Справа № 159/6508/21 Провадження №11-кп/802/568/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000497, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_9 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кам`януха Камінь-Каширського (Маневицького) району Волинської області, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень компенсації моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в доход держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз №27 від 20.05.2020 року в розмірі 1307,60 гривень, №94 від 10.10.2019 року в розмірі 1570,10 гривень, №132 від 07.05.2020 року в розмірі 1961,40 гривень, №8239 від 18.03.2021 року в розмірі 2745,76 гривень, №СЕ-19/103-21/543-ІТ від 19.02.2021 року в розмірі 1307,60 гривень, №422 від 11.01.2020 року в розмірі 3768,24 гривень, №423 від 03.01.2020 року в розмірі 3768,24 гривень, №420 від 19.11.2019 року в розмірі 2512,16 гривень.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 25.06.2019 року на речові докази.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 19.06.2019 року, приблизно о 7 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автодорогою М-07 сполученням «Київ-Ковель-Ягодин» на 410 км + 400 м в напрямку з смт. Маневичі Волинської області до міста Ковель Волинської області неподалік села Уховецьк Ковельського району Волинської області, порушуючи п.п.2.3 (б), 10.1, 11.3, 14.2 (в) Правил дорожнього руху, затв. Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не переконався, що рух керованого ним автомобіля та здійснення маневру буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не оцінив дорожню ситуацію та не переконався в тому, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, хоча мав об`єктивну можливість виявити зустрічний транспортний засіб, і розпочав здійснення маневру обгону автомобіля марки «Volvo PH 13.500», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із спеціалізованим напівпричепом «Schwarzmuller SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій рухався водій ОСОБА_12 на автомобілі «Citroen C4 Grand Picasso», реєстраційний номер НОМЕР_4 , та допустив з ним зіткнення.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водiй автомобіля «Citroen C4 Grand Picasso», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: гематоми тім`яної ділянки голови, закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа та зліва - 7-10 по середньоключичних лiнiях з двобічним гематораксом, закритої тупої травми живота з множинними розривами печінки з гемоперитонеумом та з розвитком масивної крововтрати, саден підборіддя, шиї та обох колінних суглобів, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смертi потерпілого на місці події. Смерть потерпілого настала від масивної крововтрати внаслідок закритої тупоi травми тулуба - множинних переломів ребер справа та зліва з двобічним гемотораксом, множинних розривів печінки з гемоперитонеумом.

Крiм того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Citroen C4 Grand Picasso», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів основ 3-го пальця правої кисті з незначним зміщенням та проксимальної фаланги 5-го пальця без зміщення, якi за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були травмовані пасажири автомобіля «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_7 :

- ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді вивиху лівої стегнової кістки, закритого перелому голівки лівої стегнової кістки зi зміщенням, підшкірних гематом лівої гомілки, забійної рани по передній поверхні правої гомілки, післятравматичної невропатії лівого малогомілкового нерва, якi відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкостi за ознакою тривалого розладу здоров`я;

- ОСОБА_14 отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому лівоi променевої кістки, яке за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я,

- ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому основи першої плюснової кістки правої стопи із незначним зміщенням уламків та рiзано-рваних ран обох стоп, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я,

- ОСОБА_16 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки у верхній третині без зміщення, яке за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_7 вимог п.2.3 (б), 10.1, 11.3, 14.2(в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України вiд 10.10.2001 року № 1306.

Так, відповідно до вимог п.2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її змiну; п.10.1 - перед будь-якою зміною напрямку руху водiй повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.3 - на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмiтки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п.14.2 (в) - перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми необережними діями, які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.286 КК України (Том 3 а.с.81-87).

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, вказує на те, що апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Вважає, що висновок суду в частині призначеного покарання та можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є невірним, оскільки обставини, якими він обґрунтовує можливість застосування ст.75 КК України, є лише характеризуючими даними в загально-соціальному плані та не зменшують суспільної небезпеки, а також його вини у вчиненому злочині. Вважає наведені судом пом`якшуючі обставини не є такими, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Досягнення мети покарання, яка передбачена у ст.50 КК України, можливе в разі призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки (Том 3 а.с.99-106).

Не погоджуючись із вироком суду представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Окрім того вказує про безпідставність та незаконність часткового задоволення цивільного позову потерпілої безпосередньо до обвинуваченого. Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог та постановити новий, яким повністю задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 3500000 гривень (Том 3 а.с.108-111).

На адресу Волинського апеляційного суду 19.09.2022 року від захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає наведені в апеляційні скарзі прокурора посилання про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню вчиненого ним злочину не заслуговують на увагу. Так, судом вірно враховано особу винного, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, дані про особу, що ОСОБА_7 жодного разу не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Вважає справедливість покарання повинна визначатись з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі і потерпілих, а тому судом обґрунтовано взято до уваги думку потерпілих. Сторона захисту зауважує, що обвинувачений визнав цивільний позов ОСОБА_10 , покладаючись на розумність та справедливість призначеної суми моральної шкоди, на даний час надсилає кошти на рахунок потерпілої ОСОБА_10 . Враховуючи усі аргументи в сукупності, пом`якшуючі обставини та індивідуальний підхід до конкретних обставин конкретного кримінального провадження, вважає наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не є підставою для застосування до ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, просить залишити без змін оскаржений вирок (Том 3 а.с.119-124).

