Справа № 455/23/24
Провадження № 1-кс/455/53/2024
У Х В А Л А

07 лютого 2024 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному проваджені №0000011 від 06.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2024 слідчий СВ відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що 08.01.2024 ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження №0000011 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, повторно, з корисливих мотивів.

Вказує, що 08.01.2024 слідчим суддею Старосамбірського районного суду Львівської області відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, підозрюваний ОСОБА_5 володіє на праві приватної власності об`єктом нерухомого майна у виді квартири, загальною площею 91,3 м2, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що санкція ч.3 ст.332 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Тому, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження та забезпечення можливості застосування відповідного виду покарання при винесенні судом рішення при розгляді обвинувачення по суті, а також з метою унеможливлення знищення, приховування, переєстрації або поділу об`єктів нерухомого майна з метою уникнення покарання у виді конфіскації майна, слідчий просить накласти арешт на вищевказану квартиру підозрюваного, із забороною права відчуження та розпорядження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В судове засідання слідчий СВ відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 не з`явилася, проте у поданому клопотанні просила розглянути таке без участі слідчого та прокурора. Крім того, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, просила розгляд клопотання здійснювати у відсутності підозрюваного, його захисника.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України розгляд клопотання слідчого здійснюється без повідомлення підозрюваного, його захисника, з метою забезпечення арешту майна.

Оскільки в судове засідання не прибули всі особи які беруть участь у судовому провадженні, а тому у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України фіксування розгляду клопотання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши клопотання та копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів клопотання, у провадженні слідчого відділу ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000011 від 06.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Слідчим, який здійснює досудове розслідування є, зокрема, ОСОБА_3 , прокурором, який здійснює процесуальне керівництво є, зокрема, ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, усвідомлюючи, що в умовах дії на території України правового режиму «Воєнний стан», введеного Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», із подальшими змінами, внесеними згідно з Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», востаннє № 734/2023 від 06.11.2023, та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року, №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі - Правила перетинання державного кордону), військовозобов`язаним громадянам України віком від 18 до 60 років, виїзд за межі України заборонено, за невстановлених органом досудового розслідуванням обставин (час, спосіб та місце), однак не пізніше 01.12.2023, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету отримання значних незаконних прибутків, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

Одночасно ОСОБА_5 , здійснивши вказану організацію виконував наступні функції: будучи жителем м.Львів, та неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2, ч.3 ст.332 КК України, використовуючи свої знайомства та зв`язки, підшукував осіб, які мали на меті незаконно потрапити на територію Європейського Союзу та за надання даної допомоги були готові заплатити кошти; створював усі необхідні умови для втілення злочинного плану протиправної діяльності; на перед отримував від таких громадян грошові кошти за їх незаконне переправлення; безпосередньо здійснював зустріч осіб у контрольованому прикордонному районі; забезпечував маршрутом та супроводом, який використовувався для перевезення осіб по контрольованому прикордонному районі; доставляв осіб до лінії державного кордону; виконував роль провідника, тобто маючи достатні знання прилеглої території поблизу державного кордону України з Республікою Польща, а саме маршрутів перетину кордону через лісисту місцевість неподалік сіл Мігово та Кропивник Самбірського району Львівської області поза встановленими пунктами пропуску безпосередньо переводив осіб через лінію державного кордону України з Республікою Польща поза пунктами пропуску, шляхом супроводу і подолання інженерно-технічних та контролюючих споруд ДПС України, дотримуючись правил конспірації.

Так, ОСОБА_5 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою отримання незаконних прибутків, посягаючи на суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів, порушуючи встановлений Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.1 1.2009, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 та п.2 Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, порядок перетинання державного кордону України, за невстановлених органом досудового розслідуванням обставин (час, спосіб та місце), однак не пізніше 04.01.2024 року, отримавши від невстановлених досудовим розслідуванням осіб інформацію про те, що військовозобов`язані громадяни України віком від 18 до 60 років, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хочуть потрапити на територію Європейського Союзу, зустрів їх поряд з кафе-бар «Злагода», що за адресою: м.Добромиль, вул.Галицька №65В, Самбірського району, Львівської області.

