печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене Прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0000796 від 15.09.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , за погодженням прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0000796 від 15.09.2023 року.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Слідчими Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000796 від 15.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Матеріали досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виділено з провадження № 0001766 від 16.12.2022 за ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до складу РФ.

Одночасно з цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і до нині.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (зокрема окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії РФ проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 2 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Конвенції), ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частин 1-3 статті 6 Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2 цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно положень статті 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу та повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно та захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, та від образ.

Відповідно до ст. 29 Конвенції сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників

Згідно з положеннями ст. 31 Конвенції визначено право цивільних осіб, за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, встановлено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Відповідно до ст. 32 Конвенції забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 33 Конвенції жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Пограбування забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.

Згідно із ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977 (ратифіковано із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР від 18.08.1989, далі - Додатковий протокол І) цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Цивільні особи користуються захистом, передбаченим цим розділом, за винятком окремих випадків і на такий період, поки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу І, заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: катування всіх видів - фізичні чи психічні; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі.

Не пізніше 25.02.2022 військовими ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних незаконних збройних формувань розпочато окупацію території Мелітопольського району Запорізької області, у тому числі Якимівської селищної територіальної громади, яка триває по теперішній час.

На окупованій території Мелітопольського району Запорізької області РФстворено окупаційні органи влади, у тому числі не пізніше липня 2022 року на матеріально-технічній базі Якимівського відділення поліції Мелітополського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, яке розташовувалося за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, 21, всупереч законодавству України створено незаконний правоохоронний орган - так званий Якимівський РОВС ГУМВС по Запорізькій області (російською мовою - Акимовский РОВД ГУМВД по Запорожской области), який не пізніше 19.08.2022 реорганізований у так званий відділ поліції № 3 УВС по м. Мелітополю і Мелітопольському району ГУВС по Запорізькій області» (російською мовою - «отдел полиции № 3 УВД по г. Мелитополю и Мелитопольскому району ГУВД по Запорожской области»).

Склад указаного незаконного окупаційного органу влади, створеного РФ, сформований за рахунок особового складу працівників Якимівського відділення поліції Мелітополського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, який був озброєний вогнепальною зброю, забезпечений автомобільним транспортом і уповноважений РФна здійснення правоохоронних функції на окупованій території.

У період часу із 25.02.2022 та не пізніше липня 2022 року ОСОБА_6 , будучи громадянином України, працівником поліції, старшим дізнавачем сектору дізнання Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУ НП в Запорізькій області, діючи умисно, добровільно зайняв посаду виконувача обов`язків начальника відділу карного розшуку в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території - Якимівському РОВС ГУМВС по Запорізькій області, а у період часу з липня 2022 року та не пізніше 01 вересня 2022 року - заступника начальника відділу дільничних уповноважених поліції та по справам неповнолітніх відділу поліції № 3 УВС по м. Мелітополю і Мелітопольському району ГУВС по Запорізькій області.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи співробітником незаконно створеного окупаційною владою органу, метою якого, серед іншого, було виявлення проукраїнських громадян України, їх переслідування, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з іншими військовослужбовцями РФ, вчиняв жорстоке поводження з цивільним населенням застосовуючи психологічний та фізичний примус до цивільного населення з метою зміни проукраїнської позиції на проросійську.

Так, приблизно о 06.00 годині 09.08.2022 ОСОБА_6 , спільно із п`ятьма невстановленими військовослужбовцями РФ на військовій техніці прибув до приміщення квартири АДРЕСА_1 , де на той час постійно проживала та знаходилась громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого, ОСОБА_6 , діючи спільно та узгоджено із зазначеними військовослужбовцями РФ незаконно проник до вказаного житлового приміщення та почав проводити у ньому незаконний обшук.

