Справа № 459/2149/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1103/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 , ч.2 ст. 146 та ч.1 ст.135 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2023 року за ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 135 КК України, -

встановила:

вироком Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2023 року ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.2 ст. 146 та ч.1 ст.135 КК України та призначено їй покарання: за ч.2 ст. 121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 146 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст. ст.74 п.5, 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання за цією статтею у зв`язку із закінченням строків давності. Згідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання відраховувати з часу затримання ОСОБА_6 з 17.05.2019 року .

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 16.05.2019 року близько 22.00 год., під вигаданим приводом, із застосуванням психологічного навіювання, увійшовши в довіру до малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спонукала її прослідувати до належної своїй матері квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшого незаконного позбавлення волі, та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , у зв`язку з прихованим неприязним ставленням до неї. ОСОБА_9 , не підозрюючи наявності загрози своєму життю і здоров`ю, не викривши злочинного наміру ОСОБА_6 , прослідувала з нею у приміщення вищезазначеної квартири, де ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що у приміщенні окрім неї та потерпілої нікого немає, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, маючи умисел на позбавлення волі ОСОБА_9 , розуміючи характер своїх протиправних дій, за допомогою мотузки зв`язала руки малолітньої ОСОБА_9 , та за допомогою клейкої стрічки зв`язала їй ноги і закрила рот, унеможлививши потерпілу викликати допомогу, та в подальшому незаконно утримувала її в приміщенні вищевказаної квартири у період з 22.00 години 16.05.2019 до 08.30 години 17.05.2019, замкнувши вхідні двері зазначеної квартири на замок, та покинувши дану квартиру з потерпілою, де остання взагалі не бажала перебувати і яку вона не могла самостійно вільно залишити, хоча бажали цього, та була звільнена із вищевказаної квартири наступного ранку.

Таким чином, ОСОБА_6 , обгрунтовано підозрюється у незаконному позбавленні волі, вчиненому щодо малолітньої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , зв`язавши руки малолітньої ОСОБА_9 за допомогою мотузки, ноги за допомогою клейкої стрічки, закривши її рот, після заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи той факт, що потерпіла перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, завідомо, умисно залишила ОСОБА_9 без допомоги в небезпечному для життя стані у період з 22.00 години 16.05.2019 року до 08.30 години 17.05.2019 року у квартирі за адресою : АДРЕСА_2 замкнувши вхідні двері зазначеної квартири на замок, та з місця вчинення кримінального правопорушення втекла.

Таким чином, ОСОБА_6 , обгрунтовано підозрюється у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, мав змогу надати допомогу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 , незаконно утримуючи малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні квартири АДРЕСА_3 в період з 22 :00 год. до 22:20 год. 16.05.2019 року на грунті особистої образи , маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень , та заподіяння особливого нестерпного фізичного болю , періодично наносила численні удари своїми руками та ногами , а також дерев`яною табуреткою і металевим молтком , в різні частини голови та тіла ОСОБА_9 , спричинивши їй особливо тяжкі страждання, нестерпну фізичну біль , мучення, тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа- вдавленого перелому тімяної кістки зліва, вдавленого перелому тімяної кіски по передній лінії , лінійних переломів лобної кістки зліва, соскоподібного відростка правої скроневої кістки, лінійного перелому виличної дуги, забою головного мозку важкого ступеню з ураженням лобної частки зліва, множинних забійних ран волосистої частини голови та обличчя, , ран в тім`яній ділянці голови в центрі та зліва, , в лобній ділянці волосистої частини голови справа від умовної центральної лінії , в лівій брівній ділянці, в лівій вилично скроневій ділянці, синця на повіках лівого ока, синця дугоподібної форми на передньо-боковій поверхні шиї зліва, синця на задньо-боковій поверхні грудної клітки справа на рівні реберної дуги , садна на передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу , які відносяться : синці, садно- до легкого тілесного ушкодження, перелом вмличної дуги зліва до тілесного ушкодження середньої важкості по ознаці тривалого розладу здоров`я; переломи кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку важкого ступеня тяжкості- до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому способом, що має характер особливого мучення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченої ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить змінити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 14.09.2023 року у зв`язку із тяжкістю призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.2 ст. 121 КК Україниіз застосуванням ст.69 КК Україниу виді 6 (шести) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 146 КК Україниу виді 2 (двох) років позбавлення волі. Згідно ч. 1 ст. 70 КК Українишляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_6 вину свою визнала, однак більшу половину того, що відбулося 14.09.2023р. вона не пам`ятає, тому не могла розповісти про не в судовому засіданні. Проте незважаючи на це, ОСОБА_6 щиро розкаялася у вчиненому, попросила вибачення у потерпілої, вказала, що не хотіла щоб так сталося. Окрім того, ОСОБА_6 в суді зазначила, що дуже би хотіла повернути час назад і все виправити.