Так, 04.01.2024 ОСОБА_5 перебуваючи в вказаному місці з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , отримавши від вказаних осіб грошові кошти в сумі 16000 доларів США, як оплату за незаконне переправлення через державний кордон України, провів з ними інструктаж, щодо поведінки та маршруту слідування по контрольованому прикордонному районі, та сівши в транспортний засіб на якому вказані особи прибули, а саме автомобіля «AUDI А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , вказав маршрут до вул.Січових Стрільців в місті Добромиль, Самбірського район, звідки обійшовши контрольний пост ДПС України через річку «Вирва» супроводжує в сторону державного кордону України.

В подальшому, ОСОБА_5 діючи відповідно до розробленого злочинного плану, в ніч з 04.01.2024 на 05.01.2024, поза пунктами пропуску, а саме в районі 453 прикордонного знаку України в Республіку Польща, поблизу АДРЕСА_2 шляхом супроводу і подолання загорожі інженерно- технічних та контролюючих споруд ДПС України перевів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , через лінію державного кордону України в Республіку Польща.

Однак, 05.01.2024, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , було виявлено та затримано представниками Прикордонної варти Республіки Польща на відстані два кілометри від 453 прикордонного знаку України в Республіку Польща та 06.01.2024 згідно протоколу реадмісії передано представникам відділу прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , а ОСОБА_5 05.01.2024 о 18:55 год. було затримано представниками відділу прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_6 під час незаконного перетину державного кордону з Республіки Польща в Україну поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 452 прикордонного знаку, неподалік АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, повторно, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

08.01.2024 в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

08.01.2024 до підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ухвали слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.01.2024, відомо, що ОСОБА_5 належить на праві приватної власності у частці 1/1 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 91,3 кв.м., житловою площею 41,4кв.м.

Також, згідно інформаційної довідки про особу, відомо, що місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 131 КПК України визначає, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.12 ст.170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно із ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1)підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2)перелік і види майна, що належить арештувати; 3)документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1ч.2ст.170цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3,4ч.2ст.170цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2ч.2ст.170цього Кодексу); 4)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4ч.2ст.170цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З аналізу положень вищевказаних норм закону випливає, що арешт накладається на майно підозрюваного, а слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, може бути використане, окрім іншого з метою конфіскації як виду покарання. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування чи відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядкустатей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно повідомлення про підозру від 08.01.2024, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України згідно з класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів.

Санкція ч.3 ст.332 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Отже, наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 може бути призначене покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Слідчий просить накласти арешт на майно, яке належить на праві власності підозрюваному, при цьому шляхом заборони відчуження та розпорядження цим майном, не обмежуючи можливість користуватися таким майном. Тобто, арешт майна, про який просить сторона обвинувачення, не обмежує права підозрюваного чи інших осіб проживати та іншим чином користуватися нерухомим майном.

Також існує ризик можливості відчуження вищевказаного нерухомого майна (квартири), враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 є власником даної квартири в цілому та має право у будь який час самостійно розпорядитися своєю власністю, а тому накладення арешту на вищевказане майно необхідне з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оскільки вказане у клопотанні майно може підлягати конфіскації, так як ОСОБА_5 , який є власником даного майна, підозрюється у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, санкція якої дає достатні підстави вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна, вважаю, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно з метою можливої конфіскації майна як виду покарання, шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна або третіх осіб з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що накладення арешту на вищезазначене майно не є припиненням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на це майно, яке полягає у тимчасовій забороні відчуження та розпорядженням даним майном, що по своїй суті є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, які позначаться на інтересах власника майна і є цілком розумним та співрозмірним обмеженням права власності підозрюваного на вказане майно по відношенню до завдань вказаного кримінального провадження.

Також слід роз`яснити, що згідно ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.107,131,132,170-173, 175, 309, 369, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному проваджені №0000011 від 06.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 91,3 кв.м, житлова площа 41,4кв.м, яка належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ), шляхом заборони права на відчуження та розпорядження вказаною квартирою.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали надіслати слідчому СВ відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1