Після закінчення обшуку ОСОБА_6 , усвідомлюючи свій статус представника незаконно створеного окупаційною владою озброєного органу, та невстановлені військовослужбовці РФ, діючи за попередньою змовою, реалізовуючи спільний умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України, діючи умисно, достовірно розуміючи, що вони є учасниками збройного конфлікту та діють в умовах збройної агресії РФ проти України та перебувають на території, яка окупована і контролюється РФ, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є цивільною особою та перебуває під захистом Конвенції, протиправно, в порушення вимог ст. ст. 3, 27, 31, 32, 33 Конвенції, ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І, знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, у порушення вищезазначених вимог міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюючи психологічний тиск, шляхом відкритої демонстрації зброї змусили потерпілу покинути квартиру, при цьому, з метою подолання можливого опору з боку ОСОБА_7 , їй на голову та обличчя натягнули спортивну кофту, обмотавши її клейкою стрічкою «скотчем», а руки зв`язали за допомогою пасткової стяжки, внаслідок чого остання відчувала фізичний біль. Таким чином ОСОБА_7 була позбавлена можливості обирати за своєю волею місце знаходження та вільно пересуватися. Після чого ОСОБА_6 , спільно з указаними військовослужбовцями РФ, застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_7 , підштовхуючи її в спину та руки, завели потерпілу до кузову автомобіля марки КАМАЗ, де протиправно утримували ОСОБА_7 до моменту її доставлення до приміщення колишньої Державтоінспекції, розташованої у АДРЕСА_3 .

Після цього, приблизно о 07.00 годині 09.08.2022, ОСОБА_6 , спільно із невстановленими військовослужбовцями РФ на військовій техніці прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в якому на той час постійно проживали громадяни України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та тимчасово перебував громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після цього, ОСОБА_6 разом із невстановленими військовослужбовцями РФ, незаконно проник до будинку, розташованому за вищевказаною адресою та почав проводити обшук житла, в якому на той час знаходилися ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Під час проведення обшуку, ОСОБА_6 , та невстановлені військовослужбовці РФ, усвідомлюючи свій статус представника незаконно створеного окупаційною владою озброєного органу, діючи за попередньою змовою, діючи спільно та злагоджено, реалізовуючи спільний умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України, діючи умисно, достовірно розуміючи, що вони є учасниками збройного конфлікту та діють в умовах збройної агресії РФ проти України та перебувають на території, яка окупована і контролюється РФ, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 є цивільними особами та перебувають під захистом Конвенції, протиправно, в порушення вимог ст. ст. 3, 27, 31, 32, 33 Конвенції, ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І, знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, у порушення вищезазначених вимог міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, перебуваючи в будинку, розташованому за вказаною вище адресою, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, змусили ОСОБА_8 та ОСОБА_10 стати на коліна, після чого ОСОБА_6 та невстановлений військовослужбовець РФ, вчинили жорстоке поводження із цивільними особами, а саме завдали ударів кулаками, ногами та прикладом автомату по обличчю, тулубу, ногам ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , погрожуючи при цьому їх вбити, чим заподіяли потерпілим сильний фізичний біль та моральне страждання.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати спільний із невстановленими військовослужбовцями РФ умисел, замотав одягом очі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , зв`язав потерпілим руки за спиною пластмасовими стяжками, позбавивши тим самим можливості вчинення ними будь-якого опору, після чого невстановлені військовослужбовці РФ вивели ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з будинку, посадили до кузову автомобіля марки КАМАЗ. Під час транспортування потерпілих до приміщення колишньої Державтоінспекції, розташованої у АДРЕСА_3 , невстановлені особи продовжували наносити удари ногами ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також погрожували потерпілим завданням каліцтва шляхом завдання колото-різаних ран ножом.

У подальшому невстановлені військовослужбовці РФ, діючи за попередньою змовою, продовжуючи реалізовувати спільний із ОСОБА_6 умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, які мають патріотично налаштовану проукраїнську позицію, утримували ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 проти їх волі у камерному приміщенні першого поверху приміщення колишньої Державтоінспекції, розташованої у АДРЕСА_3 , упродовж 3 діб.

При цьому невстановлені військовослужбовці РФ вчиняли жорстоке поводження стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , яке виразилося у завданні ударів по обличчю, тулубу, ногам потерпілих, погрозах вбивством. Крім того, діючи вкрай образливо, принижуючи людську гідність, невстановлені військовослужбовці РФ змусили ОСОБА_8 і ОСОБА_10 вивчити та співати російську пісню. Вказаними діями потерпілим ОСОБА_8 і ОСОБА_10 завдано сильний фізичний біль та моральні страждання.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , 22.08.2022 приблизно о 13 - 14 годині, діючи спільно з невстановленими військовослужбовцями РФ, з метою здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , прибув та незаконно проник до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .

