Справа №:755/1320/24
Провадження №: 1-кс/755/306/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000929 від 13.09.2014 року, про надання дозволу на проведення обшуку,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним клопотанням у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000929 від 13.09.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 109, ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 332-1, ч. 2 ст. ПО, ч. 1 ст.158, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст.387, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 332-1 КК України.

У клопотанні слідчого зазначено, що ОСОБА_4 у лютому-березні 2014 року сприяв військовому вторгненню рф на суверенну територію України, а саме - АР Крим, шляхом безпосередньої участі у блокуванні підрозділів Збройних Сил України, які намагалися увійти на півострів для відсічі російської збройної агресії. Вказані дії сприяли захопленню частин національних військових формувань адміністративних будівель органів державної влади.

Поряд з цим, громадянин України ОСОБА_4 , з метою вчинення умисних дій, що мали на меті зміну меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, з лютого 2014 року, перебуваючи на території АР Крим, вчиняв активні дії, направлені на допомогу проросійським політичним партіям, що діють на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також військовим іноземної держави, яка вчинила акт збройної агресії проти України шляхом участі у блокуванні та захопленні критичних інфраструктурних, адміністративних та військових об`єктів.

З цією метою, ОСОБА_4 виконував завдання щодо забезпечення охорони громадського порядку, взяття під охорону об`єктів цивільної інфраструктури, державних підприємств, створення блокпостів у різних населених пунктах на критерії Автономної Республіки Крим та чергування на них, зокрема, на пункті пропуску «Чонгар», що підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження. Крім цього, ОСОБА_4 вчиняв інші дії на шкоду суверенітету та територіальній цілісності України.

Разом з тим, як зазначено у клопотанні, ОСОБА_4 на даний час проживає на підконтрольній Україні території, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. Крім того, ОСОБА_4 підтримує зв`язок з особами, які перебувають на ТОТ АР Крим та можуть бути причетними до протиправної діяльності проти суверенітету України, для чого використовує власний мобільний телефон з сім-карту оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 та ПЕОМ. Вказані речі знаходяться за адресою його проживання.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному недоторканність житла чи іншого володіння особи. Згідно із цією статтею не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У свою чергу, ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 234 Кримінального - процесуального кодексу України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук - це слідча дія, що являє собою процесуальне примусове обстеження приміщень, місцевості, окремих осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Залежно від об`єкта обшук поділяється на три види: 1) обшук приміщень: а) житла чи іншого володіння особи; б) службових і виробничих приміщень підприємств, установ, організацій; 2) обшук місцевості /саду, городу, подвір`я, ділянок лісу, поля тощо/; 3) обшук особи /ч. 3 ст. 208 КПК/.

Фактичною підставою для проведення обшуку є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення його мети. До них, зокрема, можна віднести достатні відомості про те, що знаряддя кримінального правопорушення або майно (речі й цінності), здобуте у результаті його вчинення, а також інші предмети і документи, що мають значення для розкриття правопорушення чи забезпечення цивільного позову, відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення знаходяться в певному приміщенні або місці чи в якої-небудь особи.

Обшук проводиться також і в тому випадку, коли є достатні дані про те, що в певному приміщенні або місці знаходяться розшукувані особи, трупи чи тварини. Такі дані можуть бути одержані кримінальним процесуальним шляхом і міститися в матеріалах кримінального провадження /у показаннях та інших повідомленнях громадян і посадових осіб, заявах, поясненнях, рапортах/, у протоколах слідчих (розшукових), негласних слідчих /розшукових/ дій та ін.

Ці дані також можуть бути отримані оперативно-розшуковим шляхом.

У свою чергу, поняття житла, іншого володіння особи визначене у ч.2 ст.233 КПК, де вказано, що під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також усі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Окремо необхідно наголосити, що постанова Пленуму ВСУ від 28 березня 2008 року № 2 «Про деякі питання застосування судами України законодавства при дачі дозволів на тимчасове обмеження окремих конституційних прав і свобод людини і громадянина під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, дізнання і досудового слідства» звертає увагу судів на те, що згідно з практикою ЄСПЛ вжите у п. 1 ст. 8 Конвенції поняття «житло» охоплює не лише житло приватної особи.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Бакланов проти Росії» /рішення від 9 червня 2005 р./, так і в справі «Фрізен проти Росії» /рішення від 24 березня 2005 р./, ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Окрім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 4 ст. 234 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; 5) за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

У той же час, слідчим ані в судовому засіданні, ані в клопотанні не доведені обставини, на які він посилається, зокрема, не доведено те, що ОСОБА_4 дійсно на даний час проживає за вказаною у клопотанні адресою, крім того не доведено, які саме документи знаходяться у зазначеному в клопотанні приміщенні та яке значення вони мають для встановлення обставин указаного кримінального правопорушення, а також те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про які йдеться у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволені вказаного клопотання.

Керуючись ст. ст. 110, 234-236 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000929 від 13.09.2014 року, про надання дозволу на проведення обшуку у житловому приміщенні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: