Справа № 735/707/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/761/23
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 15 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 за апеляційною скаргою прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Горлівка, Донецької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, раніше судимої Коропським районним судом Чернігівської області:

- 08 лютого 2022 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

- 21 вересня 2022 року за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 місяця 2 днів арешту;

- 09 грудня 2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України до 7 років позбавлення волі,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 3 місяці за вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року та за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці.

Запобіжний захід обвинуваченій ухвалено не обирати.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування призначеного за даним вироком покарання час тримання її під вартою та постановлено рахувати початок строку відбування покарання за даним вироком з моменту її фактичного затримання при приведенні до виконання вироку Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України з 20 години 40 хвилин 15.06.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи 716 грн. 94 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченої, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року і остаточно за сукупністю вироків призначити покарання у виді позбавлення волі 8 років 3 місяці. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 7 серпня 2023 року

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що відповідно до вимог ст. 71 КК України та роз`яснень п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судоми кримінального покарання» при призначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, а тому суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначити їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, з поміж іншого, треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

З аналізу зазначених вище норм кримінального закону та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 слідує, що оскільки при призначенні остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України суд до призначеного за новим вироком приєднує саме невідбуту частину покарання за попереднім вироком, початок строку відбування покарання має рахуватись або з дня ухвалення нового вироку, або ж з дня приведення такого вироку до виконання, а не з початку строку відбування покарання за попереднім вироком. При цьому відбута частина покарання за попереднім вироком в строк відбування покарання не зараховується.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили та згідно з ч.5 ст. 72 КК України зараховується судом у строк покарання.

Однак суд при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог ст.ст. 71, 72 КК України та роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України не дотримався.

Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що запобіжний захід у рамках даного провадження не обирався, а ОСОБА_7 була затримана 15 червня 2023 року на виконання попереднього вироку Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року, яким її засуджено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за кримінальне правопорушення, яке вона вчинила 15 червня 2023 року, тобто після ухвалення попереднього вироку.

Отже, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, при цьому врахував невідбуту частину покарання, яка підлягала приєднанню з урахуванням того, що частково покарання за попереднім вироком засудженою вже відбуто (з 15 червня 2023 року до 7 серпня 2023 року.)

У той же час, суд в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність безпідставно, повторно, зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком від 9 грудня 2022 року, тим самим фактично ухвалив рішення про початок строку відбування покарання з дня її затримання на виконання попереднього вироку.

Разом з цим, поза увагою суду залишилось те, що положеннями ст.ст. 71, 72 КК України не передбачено зарахування засудженому у строк покарання строку відбутого покарання в іншому кримінальному провадженні. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2021 року (справа №676/37/20) та 16 червня 2020 року (справа №333/7695/18).

Таким чином, суд помилково зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, яка зарахуванню на підставі ст. 71 КК України не підлягає.

Виключення зі строку покарання строку попереднього ув`язнення, зарахованого судом першої інстанції на підставі ст. 72 КК України погіршує становище, а тому це потребує ухвалення нового вироку.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 15.06.2023 року близько 12 год. 00 хв., точного часу досудовим розслідуванням встановити не представилось за можливе, маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення майнових злочинів, з метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу проникла на територію домогосподарства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де через незамкнуті вхідні двері проникла до будинку вищевказаного господарства, звідки, повторно вчинила таємне викрадення телевізійної приставки «Ростов-Дон», виробництва СРСР - вартістю 100 грн., пляшку олії рафінованої ємністю 1 л. «GHUGIV EXTRA», ДСТУ 4492:2017, яка на момент викрадення була використана на 50% - вартістю 38 грн. 25 коп., упаковки пшона «Родинна лавка» - вартістю 33 грн. 43 коп., крупи гречаної вагою 672 гр. - вартістю 30 грн. 91 коп.

Однак, під час вчинення ОСОБА_7 злочинних дій її помітила потерпіла ОСОБА_9 , яка намагалася її зупинити. Проте, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що її злочинні дії були помічені, ігноруючи вимоги потерпілої ОСОБА_9 щодо повернення належних їй матеріальних цінностей бажаючи досягти свого злочинного наміру, діючи умисно, повторно, відкрито викрала телевізійну приставку «Ростов-Дон» виробництва СРСР вартістю 100 грн., пляшку олії рафінованої ємністю 1 л. «GHUGIV EXTRA», ДСТУ 4492:2017, яка на момент викрадення була використана на 50% - вартістю 38 грн. 25 коп., упаковку пшона «Родинна лавка» - вартістю 33 грн. 43 коп., крупу гречаної вагою 672 гр. - вартістю 30 грн. 91 коп. та втекла з вищевказаного будинку, при цьому маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіявши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 202 гривень 59 копійок.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченої, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, докази на підтвердження встановлених судом обставин судом не досліджувалися відповідно до вимог ст. 349 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Дослідивши доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновків, що вони є слушними та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України та роз`яснень п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судоми кримінального покарання» при призначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, а тому суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначити їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, з поміж іншого, треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

З аналізу зазначених вище норм кримінального закону та роз`яснень вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що оскільки при призначенні остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України суд до призначеного за новим вироком приєднує саме невідбуту частину покарання за попереднім вироком, початок строку відбування покарання має рахуватись або з дня ухвалення нового вироку, або ж з дня приведення такого вироку до виконання, а не з початку строку відбування покарання за попереднім вироком. При цьому відбута частина покарання за попереднім вироком в строк відбування покарання не зараховується.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили та згідно з ч.5 ст. 72 КК України зараховується судом у строк покарання.

Однак суд при ухваленні вироку вказаних вимог ст.ст. 71, 72 КК України та роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України не дотримався.

Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що запобіжний захід у рамках даного кримінального провадження не обирався, а ОСОБА_7 була затримана 15 червня 2023 року на виконання попереднього вироку Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року, яким її засуджено до покарання на строк 5 років.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за кримінальне правопорушення, яке вона вчинила 15 червня 2023 року, тобто після ухвалення попереднього вироку.

Отже, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, при цьому врахував невідбуту частину покарання, яка підлягала приєднанню з урахуванням того, що частково покарання за попереднім вироком засудженою вже відбуто.

У той же час, суд в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність безпідставно, повторно, зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком від 9 грудня 2022 року і ухвалив рішення про початок строку відбування покарання з дня її затримання на виконання попереднього вироку.

Разом з цим, поза увагою суду залишилось те, що положеннями ст.ст. 71, 72 КК України не передбачено зарахування засудженому у строк покарання строку відбутого покарання в іншому кримінальному провадженні. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 13.04.2021р. (справа №676/37/20) та 16.06.2020 (справа №333/7695/18).

Таким чином, суд помилково зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, яка зарахуванню на підставі ст. 71 КК України не підлягає.

Виключення зі строку покарання строку попереднього ув`язнення, зарахованого судом першої інстанції на підставі ст. 72 КК України погіршує становище, а тому це потребує ухвалення нового вироку, що узгоджується з позицією об`єднаної палати Верховного Суду від 03.04.2023р. викладеної у постанові у справі №930/2622/20.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_7 скасуванню в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року і остаточно за сукупністю вироків призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 7 серпня 2023 року.

В решті вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженою - у той же строк із дня вручення їй копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4