Захисник звертає увагу, що у ОСОБА_6 за час її перебування під вартою, а це 4 роки 4 місяці, значно погіршилось здоров`я. В процесі розгляду даної справи в суді першої інстанції, через незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , суд кілька разів відкладав судове засідання. Окрім того, ОСОБА_6 перебуваючи під вартою перенесла оперативне втручання. Проте жодного покращення її здоров`я не має.

Наголошує, що ОСОБА_6 лише 32 роки. На утриманні вона має неповнолітню доньку, якій потрібна мама.

Просить звернути увагу, що на даний час, здоров`ю потерпілої нічого не загрожує. ОСОБА_6 ще на досудовому слідстві пропонувала відшкодувати лікування потерпілій, однак її бабуся відмовилася. Тобто ОСОБА_6 із самого початку намагалася зробити все, аби допомогти потерпілій.

Вважає, що при наявності кількох пом`якшуючих обставин, що суд мав усі можливості та підстави застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 років. На думку захисника, таке покарання було б справедливим, розумним, достатнім для виправлення ОСОБА_6 та відповідало б нормам матеріального і процесуального права.

На цю апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав заперечення в яких просить таку залишити без задоволення, а вирок Сокальського районного суду Львівської області від 14.09.2023 року без змін. Вважає, що покарання обвинуваченій призначено із дотриманням ст.ст. 65, 66, 67, 70 КПК України.

На апеляційний розгляд потерпіла, законний представник потерпілої не з`явились, представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуваний вирок без змін, а тому їх неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, просив оскаржуваний вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 121 , ч.2 ст. 146 та ч.1 ст.135 КК України апелянтом не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується доводів апелянта про доцільність застосування до обвинуваченої при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно роз`яснень наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині; вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Як передбачено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував, що обвинувачена вчинила тяжкий злочин, особу винної, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, вину визнала, на обліку в лікаря-психіатра та в лікаря-нарколога не знаходиться, позитивно характеризується по місцю проживання, обставини вчинення кримінального правопорушення, діяння обвинуваченої, що призвели до тяжких наслідків. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, судом визнано щире каяття. Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, визнано рецидив, вчинення злочину, щодо малолітньої особи.

З приводу доводів апелянта про наявність щирого каяття, повного визнання вини, то на переконання колегії суддів, слід враховувати, що саме по собі визнання своєї вини не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання стало результатом тривалого роздуму і впертої внутрішньої боротьби, свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. Стан щирого каяття характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність.

Крім цього, норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про особу обвинуваченої на правильність призначеного судом покарання не впливають.

На переконання колегії суддів, відсутні правові підстави для призначення обвинуваченій покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи конкретні обставини справи в їх сукупності та дані про особу винної, а описані вище дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання, обтяжуючі обставини, дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, а саме ч.2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі, а не застосування ст.69 КК України.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів та підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченої немає.

Будь-яких даних про те, що обвинувачена ОСОБА_6 у зв`язку із станом здоров`я не може перебувати у місцях позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни вироку суду першої інстанції, у справі не встановлено, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін,апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4