Проникнувши до будинку ОСОБА_6 та невстановлені військовослужбовці РФ, діючи за попередньою змовою, діючи спільно та злагоджено, реалізовуючи спільний умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України, діючи умисно, достовірно розуміючи, що вони є учасниками збройного конфлікту та діють в умовах збройної агресії РФ проти України та перебувають на території, яка окупована і контролюється РФ, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 є цивільними особами та перебувають під захистом Конвенції, протиправно, в порушення вимог ст. ст. 3, 27, 31, 32, 33 Конвенції, ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І, знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, у порушення вищезазначених вимог міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї з метою подолання можливого опору, змусили ОСОБА_8 , ОСОБА_10 стати обличчям до стіни, після чого ОСОБА_12 наніс декілька ударів ногами по ногам потерпілих та не менше чотирьох ударів кулаками кожному в область нирок та ребер, завдавши останнім сильного фізичного болю. При застосуванні насильства ОСОБА_6 , засуджував патріотичну позицію ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , і вимагав від останніх підтримувати та прославляти РФ, а також визнавати владу РФ на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Тим самим, внаслідок жорстокого поводження з боку ОСОБА_12 та невстановлених військовослужбовців РФ потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 завдано фізичної шкоди та принижено їх людську гідність.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до складу РФ.

Одночасно з цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і до нині.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (зокрема окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії РФ проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 2 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Конвенції), ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частин 1-3 статті 6 Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2 цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно положень статті 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу та повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно та захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, та від образ.

Відповідно до ст. 29 Конвенції сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників

Згідно з положеннями ст. 31 Конвенції визначено право цивільних осіб, за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, встановлено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Відповідно до ст. 32 Конвенції забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 33 Конвенції жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Пограбування забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.

Згідно із ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977 (ратифіковано із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР від 18.08.1989, далі - Додатковий протокол І) цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Цивільні особи користуються захистом, передбаченим цим розділом, за винятком окремих випадків і на такий період, поки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу І, заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: катування всіх видів - фізичні чи психічні; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі.

Не пізніше 25.02.2022 військовими ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних незаконних збройних формувань розпочато окупацію території Мелітопольського району Запорізької області, у тому числі Якимівської селищної територіальної громади, яка триває по теперішній час.

На окупованій території Мелітопольського району Запорізької області РФстворено окупаційні органи влади, у тому числі не пізніше липня 2022 року на матеріально-технічній базі Якимівського відділення поліції Мелітополського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, яке розташовувалося за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, 21, всупереч законодавству України створено незаконний правоохоронний орган - так званий Якимівський РОВС ГУМВС по Запорізькій області (російською мовою - Акимовский РОВД ГУМВД по Запорожской области), який не пізніше 19.08.2022 реорганізований у так званий відділ поліції № 3 УВС по м. Мелітополю і Мелітопольському району ГУВС по Запорізькій області» (російською мовою - «отдел полиции № 3 УВД по г. Мелитополю и Мелитопольскому району ГУВД по Запорожской области»).

Склад указаного незаконного окупаційного органу влади, створеного РФ, сформований за рахунок особового складу працівників Якимівського відділення поліції Мелітополського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, який був озброєний вогнепальною зброю, забезпечений автомобільним транспортом і уповноважений РФна здійснення правоохоронних функції на окупованій території.

У період часу із 25.02.2022 та не пізніше липня 2022 року ОСОБА_6 , будучи громадянином України, працівником поліції, старшим дізнавачем сектору дізнання Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУ НП в Запорізькій області, діючи умисно, добровільно зайняв посаду виконувача обов`язків начальника відділу карного розшуку в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території - Якимівському РОВС ГУМВС по Запорізькій області, а у період часу з липня 2022 року та не пізніше 01 вересня 2022 року - заступника начальника відділу дільничних уповноважених поліції та по справам неповнолітніх відділу поліції № 3 УВС по м. Мелітополю і Мелітопольському району ГУВС по Запорізькій області.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи співробітником незаконно створеного окупаційною владою органу, метою якого, серед іншого, було виявлення проукраїнських громадян України, їх переслідування, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з іншими військовослужбовцями РФ, вчиняв жорстоке поводження з цивільним населенням застосовуючи психологічний та фізичний примус до цивільного населення з метою зміни проукраїнської позиції на проросійську.

Так, приблизно о 06.00 годині 09.08.2022 ОСОБА_6 , спільно із п`ятьма невстановленими військовослужбовцями РФ на військовій техніці прибув до приміщення квартири АДРЕСА_1 , де на той час постійно проживала та знаходилась громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого, ОСОБА_6 , діючи спільно та узгоджено із зазначеними військовослужбовцями РФ незаконно проник до вказаного житлового приміщення та почав проводити у ньому незаконний обшук.

Після закінчення обшуку ОСОБА_6 , усвідомлюючи свій статус представника незаконно створеного окупаційною владою озброєного органу, та невстановлені військовослужбовці РФ, діючи за попередньою змовою, реалізовуючи спільний умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України, діючи умисно, достовірно розуміючи, що вони є учасниками збройного конфлікту та діють в умовах збройної агресії РФ проти України та перебувають на території, яка окупована і контролюється РФ, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є цивільною особою та перебуває під захистом Конвенції, протиправно, в порушення вимог ст. ст. 3, 27, 31, 32, 33 Конвенції, ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І, знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, у порушення вищезазначених вимог міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюючи психологічний тиск, шляхом відкритої демонстрації зброї змусили потерпілу покинути квартиру, при цьому, з метою подолання можливого опору з боку ОСОБА_7 , їй на голову та обличчя натягнули спортивну кофту, обмотавши її клейкою стрічкою «скотчем», а руки зв`язали за допомогою пасткової стяжки, внаслідок чого остання відчувала фізичний біль. Таким чином ОСОБА_7 була позбавлена можливості обирати за своєю волею місце знаходження та вільно пересуватися. Після чого ОСОБА_6 , спільно з указаними військовослужбовцями РФ, застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_7 , підштовхуючи її в спину та руки, завели потерпілу до кузову автомобіля марки КАМАЗ, де протиправно утримували ОСОБА_7 до моменту її доставлення до приміщення колишньої Державтоінспекції, розташованої у АДРЕСА_3 .

Після цього, приблизно о 07.00 годині 09.08.2022, ОСОБА_6 , спільно із невстановленими військовослужбовцями РФ на військовій техніці прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в якому на той час постійно проживали громадяни України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та тимчасово перебував громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після цього, ОСОБА_6 разом із невстановленими військовослужбовцями РФ, незаконно проник до будинку, розташованому за вищевказаною адресою та почав проводити обшук житла, в якому на той час знаходилися ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Під час проведення обшуку, ОСОБА_6 , та невстановлені військовослужбовці РФ, усвідомлюючи свій статус представника незаконно створеного окупаційною владою озброєного органу, діючи за попередньою змовою, діючи спільно та злагоджено, реалізовуючи спільний умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України, діючи умисно, достовірно розуміючи, що вони є учасниками збройного конфлікту та діють в умовах збройної агресії РФ проти України та перебувають на території, яка окупована і контролюється РФ, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 є цивільними особами та перебувають під захистом Конвенції, протиправно, в порушення вимог ст. ст. 3, 27, 31, 32, 33 Конвенції, ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І, знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, у порушення вищезазначених вимог міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, перебуваючи в будинку, розташованому за вказаною вище адресою, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, змусили ОСОБА_8 та ОСОБА_10 стати на коліна, після чого ОСОБА_6 та невстановлений військовослужбовець РФ, вчинили жорстоке поводження із цивільними особами, а саме завдали ударів кулаками, ногами та прикладом автомату по обличчю, тулубу, ногам ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , погрожуючи при цьому їх вбити, чим заподіяли потерпілим сильний фізичний біль та моральне страждання.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати спільний із невстановленими військовослужбовцями РФ умисел, замотав одягом очі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , зв`язав потерпілим руки за спиною пластмасовими стяжками, позбавивши тим самим можливості вчинення ними будь-якого опору, після чого невстановлені військовослужбовці РФ вивели ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з будинку, посадили до кузову автомобіля марки КАМАЗ. Під час транспортування потерпілих до приміщення колишньої Державтоінспекції, розташованої у АДРЕСА_3 , невстановлені особи продовжували наносити удари ногами ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також погрожували потерпілим завданням каліцтва шляхом завдання колото-різаних ран ножом.

У подальшому невстановлені військовослужбовці РФ, діючи за попередньою змовою, продовжуючи реалізовувати спільний із ОСОБА_6 умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, які мають патріотично налаштовану проукраїнську позицію, утримували ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 проти їх волі у камерному приміщенні першого поверху приміщення колишньої Державтоінспекції, розташованої у АДРЕСА_3 , упродовж 3 діб.

