печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 9 липня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді надійшла скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 9 липня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування скарги зазначає, що 9 липня 2019 року постановою Генеральної прокуратури України за підписом заступника Генерального прокурора прийнято рішення про видачу в Російську Федерацію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 Кримінального кодексу Російської Федерації.

Захисником зазначено, що постанова про видачу мотивована тим, що під час екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Київської області не встановлено передбачених ст. 589 КПК України і міжнародним договорами причин для відмови у видачі ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Проте, на думку захисника, поверхнево проведено перевірку обставин, які перешкоджають екстрадиції, у зв`язку з чим, всупереч положень ст. 589, 590 КПК України прийнято передчасне рішення про видачу ОСОБА_5 , яке підлягає скасуванню.

Крім того, для розвитку гарантій забезпечення захисту осіб, які є шукачами притулку, частиною 54 ст. 590 КПК України, прямо заборонено прийняття рішення про видачу особи, якщо вона подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також у випадку оскарження нею рішення про відмову у наданні їй такого статусу, часовим обмеженням є остаточний розгляд скарги. У той же час під час прийняття Генеральною прокуратурою України оскаржуваної постанови про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 , вбачається, що зазначені вимоги закону не дотримані, оскільки саном на 26 липня 219 року рішення в адміністративній справі щодо визнання ОСОБА_5 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

При цьому, не беручи наявність підстав (не розглянутих судових справ за позовами ОСОБА_5 до ГУ ДМС України в м. Києві, ДМС України), які перешкоджають прийняттю рішення про видачу, Генеральною прокуратурою України, в порушення ч. 4 ст. 590 КПК України, прийнято оскаржуване рішення, яке підлягає скасуванню.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав у ній зазначених. Зазначив, що строки притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, закінчилися 22 січня 2023 року, що є додатковою умовою для задоволення скарги. Також наразі всі дипломатичні та консульські відносини із запитуючою країною розірвані, а отже міжнародно-правові договори з РФ втратили свою чинність. Крім того, ОСОБА_5 у 2020 році безперешкодно покинув територію України.

ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, оскільки перебуває за межами України - в Грузії, та надав суду заяву про розгляд скарги, яку підтримує, у його відсутність.

Тому, слідчий суддя розглянув скаргу у відсутність ОСОБА_5 , враховуючи тривалість перебування на розгляді в суді вказаної скарги, належне повідомлення ОСОБА_5 про час, місце та дату розгляду скарги, а також його перебування за межами України та позицію щодо розгляду скарги у його відсутність, яку він підтримує.

Прокурор заперечила щодо задоволення даної скарги, зазначивши про її необґрунтованість та безпідставність. У задоволенні скарги просила відмовити, оскільки на час винесення постанови екстрадицій на перевірка не проводилась. Стосовно доводів захисника щодо закінчення строків притягнення до відповідальності, прокурор зазначила, що оскільки ОСОБА_5 перебуває в міжнародному розшуку строки давності притягнення до кримінальної відповідальності не закінчилися.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Тобто, фактичній передачі особи мають передувати отримання запиту іноземної держави, перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі, та прийняття рішення за відповідним запитом.

Згідно з ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Слідчим суддею встановлено, що рішенням заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 09 липня 2019 року постановлено видати до Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 541 КК України екстрадиційна перевірка це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Як визначено у ч. 1 ст. 554 КПК України, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 КК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Згідно з ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Разом з тим, відповідних даних та доказів, які б свідчили про неможливість прийняття рішення щодо ОСОБА_5 про його видачу (екстрадицію), слідчому судді не надано.

Встановлено, що наказом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 25.06.2019 № 350, довідку про звернення за захистом в Україні № 010041 ОСОБА_5 визнано недійсною.

Крім того, 17.06.2016 року до ДМС України надійшла заява ОСОБА_5 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду якої ОСОБА_5 відмовлено в оформленні документів щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначений наказ ОСОБА_5 оскаржив до ДМС України, за результатами його розгляду прийнято рішення про відхилення скарги.

У подальшому постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.07.2017 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 06.09.2016 № 43-16 про відхилення скарги на наказ ГУ ДМС в м. Києві про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Київським апеляційним адміністративним судом 17.10.2017 указане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.05.2019 касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, рішення ГУ ДМС України в м. Києві про відмову ОСОБА_5 в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуло чинності 17.10.2017 року.

Захисник зазначає, що 17 липня 2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/15462/16 відкрито провадження за нововиявленими обставинами, а тому існують обставини, які перешкоджають прийняттю рішення про видачу, а саме не розглянуті судові справи за позовами ОСОБА_5 до ГУ ДМС у м. Києві, ДМС України.

Водночас, слідчий суддя не погоджується з такими доводами захисника, оскільки рішення про видачу до Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації, було постановлено до відкриття провадження про перегляд судового рішення за позовом ОСОБА_5 у зв`язку з нововиявленими обставинами, а саме 9.07.2019 року за наявності законних на те підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію), відтак, у слідчого судді відсутні підстави вважати проведену перевірку неналежною та незаконною.

Крім того, враховуючи положення частини 2 статті 10 Четвертого додаткового протоколу до Європейської конвенції про видачу правопорушників, яка ратифікована 07.06.2017 та набрала чинності для України 01.03.2019 року та є діючою на час розгляду скарги, у видачі не може бути відмовлено на підставі того, що закінчилися строки давності переслідування чи покарання особи, видача якої запитується, відповідно до законодавства запитуваної сторони, що спростовує доводи захисника ОСОБА_4 , зазначені у скарзі щодо неможливості здійснення видачі на підставі даної Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року.

Так, підстави, на які посилається захисник ОСОБА_4 у своїй скарзі щодо закінчення строків притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, не знаходять свого підтвердження, оскільки в матеріалах, долучених до скарги, містяться відомості, щодо зупинення перебігу строків, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Проте, ОСОБА_5 перебував у міжнародному розшуку та стосовно нього вирішувалось питання про його екстрадицію.

Тому, підстави для скасування рішення, зазначені представником заявника, не підтверджуються матеріалами, долученими до скарги.

При цьому, відсутні обставини, передбачені ст. 589 КПК України, що перешкоджали видачі особи іноземній державі, у зв`язку з чим, постанова заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 392, 393, 532, 541, 589, 590, 591 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 9 липня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня о тримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1