Провадження №11-кп/801/169/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі :

головуючого:судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режиім відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_8 не довів, що став на шлях виправлення, а тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для задоволення його клопотання відсутні.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 та задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке з покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання на певний строк.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 відбув покарання 17 років 11 місяців довічного позбавлення волі. Подальше його тримання під вартою є таким, що порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, не відповідає рішенню «Пєтухов проти України №2» у справі № 41216/13. Засуджений ОСОБА_8 офіційно працевлаштований у Вінницькій колонії виконання покарань №1 з 2011 року, що вказує на те. що він став на шлях виправлення та до нього можливо застосувати зміну невідбутої частину покарання більш м`яким.

Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , його захисника- адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили задовольнити, міркування прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, дослідивши особову справу засудженого обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона -не підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, аргументуючи це тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення та призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_8 в установі виконання покарань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Отже, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

ОСОБА_9 засуджений вироком Апеляційного суду Луганської області від 29.10.2008 за п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного суду України від 03.03.2009 зазначений вирок змінений в частині виключення кваліфікуючої ознаки дій засудженого, в решті вироку суду залишений без змін.

На даний час ОСОБА_9 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Відповідно до матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 , останній за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, за період відбування покарання неодноразово порушував установлений порядок відбування покарання, за що на останнього були накладенні дисциплінарні стягнення. ОСОБА_8 не бере активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та інших заходах соціально-виховного характеру.

Згідно з висновком щодо ступеню виправлення засудженого ОСОБА_8 отримав 41 бал, що свідчить про те, що останній не став на шлях виправлення.

Зокрема, в матеріалах провадження наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , у якому зазначено, що комісія установи 14.03.2023відмовила ОСОБА_8 у можливості представлення його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як засудженому, що не став на шлях виправлення.

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, які належним чином оцінені судом першої інстанції, навіть за додержання ним правил поведінки в установі, посередньої характеристики, підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною, такі відомості не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_8 , які б вказували, що останній став на шлях виправлення, а невідбута частина призначеного йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_8 та досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Пєтухов проти України, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому суд не зобов`язаний автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Таке рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість наразі констатувати, що засуджений ОСОБА_8 у період відбування покарання своєю поведінкою засвідчив успішність процесу виправлення, а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням чи умовно-достроковим звільненням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для скасування судового рішення немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4