При цьому невстановлені військовослужбовці РФ вчиняли жорстоке поводження стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , яке виразилося у завданні ударів по обличчю, тулубу, ногам потерпілих, погрозах вбивством. Крім того, діючи вкрай образливо, принижуючи людську гідність, невстановлені військовослужбовці РФ змусили ОСОБА_8 і ОСОБА_10 вивчити та співати російську пісню. Вказаними діями потерпілим ОСОБА_8 і ОСОБА_10 завдано сильний фізичний біль та моральні страждання.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , 22.08.2022 приблизно о 13 - 14 годині, діючи спільно з невстановленими військовослужбовцями РФ, з метою здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , прибув та незаконно проник до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .

Проникнувши до будинку ОСОБА_6 та невстановлені військовослужбовці РФ, діючи за попередньою змовою, діючи спільно та злагоджено, реалізовуючи спільний умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, з мотивів ненависті до патріотичної проукраїнської позиції громадян України, діючи умисно, достовірно розуміючи, що вони є учасниками збройного конфлікту та діють в умовах збройної агресії РФ проти України та перебувають на території, яка окупована і контролюється РФ, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 є цивільними особами та перебувають під захистом Конвенції, протиправно, в порушення вимог ст. ст. 3, 27, 31, 32, 33 Конвенції, ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І, знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, у порушення вищезазначених вимог міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї з метою подолання можливого опору, змусили ОСОБА_8 , ОСОБА_10 стати обличчям до стіни, після чого ОСОБА_12 наніс декілька ударів ногами по ногам потерпілих та не менше чотирьох ударів кулаками кожному в область нирок та ребер, завдавши останнім сильного фізичного болю. При застосуванні насильства ОСОБА_6 , засуджував патріотичну позицію ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , і вимагав від останніх підтримувати та прославляти РФ, а також визнавати владу РФ на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Тим самим, внаслідок жорстокого поводження з боку ОСОБА_12 та невстановлених військовослужбовців РФ потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 завдано фізичної шкоди та принижено їх людську гідність.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Обставинами, що дають підстави підозрювати вказану особу у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджуються наступними матеріалами:

-протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем;

-протоколом огляду від 22.05.2023;

- протоколами допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ;

-протоколом допиту свідків ОСОБА_9 ;

-протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 ;

-протоколами слідчих експериментів за участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження, які у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість підозри.

Таким чином, є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачені покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

14.07.2023 складено та погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, яке вручене у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.

26.09.2023 складено та погоджено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, яке вручене у спосіб, передбачений для вручення повідомлення, а саме указане повідомлення опубліковано 27.09.2023 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та надіслано для друку в газеті «Урядовий кур`єр».

Ураховуючи викладене, постановою слідчого від 19.09.2023 підозрюваного оголошено у розшук, проведення якого доручене Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2023 у справі № 757/43510/23-к надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2023 року за № 0000796 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка, Запорізької обл., громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні підозрюється в учиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого, дані про особу підозрюваного, слідчий вважає, що більш м`які, передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, не забезпечать виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував.

Вислухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчими Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000796 від 15.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Матеріали досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виділено з провадження № 0001766 від 16.12.2022 за ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

14.07.2023 складено та погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, яке вручене у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.

26.09.2023 складено та погоджено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, яке вручене у спосіб, передбачений для вручення повідомлення, а саме указане повідомлення опубліковано 27.09.2023 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та надіслано для друку в газеті «Урядовий кур`єр».

Обставинами, що дають підстави підозрювати вказану особу у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджуються наступними матеріалами:

-протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем;

-протоколом огляду від 22.05.2023;

- протоколами допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ;

-протоколом допиту свідків ОСОБА_9 ;

-протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 ;

-протоколами слідчих експериментів за участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження, які у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість підозри.

Постановою слідчого від 19.09.2023 підозрюваного оголошено у розшук, проведення якого доручене Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2023 у справі № 757/43510/23-к надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2023 року за № 0000796 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка, Запорізької обл., громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Як визначено у ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що є особливо тяжким злочином. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ст. 178 КПК України, при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Так, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території; може там, займаючи посаду в незаконному правоохоронному органі, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може, займаючи посаду в незаконному правоохоронному органі, впливати на свідків та інших підозрюваних; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема погоджувати свої дії з іншими підозрюваними; може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, враховує тяжкість покарань, особу підозрюваного, та вважає наявними підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене Прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0000796 від 15.09.2023 року, - задовольнити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Якимівка, Запорізької обл., громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити її доставку до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 08 год. 00 хв. 06.10.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1