Справа №585/10/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/222/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_6 , в якому просить звільнити його умовно - достроково від відбування покарання відповідно до ст. 537, 539 КПК України, строк який залишився 2 роки. В зв`язку з тим, що він став на шлях виправлення, та більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень. Після звільнення планує мешкати за адресою: АДРЕСА_1 . з матір`ю ОСОБА_7 , 1954 року народження.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2022 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні його клопотання.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, оскільки його ставлення до праці не відоме, так як протягом часу перебування в місцях відбування покарання, працевлаштований не був, у зв`язку з власним небажанням працювати. Даних у суду щодо сумлінної поведінки, яких би було достатньо для врахування при застосуванні умовно-дострокового звільнення, немає. Сукупність встановлених даних свідчить, що поведінка ОСОБА_6 за час відбування покарання, не підтверджує його виправлення. Крім цього, суд відмічає що останнє клопотання ОСОБА_6 про УДО розглядалося в березні 2021 року, а з того часу пройшло занадто мало часу для того щоб зробити висновок про те що засуджений став на шлях виправлення.

Не погодившись з таким рішення суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , зазначає, що висновками суду першої інстанції не погоджується.

В судове засідання засуджений, його захисник та прокурор не з`явились. При цьому, від прокурора та захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 надійшли клопотання про проведення апеляційного розгляду без їх участі. Колегія суддів вважає за можливе провести дане судове засідання і без участі засудженого ОСОБА_6 виходячи з таких обставин.

Про призначення апеляційного розгляду даного кримінального провадження на 09 год. 00 хв. 15 січня 2024 року засуджений ОСОБА_6 був повідомлений завчасно, шляхом направлення поштового повідомлення на адресу ДУ «Роменська ВК(№56)», та в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення, що свідчить про сповіщення останнього про призначене судове засідання.

Однак, участь засудженого виявилась неможливою, оскільки за повідомленням працівників ДУ «Роменська ВК №56» ОСОБА_6 вибув з установи ДУ «Роменьска ВК №56» по відбуттю строку покарання, а тому працівниками зазначеної установи неможливо забезпечити його участь при розгляді його апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснити розгляд даного провадження за відсутності апелянта - засудженого ОСОБА_6 з врахуванням того, що його явка при апеляційному розгляді не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища та подальше відкладення апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали, яка перебуває в Сумському апеляційному суді з липня 2022 року, тобто понад 1 рік, на невизначений термін, не буде сприяти ефективності кримінального провадження та дотримання розумних строків судового розгляду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. У мовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання суду, «сумлінна поведінка» означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень і відсутність стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених. Така поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а й те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності у поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 засуджений 15.11.2010 року вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ст.115 ч. 1, 296 ч.4, 70 КК України до 13 років позбавлення волі.

Відповідно постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.08.2010 року строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 05 серпня 2010 року.

Вироком Славяносербського районного суду Луганської області від 20 листопада 2012 року ОСОБА_6 засуджений за ч.І ст.309 КК України, до 1 року позбавлення волі. Згідно ст.71 ч.І КК України до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запоріжської області від 15.11.2010 року у виді позбавлення волі на строк 10 років і остаточно ОСОБА_6 визначено покарання на строк 11 років позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2020 року приведено у відповідність вирок від 20.11.2020 року Слов`яносербського районного суду Луганської області відносно ОСОБА_6 ;

Згідно характеристики на засудженого затвердженої Начальником ДУ «Роменська ВК №56» ОСОБА_9 від 28.04.2020 року ОСОБА_6 є засудженим за особливо тяжкий злочин, характеризується посередньо. У відношенні до представників адміністрації намагається бути ввічливим, на профілактичних обліках в установі не перебуває, за характером спокійний , законні вимоги від адміністрації виконує під контролем, на основному виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з власним небажанням працювати.

Протягом 2020 року Роменським міськрайсудом клопотання ОСОБА_6 про умовно дострове звільнення розглядалися двічі - 25 травня та 19 жовтня 2020 року і двічі суд приймав рішення про відмову в задоволенні клопотання. Ухвалами Сумського апеляційного суду від 3 грудня 2020 року та 30 березня 2021 року, рішення суду першої інстанції залишені без змін.

Згідно відомості ОСОБА_6 , має 3 заохочення у виді подяк, дві з яких у 2017 році і одна в 2020 році. Також мається 4 стягнення, з яких 3 догани і одна сувора догана, всі стягнення вважаються такими, що погашені, так як останнє було застосовано 7 вересня 2012 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно- дострокового звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, оскільки його ставлення до праці не відоме, так як протягом часу перебування в місцях відбування покарання, працевлаштований не був, у зв`язку з власним небажанням працювати. Даних у суду щодо сумлінної поведінки, яких би було достатньо для врахування при застосуванні умовно-дострокового звільнення, немає. Сукупність встановлених даних свідчить, що поведінка ОСОБА_6 за час відбування покарання, не підтверджує його виправлення.

Крім цього, останнє клопотання ОСОБА_6 про УДО розглядалося в березні 2021 року, а з того часу пройшло занадто мало часу для того щоб зробити висновок про те що засуджений став на шлях виправлення.

Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків та відсутність не погашених стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4