Справа № 127/3788/23
Провадження №11-кп/801/1076/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 (in absentia) в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження №0000214, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.11.2022 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця хутора Сокольський Усть-Лабинського району Краснодарського краю Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України та призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_10 вирішено обраховувати з дня його затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_10 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Судом установлено, що 15.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних Зборів РФ ОСОБА_10 , будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що діє всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушує принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. Зазначене рішення Державної думи Федеральних зборів РФ було частиною злочинного плану, оскільки сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою. Такі дії ОСОБА_10 призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Крім того 22.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних Зборів РФ ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що діє з іншими співучасниками всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою. Зазначене рішення Державної думи Федеральних зборів РФ було частиною злочинного плану, оскільки сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою. Такі дії ОСОБА_10 призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.3 ст.110 КК України, тобто умисних діях, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст. 65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, оскільки обвинуваченим вчинено два умисних особливо тяжких злочини, є одним з депутатів Державної Думи Федеральних зборів РФ та представників законодавчої влади держави-агресора, який проголосував за війну в Україні, за захоплення суверенної держави України. Також ОСОБА_10 є особою, на яку накладено персональні санкції в багатьох країнах світу, таким чином призначене йому покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, не відповідає загальним засадам призначення покарання, і є відносно м`яким та ніяким чином не відповідає принципу індивідуалізації покарання, а тому на думку прокурора останньому слід призначити більш суворе покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні з підстав, викладених в ній та просила задовольнити її в повному об`ємі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

У зв`язку зі здійсненням спеціального судового провадження (in absentia) обвинувачений ОСОБА_10 повідомлявся про проведення апеляційного розгляду відповідно до положень ст. 323, 297-5 КПК України шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду https://vna.court.gov.ua, а також публікації такого повідомлення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр» від 03.10.2023 (№ 198 (7596)).

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, місцевий суд встановив фактичні обставини провадження і дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим), суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 110 КК України суд врахував позицію сторони обвинувачення щодо міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, висловлене у ЗМІ та зафіксоване у протоколах огляду, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій.

Окрім того за визначенням, що містяться у ст. 64 КК України - довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк. При цьому такий вид покарання не застосовується до осіб, що вчинили злочини у віці понад 65 років.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент вчинення злочину виповнилось понад 65 років, покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути призначено.

З урахування вищевикладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407,419 КПК України, апеляційний су

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000214, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.11.2022 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України залишити без змін.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію ухвали, яка підлягає врученню ОСОБА_10 , вручити захиснику, а інформацію про ухвалу опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Вінницького апеляційного суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: