КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/332/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 357/5470/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з використанням систем відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів у системі EasyCon, апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000180, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 194 КК України про арешт майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час розгляду вищевказаного клопотання в суді першої інстанції.

При винесенні оскаржуваної ухвали про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчим суддею не враховано, що зазначене майно необхідно буде використовувати як доказ у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, пояснення власника майна, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000180 від 27.06.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358. ч. 2 ст. 194 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, підробила документи, на підставі яких оформлено дозвільні документи на проведення реконструювання житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 від 27.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Однак 26.07.2023 року склад кримінального правопорушення перекваліфіковано за ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку зі вставленням кваліфікуючої ознаки - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, та досудове розслідування визначено СВ Білоцерківського РУП.

Крім цього, до Білоцерківського ВП надійшла ухвала слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 , про внесення відомостей за заявою ОСОБА_9 про вчинення відносно неї злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що до Білоцерківського РУП надійшла ухвала слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 , про внесення відомостей за заявою ОСОБА_9 щодо вчинення відносно неї злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, в якій вона просить прийняти міри до співвласника буд. АДРЕСА_1 , а саме кв. 1 та 5 ОСОБА_7 , яка самостійно, без наявності дозвільних на те документів, знесла частину спільного будинку та проводить будівельні роботи, чим умисно пошкоджує чуже майно, належне співвласникам будинку, та завдає шкоди в особливо великих розмірах.

Відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002530 від 04.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

26.07.2023 року матеріали досудових розслідувань № 0000180 від 27.06.2019 року та № 0002530 від 04.09.2019 року об`єднано, враховуючи те, що по даним матеріалам досудового розслідування, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами), а саме ОСОБА_7 , та призначено основний номер № 0000180.

Так, допитана ОСОБА_10 показала, що у неї та членів її сім`ї на праві приватної часткової власності перебувають кв. АДРЕСА_3 та земельна ділянка за кадастровим номером :04:012:0051 та що її сусідка ОСОБА_7 проводить будівельні роботи квартир № 1 та № 5 вказаного будинку. ОСОБА_10 вказує, що ОСОБА_7 отримала будівельний паспорт з порушенням вимог п. 2.1 Наказу № 103 від 05.07.2011 «Про затвердження порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», а саме без отримання згоди власників усіх квартир будинку, та через прибудову нової частини з фундаментом (квартир № 1 та № 5 ) до старої будівлі без фундаменту, належній ОСОБА_11 , відбувається руйнування квартир її сім`ї.

Зазначено, що на даний час з квітня 2018 року у вказаних приміщеннях проводяться ремонтні та будівельні роботи за замовленням ОСОБА_7 на підставі будівельного паспорта щодо об`єкта: «Реконструкція частини індивідуального житлового будинку (квартира № 1 та № 5) з двоповерховою прибудовою» за адресою: АДРЕСА_1 , хоча 18.04.2018 року громадянці ОСОБА_7 видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, а саме ч. 4 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №103. Однак ОСОБА_7 не виконала припис та її було притягнуто до адміністративної відповідальності. ОСОБА_7 продовжувала будівельні роботи квартири АДРЕСА_1 . Так щодо ОСОБА_7 головним спеціалістом відділу державного архітектурно-будівельного контролю БМР ОСОБА_12 складено декілька приписів про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які були не виконані та не скасовані Київським окружним адміністративним судом. Також у подальшому ОСОБА_13 паспорт на реконструкцію частини індивідуального житлового будинку (квартири № 1 та № 5 ) з двоповерховою прибудовою АДРЕСА_1 , від 19.02.2018 року скасовано у зв`язку з невиконаннями приписів та з метою дотримання вимог чинного законодавства України.

Крім того, під час досудового розслідування слідчим ОСОБА_14 до Київського НДЕКЦ призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, відповідно до висновку якої від 12.08.2021 № КСЕ-19/111- 20/49418, будівельні роботи з реконструкції частини індивідуального житлового будинку (квартири №1 та №5) з двоповерховою прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 , виконані без дозвільних документів, які дають право на виконання будівельних робіт та вважаються самочинним будівництвом згідно ч. 7 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не відповідають вимогам ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі зміною № 1 (п. 4.6.1), ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» (п.9.10- 9.11).

23.11.2023 року прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про арешт майна на квартири №1 та №5 з двоповерховою прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною на проведення будівельних та ремонтних робіт.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023 року залишено без задоволення клопотання прокурора.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на вищевказане майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000180, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 194 КК України про арешт майна, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3