Справа № 686/2540/24
Провадження № 1-кс/686/1532/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого ВРЗЗС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000010,

ВСТАНОВИЛА:

12 лютого 2024 року слідчий ВРЗЗС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням, погодженим із прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , про накладення арешту на грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюрами номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551, із забороною їх відчуження, розпорядження та користування, із метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Слідчий у судове засідання не з`явився, у клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без його участі та без участі прокурора, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.

Власник майна підозрюваний ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 направила до суду заперечення проти задоволення клопотання слідчого, у яких вказала, що 24.01.2024 слідчий уже звертався з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти та ухвалою слідчого судді від 26.01.2024 відмовлено у частині накладення арешту на вилучені під час особистого обшуку в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1550 доларів США. Однак, після відмови слідчим суддею у накладенні арешту на грошові кошти, останні у порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України ОСОБА_6 повернуті не були, утримуються слідчим без достатньої правової підстави, що виключає можливість накладення на них арешту судом. Окрім цього, просила врахувати, що кошти не належать особисто ОСОБА_6 , а були взяті у борг у брата ОСОБА_8 на підставі боргової розписки, надати яку неможливо у зв`язку із перебуванням брата за межами міста.

Положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України передбачено, що неприбуття слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на ці положення закону, слідча суддя дійшла висновку про можливість розгляду клопотання у відсутності прокурора, власника майна підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, належним чином повідомлених про дату та час судового розгляду.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали витребуваного судом клопотання у справі №686/2540/24 (проваження №1-кс/686/980/24), приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню із наступних підстав.

Слідчим управлінням ГУНП у Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000010, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до положень п. 3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Положеннями ч. 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідча суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно із ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчою суддею установлено, що 24.01.2024 ОСОБА_6 письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме про те, що « відповідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, строком на 30 діб, який вчергове Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 16 листопада 2023 року на 90 діб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, 24.02.2022 указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на військову службу (далі - громадяни призовного віку). Поряд з цим згідно ст. 22 даного Закону передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

П. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюються в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, - споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Отже, на період введення воєнного стану в Україні на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років за кордон на період дії воєнного стану, вирішив незаконно збагатитися, отримуючи грошові кошти від громадян України чоловічої статі за організацію перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.

З цією метою, ОСОБА_6 дізнався про те, що ОСОБА_9 має намір слідувати у країни Європейського Союзу задля уникнення мобілізації та домовився з останнім про особисту зустріч задля вчинення кримінального правопорушення.

Так, 23.01.2024, близько 12 год. 10 хв. ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_9 поблизу ТЦ «Магніт» по вул. Подільська, 21 в м. Хмельницький, де чітко вказав на умови незаконного перетину державного кордону України, які полягали у підшукуванні та забезпеченні шляхів його переправлення через державний кордон України, а також вказав на час, місце та спосіб незаконного перетину кордону, запропонувавши таким чином ОСОБА_9 організацію його незаконного переправлення через державний кордон України на території Республіки Словаччина, за що висунув вимогу про передачу ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 7000 доларів США, що в перерахунку у національну валюту згідно курсу Національного банку України становить 262164 гривні 70 копійок.

Також ОСОБА_6 усвідомлюючи, що перетин державного кордону України здійснюється незаконно, поза пунктом пропуску, передбачаючи можливість затримання працівниками правоохоронних органів або прикордонної служби, проінструктував ОСОБА_9 про неповідомлення ним обставин перетину державного кордону України та як себе поводити з працівниками правоохоронних органів в разі затримання.

В подальшому, продовжуючи свої умисні дії, 23.01.2024, близько 19 год. 25 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи біля ТЦ «Магніт» по вул. Подільська, 21 у м. Хмельницькому, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, за організацію незаконного перетину державного кордону України із Республікою Словаччина, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 7000 доларів США, що в перерахунку у національну валюту згідно курсу Національного банку України становить 262164 гривні 70 копійок, після чого був затриманий працівниками правоохоронного органу».

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до протоколу затримання від 23.01.2024, під час проведення особистого обшуку у ході затримання ОСОБА_6 у останнього, з-поміж іншого, було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551.

Зважаючи на те, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки грошові кошти у сумі 1550 доларів США належать йому на праві власності, останній набув статусу підозрюваного, оскільки 24.01.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, клопотання про арешт підлягає задоволенню.

Слідча суддя відхиляє аргументи сторони захисту про те, що грошові кошти не належать особисто ОСОБА_6 , оскільки взяті у борг у ОСОБА_8 на підставі боргової розписки, у зв`язку із тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин ні підозрюваним, ні його захисником надано не було.

Окрім того, пояснення захисника указують на отримання грошей у борг, тоді як за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Отже, пояснення щодо отримання ОСОБА_6 грошових коштів у борг навпаки підтверджують факт перебування грошових коштів саме у власності підозрюваного та подальшу можливість накладення слідчим суддею на них арешту як на майно підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Щодо аргументів захисника підозрюваного про пропуск слідчим 48-годинного строку звернення до суду з метою вирішення клопотання про накладення арешту на майно, слідча суддя уважає за необхідне зазначити наступне.

Ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчою суддею встановлено, що 24.01.2024 слідчим було подано клопотання про арешт ряду речей, у тому числі грошових коштів, вилучених 23.01.2024 під час проведення особистого обшуку в ході затримання ОСОБА_6 , щодо яких ініційоване означене клопотання, із зазначенням підстави такого арешту - збереження майна як речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.01.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання у частині накладення арешту на вилучені у ОСОБА_6 особисті кошти, зокрема: грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551 та грошові кошти у сумі 2760 грн., купюри наступних номіналів: 1000 грн. БН 4669545; 1000 грн. АН 5343166; 200 грн. ПЄ 5837806; 200 грн. ВЄ 2995788; 100 грн. АВ 4720078.; 100 грн. ЕЄ 9697439; 50 грн. АБ 9023175; 20 грн. АК 0704294; 20 грн. АР 2546008; 20 грн. ЕЗ 6101526; 20 грн. ЕЗ 6061710; 20 грн. ЕА 5087327; 10 грн. ЮБ 7869754, у зв`язку із їх невідповідністю критеріям речових доказів.

Таким чином, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна - грошових коштів із метою їх збереження як речових доказів було подане слідчим у встановлений законом сорока восьми годинний строк і після відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання про їх арешт кошти мали бути повернуті ОСОБА_6 у зв`язку із втратою їх статусу як тимчасово вилученого майна.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Однак, допущена слідчим бездіяльність щодо неповернення майна, у арешті якого слідчим суддею відмовлено, не є предметом розгляду даного клопотання і не є підставою для відмови у накладенні арешту на грошові кошти за іншою підставою з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а може бути оскаржена у порядку ст. 303 КПК України як бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

У даному випадку клопотання подане не відносно майна як тимчасового вилученого, оскільки оцінка грошовим коштам як тимчасово вилученого у ході особистого обшуку затриманого майна надавалася судом при розгляді 26.01.2024 клопотання про їх арешт з метою їх збереження як речових доказів і після того майно по суті втратило свій статус тимчасово вилученого, а у слідчого відповідно виник обов`язок щодо їх повернення.

Проте КПК України не пов`язує вирішення клопотання про арешт майна, у тому числі шляхом його задоволення, із встановленням його місцезнаходження та саме по собі виконання чи невиконання слідчим у подальшому обов`язку щодо повернення грошових коштів, у арешті яких відмовлено, ОСОБА_6 , у випадку встановлення такого, не указує на неможливість їх арешту із покладенням заборон щодо їх відчуження, розпорядження та користування, навіть при фактичному їх знаходженні у володінні ОСОБА_6 .

Окрім того, жодною нормою КПК України не встановлено заборони накладення арешту на майно у зв`язку із його перебуванням у фактичному володінні підозрюваного.

Не містить КПК України також і норм, які би забороняли ініціювати накладення арешту щодо ідентичного майна, але за іншими правовими підставами, визначеними ч. 2 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню.

А тому клопотання слідчого є обґрунтованим.

Приходячи до такого висновку, слідча суддя ураховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчою суддею не установлено.

Ураховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку накласти арешт із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такий захід забезпечення кримінального провадження не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку слідчої судді, призведе до неможливості його збереження та може призвести до перетворення, передачі, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідча суддя -

постановила:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Виконання ухвали доручити слідчому ВРЗЗС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_10 .

Ухвала про арешт виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення; якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідча суддя