н/п 1-кс/766/3834/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_2 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

в с т а н о в и л а:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, вилученого під час проведення огляду місця події, а саме: в м. Херсоні по вул. Нафтовиків, навпроти будинку № 52.

Обґрунтування клопотання:

За своїм змістом клопотання є цитуванням норм КПК України, які регулюють питання накладення арешту на майно, та набором загальних фраз. Зокрема, у клопотанні зазначається які наслідки тягне не застосування арешту майна, до якого суду подається клопотання про арешт майна тощо. Прокурор також процитував статтю 98 КПК України, яка визначає поняття речового доказу.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає поверненню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає конфіскації.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, якою визначено вимоги до клопотання про арешт майна, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, серед іншого, повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень стаття 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, ща належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання прокурора не відповідає вимогам, встановленим ч.2 ст.171 КПК України, а саме:

Клопотання взагалі не містить підстави, мети (визначеної КПК України) та відповідного обґрунтування для накладення цього арешту, лише містить цитування статей КПК України.

Необхідним є обґрунтування підстави та мети цього арешту.

Метою накладення арешту майна може бути збереження речових доказів. Якщо речі (предмети) визнано речовими доказами то відповідно до ст.98 КПК України має бути зазначено яким ознакам (критеріям) речового доказу він відповідає, й підстава для арешту (яку обставину буде підтверджувати) та завдання, яке має бути виконане арештом майна.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту з метою забезпечення збереження речового доказу, прокурор має обґрунтувати відповідність вилученого майна критеріям речового доказу,( а не процитувати ст.98КПК України), оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Щодо завдання арешту майна, то воно визначене ч.11 ст.170КПК України, тобто прокурор має довести, що існують конкретні обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а не перерахувати ці обставини.

Це має бути доведено з урахуванням того, що вилучене майно знаходиться у відповідальної особи правоохоронного органу, тобто конкретно вказати хто може пошкодити, зіпсувати, втратити, знищити, використати, перетворити майно, передати, якщо майно не арештувати. Чи підлягає майно поверненню якійсь особі в разі ненакладення арешту. Адже у клопотанні зазначається, що вилучена речовина схожа на наркотичну.

Прокурору при зверненні з клопотанням про арешт майна необхідно врахувати чи є вилучена речовина майном та наявність ризиків в разі незастосування їх арешту (ч.11 ст.170 КПК України).

До клопотання прокурора додано постанову слідчого про визнання вилучених речей речовим доказом, проте у постанові жодним чином не обґрунтовано яким саме критеріям речового доказу відповідають вилучені речі.

Відповідно до п.2 ч.2 чт.171 КПК України клопотання має містити перелік та види майна, яке необхідно арештувати. Але у клопотанні ( резолютивній його частині)і перелік такого майна відсутній.

Клопотання прокурора абсолютно не вмотивоване, не містить жодного конкретного обґрунтування яке значення у даному кримінальному провадженні мають вилучені речі. Прокурор цитує повністю ч.2 ст.170КК України, яка визначає мету накладення арешту. Але це всі можливі підстави накладення арешту, всі види мети, а прокурор має конкретно зазначити тільки ту, з якою він звертається до суду.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Оскільки клопотання про арешт майна не відповідає вимогам, визначеним ст.171 КПК України, то відповідно до ч.3 ст.172 КПК України підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и л а :

Клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно повернути прокурору Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 .

Встановити строк у 72 години з моменту отримання вказаної ухвали прокурором ОСОБА_4 для усунення наявних у клопотанні недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1