Справа № 372/6186/23
Провадження № 1-кп-131/24
В И Р О К

іменем України

29 січня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 05.05.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Обухів, Київської області, громадянина України, освіта середня - технічна, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 17.01.2022 Обухівським районним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді виправних робіт строком 6 місяців із відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2022 року ОСОБА_5 засуджений вироком Обухівського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді виправних робіт строком 6 місяців із відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку.

22 лютого 2022 року до Обухівського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області надійшов вирок Обухівського районного суду Київської області від 17.01.2022 відносно засудженого ОСОБА_5 та останнього було поставлено на облік. 24 березня 2022 року йому роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді виправних робіт, доведено наслідки ухилення від відбування покарання та порушення порядку та умов його відбування, про що відібрано підписку. На час постановки на облік в органі пробації ОСОБА_5 був працевлаштований в ТОВ «Економ Плюс», що підтверджується довідкою з місця роботи.

08 квітня 2022 року ОСОБА_5 був звільнений з ТОВ «Економ Плюс» на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, чим порушив вимоги ч.1 ст. 42 Кримінально-виконавчого кодексу України.

28 квітня 2022 року до ОСОБА_5 було застосовано застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно ст.389 КК України, про що ОСОБА_5 був ознайомлений під розпис. Того ж дня, ОСОБА_5 було вручено направлення до центру зайнятості населення для працевлаштування та про результати працевлаштування був зобов`язаний повідомити уповноважений орган з питань пробації до 06.05.2022 року.

У подальшому, ОСОБА_5 , з метою ухилення від відбування покарання, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді невиконання рішення суду в частині призначеного покарання, та бажаючи настання таких наслідків, шляхом невідвідування без поважних причин центру зайнятості та не відвідування місця працевлаштування, не відбував покарання у виді виправних робіт, чим допустив невиконання засудженим, який відбуває покарання у виді виправних робіт обов`язків визначених ст. 41 Кримінально-виконавчого кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, показав, що дійсно був засуджений вироком Обухівського районного суду від 17.01.2022 року по ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді виправних робіт з відрахуванням 10% із суми заробітку в дохід держави. На час розгляду кримінального провадження він був працевлаштований, однак 08.04.2022 року був звільнений з роботи з ТОВ «Економ Плюс» за угодою сторін. До цього часу не працевлаштувався, хоча працівниками пробації з ним проводилась відповідна роз`яснювальна робота та він усвідомлював необхідність виконання вироку суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, не мають сумнівів у добровільності позицій, а також роз`яснено про позбавлення права оскаржити вказані обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена, а його умисні дії які виразились в ухиленнні засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт правильно кваліфіковано по ч.2 ст.389 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_5 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Суд виключає зазначену органами досудового розслідування пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття, оскільки вважає, що щире каяття ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловлені жалю з приводу вчиненого, бажанні виправити ситуацію, що склалася та прагненні усунути заподіяну шкоду, тобто, щире каяття, як внутрішнє переживання особи, повинно віднайти свій зовнішній прояв. Вазане твердження є помилковим сприйняттям формального визнання обвинуваченим своєї вини.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше судимий, в період невідбутого покарання за попереднім вироком повторно вчинив навмисне кримінальне правопорушення, що вказує на те, що належних висновків для себе обвинувачений не зробив та на шлях виправлення не став. Будучи молодою, фізично-здоровою людиною, працездатним навмисно ухилився від виконання призначених за рішенням суду виправних робіт. У той час, як обов`язковість рішень суду є конституційним принципом правосуддя, що знайшов закріплення в п. 9 ст. 129 Конституції України.

Проте, ОСОБА_5 не прагнув та не бажав усунути негативні наслідки. Зокрема, у період проведення відносно нього досудового розслідування за новим кримінальним правопорушенням та під час розгляду судом кримінального провадженняя, протягом тривалого часу, знаючи, що притягується до кримінальної відповідальності, не вжив будь-яких заходів до працевлаштування з метою відбуття виправних робіт.

Таким чином ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Обухівського районного суду від 17 січня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 6 місяців виправних робіт, вказане покарання не відбув, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, фактично знівелював реальне покарання за попереднім вироком.

Окрім того, суд враховує, що згідно з матеріалами кримінального провадження в період відбуття покарання за вироком Обухівського районного суду від 17 січня 2022 року ОСОБА_5 вчинене нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує обставини, встановлені під час розгляду кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який на даний час відповідно до ст.12 КК України є проступком, дані про особу винного, який характеризується за місцем проживання посередньо, не працює, раніше судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та доходить висновку про призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.72 КК України, частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду від 17 січня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України, та вважає необхідним обвинуваченому за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді одного року одного місця обмеження волі, яке слід відбувати реально.

Саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та буде необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, з урахуванням положень п.3 ч. 1 ст. 72 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року та призначити ОСОБА_5 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді одного року одного місяця обмеження волі.

Строк покарання обчислювати з дня приведення вироку в частині відбування покарання до виконання.

Речові докази - DVD - R диски залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1