Провадження № 1-кп/344/327/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, пенсіонерки, раніше не судимої, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила умисні дії, які виразились в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 07 лютого 2020 року Івано-Франківським міським судом в справі № 344/17379/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ухвалено рішення про зобов`язання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 усунути перешкоди ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 загальною площею 17,6 кв.м., власником якої він є, шляхом надання ОСОБА_8 примірників ключів від вхідних дверей вище зазначеної квартири, та зобов`язати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартири. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 будучи ознайомленими належним чином з рішенням суду від 07 лютого 2020 року, цього ж дня отримали копію вказаного судового рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою.

01 квітня 2020 року, за заявою ОСОБА_8 від 30 березня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61673034 із виконанням виконавчого листа № 344/17379/17 про зобов`язання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 усунути перешкоди ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , власником ? частки якої він є, шляхом надання ОСОБА_8 примірників ключів від вхідних дверей вище зазначеної квартири, також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61673066 із виконанням виконавчого листа № 344/17379/17 про зобов`язання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , не чинити ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою за вище вказаною адресою, після чого було повідомлено сторонам про відкриття виконавчого провадження та направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

01 червня 2020 року у Івано-Франківському апеляційному суді, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на рішення Івано-Франківського міського суду ухвалене 07 лютого 2020 року справа № 3444/17379/17, суд постановив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , будучи ознайомленими належним чином з постановою апеляційного суду від 01 червня 2020 року цього ж дня отримали копію вказаного судового рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_8 , яке 01 червня 2020 року, набрало законної сили.

Відповідно, починаючи з лютого 2020 року ОСОБА_7 протиправно, злісно, ігноруючи законне рішення суду № 3444/17379/17 та покладені на неї цим рішенням обов`язки, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно не надавала фактичного доступу ОСОБА_8 до вказаної квартири для користування, шляхом заміни замків вхідних дверей, чим умисно не виконувала рішення суду.

27 жовтня 2020 року державним виконавцем ОСОБА_10 було складено акт державного виконавця, яким встановлено, що виконавчий документ не виконано, після чого 30 жовтня 2020 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду, яку направлено ОСОБА_7 .

30 жовтня 2020 року державним виконавцем ОСОБА_10 було надіслано вимогу державного виконавця, якою зобов`язано ОСОБА_7 виконати виконавчий лист, виданий 20.03.2020 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області по справі №344/17379/17, а саме: усунути перешкоди ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 загальною площею 17,6 кв.м., власником якої він є, шляхом надання ОСОБА_8 примірників ключів від вхідних дверей вище зазначеної квартири та не чинити ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою.

04 лютого 2021 року державним виконавцем ОСОБА_10 було повторно складено акт державного виконавця що до перевірки виконання рішення суду та встановлено те, що рішення суду не виконано, 08 лютого 2021 року було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 3400 грн за фактом повторного не виконання рішення суду, яку направлено ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала повністю. Суду пояснила, що протягом тривалого часу ідуть судові процеси із співвласником квартири ОСОБА_8 , в якій вона проживає разом із мамою. Рішення суду від 07.02.2020 року, яким було зобов`язано їх із мамою не чинити перешкод вони не виконували в законному порядку, оскільки оскаржили його до апеляційного суду, а в подальшому до касаційної інстанції. Вважає, що виконавець не мав права приймати до примусового виконання вказане рішення суду та здійснювати будь-які дії по примусовому виконанні, оскільки рішення перебувала на стадії касаційного оскарження. Також, ними були оскаржені дії державного виконавця, який відрив виконавче провадження передчасно, ще до моменту набранням рішенням законної сили, що підтверджує законність їх дій щодо невиконання рішення суду. На момент розгляду цього кримінального провадження в суді, рішення суду від 07.02.2020року ними виконане повністю, ОСОБА_8 були надані ключі від квартири і на сьогоднішній день ніхто не чинить йому перешкод в її користуванні, він має вільний доступ до приміщення, власником якого являється. В зв`язку із наведеним, просить закрити відносно неї кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України в зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, про що подала відповідне клопотання.

Незважаючи на повне заперечення обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю підтверджується іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_2 . У зв`язку із тим що ОСОБА_9 та її матір`ю йому постійно чиняться перешкоди у користуванні його майном, він був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Коли отримав рішення суду, то звернувся до державного виконавчої служби для його виконання. В процесі виконання рішення державним виконавцем, була присутня також поліція і в примусовому порядку ОСОБА_9 відмовлялася його виконати, поводила себе агресивно, в подальшому чинила перешкоди в користуванні ним приміщенням, власником якого він є.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В нього на виконанні перебувало виконавче провадження по виконання виконавчого листа, виданого 20.03.2020року по справі №344/17379/17, а саме усунути перешкоди ОСОБА_8 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 . На декількаразові виїзди на місце виконання рішення суду ОСОБА_9 не було виконане, за що ним було винесено постанову про накладення штрафу на неї в розмірі 3400 грн. в подальшому, оскільки рішення суду добровільно виконано не було, ним було направлено Повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та виконавче провадження з цієї підстави завершено.

Як вбачається з Повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, яке зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» 12.03.2021 року за № 8580, головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМУ Міністерства юстиції ОСОБА_11 та начальником Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМУ Міністерства юстиції ОСОБА_12 подано вказано повідомлення з проханням вирішити питання щодо притягнення боржника ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення, а саме: зобов`язати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 усунути перешкоди ОСОБА_8 у користування квартирою АДРЕСА_2 житловою площею 17.6 кв.м, власником 1/2 частки якої він є, шляхом надання ОСОБА_8 примірників ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та зобов`язати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 житловою площею 17,6 кв.м., власником 1/2 частки якої він є.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року, позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди, задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 усунути перешкоди ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 загальною площею 17,6 кв.м., власником 1/2 частки якої він є, шляхом надання ОСОБА_8 примірників ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 загальною площею 17,6 кв.м., власником 1/2 частки якої він є. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 500,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 500,00 грн. відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 , ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_13 про визнання договору дарування частини квартири нелегітимним і безпідставним, позбавлення юридичного права спадкоємців першої черги претендувати на спадок, відмовлено.

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 лютого 2020 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 , ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_13 , про визнання договору дарування частини квартири нелегітимним і безпідставним (недійсним), позбавлення юридичного права спадкоємців першої черги претендувати на спадок відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Згідно постанови Верховного Суду від 06 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_7 , ОСОБА_9 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року в частині вирішення первісних позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди, та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_13 , про визнання договору дарування частини квартири нелегітимним і безпідставним, позбавлення юридичного права спадкоємців першої черги претендувати на спадок, залишено без змін.

01.04.2020 року Головним державним виконавцем ОСОБА_10 винесено постанови № 61673034 та № 61673066 про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам до відома та виконання.

27.10.2020 року Головним державним виконавцем ОСОБА_10 здійснено перевірку виконання вище зазначеного виконавчого листа, складено відповідний акт про те, що рішення суду у встановлений законом строк не виконано.

30.10.2020 року Головним державним виконавцем ОСОБА_10 винесено постанову накладення штрафу у зв`язку із невиконанням виконавчого листа та направлено сторонам до відома та виконання.

30.10.2020 року вимога державного виконавця боржнику ОСОБА_7 з метою з`явитися до Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМУ Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 09.11.2020 року для надання пояснень з приводу виконання чи невиконання рішення суду. На зазначений у вимозі час та дату боржник ОСОБА_7 не з`явилася та не повідомила причини своєї неявки.

04.02.2021 року Головним державним виконавцем ОСОБА_10 повторно здійснено перевірку виконання вище зазначеного виконавчого документа та встановлено, що рішення суду не виконано, складено акт державного виконавця.

08.02.2021 року Головним державним виконавцем ОСОБА_10 винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі у зв`язку з не виконанням виконавчого листа та направлено сторонам до відома та виконання.

Судом поза розумним сумнівом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 в належний спосіб рішення суду не виконала.

Щодо клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності, то слід зазначити наступне.

В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 з наступними змінами та доповненнями «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вказано на неприпустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність або невинність підсудного. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні трактуватися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок (ч.7 ст.284 КПК України).

Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Воно може виражатися у прямій відмові виконувати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання особи виконати судове рішення. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст.382 КК України, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу

Беручи до уваги, що згідно вимог ст.22 КПК України у кримінально-процесуальному законодавстві діє принцип змагальності сторін та на суд не покладено обов`язки в частині збирання додаткових доказів, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і доказах, які є неприпустимими, суд вважає, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду обвинуваченою, яка була вільною у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було. Обвинувачена не спростувала та не надала доказів того, що у неї не було прямого умислу на невиконання рішення суду, а таке не було виконано з причин, які від неї не залежать.

Відтак суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому їй кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження та кваліфікує її дії за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу винної; її вік; стан здоров`я; її майновий стан; вона офіційно не працює; неодружена; пенсіонерка; на утримання нікого немає; на обліку в лікарів психіатра та нарколога обвинувачена не перебуває.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім цього, з досудової доповіді Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області про обвинувачену ОСОБА_7 вбачається середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, яка просила призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обвинуваченої, яка просила про звільнення від кримінальної відповідальності, а також враховуючи дані про особу винної, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_7 слід призначити основне покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 382 КК України, і таке покарання буде достатнім, справедливим, співмірним та необхідним для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Визначене обвинуваченій покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.373-375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності, - відмовити.

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Копію вироку вручити обвинуваченій та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_14