ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/402/19 Номер провадження 11-кп/814/2719/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 листопада 2018 року за №0001680, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 січня 2024 року обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз

02 листопада 2018 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу в раніше визначеному розмірі 454 000 гривень, і в разі її внесення покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, строком на 2 місяці з моменту внесення застави.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2023 року, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави, визначивши його в розмірі 24 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку, який тривалий час перебуває під вартою, та неправильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст.115 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство, а захищався від протиправних дій ОСОБА_8 .

Прокурор був належним чином повідомленим про місце, дату й час судового засідання апеляційної інстанції та заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним у стані алкогольного сп`яніння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (умисного вбивства).

Як видно з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу й свідків, урахувавши тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (зокрема, за тяжкі злочини) і не має міцних соціальних зв`язків, його стан здоров`я, майновий стан.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 умисного особливо тяжкого злочину з невідворотними наслідками - вбивства іншої людини шляхом нанесення їй у голову не менше 7 ударів сокирою, в стані алкогольного сп`яніння та за наявності рецидиву злочинів, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Згідно з п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому, як альтернативний запобіжний захід, заставу в межах, передбачених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, в сумі 454 000 гривень, яка, при цьому, за своїм розміром не є максимальною. Із урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого й надзвичайно суспільно небезпечного злочину проти життя людини, даних про особу обвинуваченого, у співставленні з рядом таких, що не зменшились зазначених вище ризиків, даний розмір застави здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та підстави для його зменшення, як просить обвинувачений, є відсутніми.

Окрім того, ОСОБА_7 у апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції порушував питання про визначення йому розміру застави, який відповідно до вимог КПК України не може бути застосований, оскільки виходить за мінімальну межу розміру застави, встановлену законом для категорії особливо тяжких злочинів (п.3 ч.5 ст.182 КПК України).

Доводи апеляційної скарги, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, зокрема, правильності кваліфікації її дій крізь призму наявності/відсутності акту суспільно-небезпечного посягання з боку загиблого, позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд ураховує тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_7 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого й запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4