В судове засідання не з`явилися потерпілі та їх представник, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих та їх представника. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг; думку прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, щодо апеляційної скарги представника потерпілої поклався на розсуд суду; обвинуваченого та його захисника, які заперечили доводи апеляційних скарг, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та призвело до завдання чотирьом особам середньої тяжкості тілесних ушкоджень, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Доводи прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому покарання місцевим судом неправильно застосовано положень ст.75 КК України, і, як наслідок, необґрунтовано звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів апеляційного суду вважає необгрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України умотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою зокрема: обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції даних вимог закону дотримався.

Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке яке за формою вини є необережним злочином, за кваліфікацією, наведеною у ст.12 КК України, належить до тяжких злочин, за наслідками - спричинило смерть потерпілого та призвело до завдання чотирьом особам середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстнації відніс визнання вини і щире каяття, яке проявилось у критичному ставленні до вчиненого, висловленні глибокого жалю з приводу смерті ОСОБА_17 , вибаченні перед потерпілою ОСОБА_10 , відшкодуванні шкоди потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , відшкодуванні витрат лікувального закладу на лікування потерпілих (Том 1 а.с.58-60).

Обтяжуючих покарання обставини судом першої інстанції не встановлено.

Судом першої інстанції також враховано дані про особу ОСОБА_7 , а саме те, що він є особою з інвалідністю IIІ групи, позитивно характеризується за місцем проживання, приймає активну участь у житті села під час військової агресії, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та здійснює догляд і проживає з сином, який є особою з інвалідністю з дитинства, вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався.

На підставі наведених даних, а також часу, який минув після ДТП, позиції усіх потерпілих, у тому числі і доньки потерпілого, які просили не призначати ОСОБА_7 покарання пов`язаного з реальним позбавленням волі, стану здоров`я засудженого, який потребує оперативного втручання, його незадовільний майновий стан, оскільки після ДТП він втратив можливість господарювати, що раніше було основним джерелом прибутку, поведінку ОСОБА_7 , яка засвідчила душевний біль з приводу смерті іншої особи, а також реалії сьогодення, коли в умовах воєнного стану сім`я із неповнолітніми дітьми і особою з інвалідністю не може залишитись без підтримки батька і чоловіка, суд першої інстанції урахувавши всі обставини, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст.286 КК України, з додатковим покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, суд першої інстанції навів у вироку переконливі доводи про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а також вказав обставини, що пом`якшують його покарання, дані про обвинуваченого, які в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст.75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічна характеристика винуватого та інше.

Приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі та можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, суд першої інстанції в повному обсязі врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, характеризуючі дані на обвинуваченого, його поведінку та відношення до скоєного, який, як наведено вище, вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиро покаявся, висловив глибокий жаль з приводу смерті ОСОБА_17 , вибачився перед потерпілою ОСОБА_10 , відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, відшкодував витрати лікувального закладу на лікування потерпілих.

Суд першої інстанції також взяв до уваги перебування потерпілого ОСОБА_17 в стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд також приймає до уваги позицію усіх потерпілих, у тому числі і доньки померлого, які просили в суді першої інстанції не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, стан здоров`я обвинуваченого, який є особою з інвалідністю, потребує оперативного втручання, його незадовільний майновий стан, оскільки після ДТП втратив можливість господарювати, що раніше було основним джерелом прибутку, поведінку обвинуваченого під час апеляційного перегляду, яка свідчила про душевний біль з приводу смерті іншої особи. Враховано також реалії сьогодення, коли в умовах воєнного стану сім`ї із неповнолітніми дітьми, буде вкрай важко без підтримки батька та чоловіка, як годувальника сім`ї.

Крім цього апеляційний суд приймає та бере до уваги те, що його дружина час від часу перебуває за межами України і ОСОБА_7 повністю сам здійснює догляд за двома неповнолітніми дітьми та сином, який є особою з інвалідністю з дитинства.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що під час повномасштабної агресії РФ проти України обвинувачений позбавлений можливості служити в ЗСУ за станом здоров`я, проте здійснював і досі здійснює волонтерську допомогу українським військовим, як добросовісний, свідомий громадянин держави.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки та із подальшим застосуванням положень ст.75 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, тому не визнає його явно несправедливим, необґрунтованим, чи недостатнім для досягнення його мети.

Переконливих доводів, які б не були враховані судом першої інстанції та спростовували його висновки у частині достатності призначеного ОСОБА_7 покарання, прокурором в апеляційній скарзі не наведено, а судом першої інстанції вірно зазначено, що кара, як мета покарання, досягнута шляхом ухвалення обвинувального вироку, визначенням максимального іспитового строку і застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 про безпідставне та незаконне часткове задоволення цивільного позову потерпілої до обвинуваченого, та про наявність підстав для повного задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 3500000 гривень, то вони на думку апеляційного суду є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 у сумі 250000 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував ступінь моральних та фізичних страждань потерпілої від вчиненого ОСОБА_7 злочину і вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України, а тому підстав для зміни судового рішення в цій частині, як просить у апеляційній скарзі представник потерпілого, апеляційний суд не вбачає

Інші доводи апеляційних скарг не впливають на правильність прийнятого судом рішення, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційні скарги представника потерпілої та прокурора належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скаргипредставника ОСОБА_9 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді