інстанції ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення м`якого покарання, яке не може вважатись справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його наслідкам.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд мав би визнати необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, оскільки відсутні передбачені законом пiдстави для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75 та 76 КК України, а також ст. 69 КК України, про які наголошував у своїй промові захисник засудженої i які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбуття покарання із випробуванням або застосування більш м"якого покарання .

Заслухавши доповідача, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, представника потерпілої- захисника ОСОБА_10 , який підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілої, прокурора ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, захисника ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_6 не оспорюються.

Однак, наявні підстави для скасування вироку.

Перевіряючи рішення суду, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апеляційної скарги потерпілої щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої є слушними, належним чином обгрунтованими.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності у суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції звернув увагу на відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дав оцінку поведінці ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження, дійшовши висновку, що її поведінка не свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

При цьому суд врахував те, що обвинуваченою вчинено кримінальне правопорушення проти життя та здоров"я, прийняв до відома досудову доповідь від 08.05.2023 року Жмеринського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації, як середній, часткове визнання вини, позитивні характеристики за місцем проживання, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила призначити суворе покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, внаслідок чого суд призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої через м"якість, що є підставою для скасування вироку суду відповідно до ст. 409 КПК України.

Виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 з приводу безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Під час апеляційного розгляду потерпілою ОСОБА_6 надано довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 357415 від 17.08.2023 року, згідно якого ОСОБА_6 встановлено третю групу інвалідності терміном до 01.09.2024 року.

В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 1301 зазначено клініко-функціональний діагноз з переліком тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_6 14.12.2022 року який, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 357415 від 17.08.2023 року став підставою для встановлення їй третьої групи інвалідності.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд апеляційної інстанції у відповідності з положеннями ст. 50, ст. 65 КК України, керуючись роз"ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 відноситься згідно ст. 12 КК України до тяжких злочинів, вчинено проти життя та здоров"я особи, часткове визнання вини обвинуваченою, обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, а саме те, що через отримані тілесні ушкодження потерпілій визначено третю групу інвалідності, думку потерпілої, яка наполягала на реальному позбавленні волі, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та вважає за доцільне визначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, що буде відповідати принципам законності, обґрунтованості, індивідуалізації покарання.

З урахуванням позитивних характеристик ОСОБА_7 , наявність на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає вимоги потерпілої про позбавлення волі на строк 7 років занадто суворими, тому в цій частині вимоги підлягають частковому задлволенню.

Колегія суддів враховує, що висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі не може бути визначальним при призначенні покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно д при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 414,420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу потерпілої задоволити частково.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.07.2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3