н/п 1-кс/953/8403/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

за участю прокурора - ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання слідчого группи - заступника начальника відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_2 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000585 від 22.05.2020 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зея Амурської області РФ, громадянин Російської Федерації, освіта середня, не працюючий, реєстрації в Україні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 149, ч. 3 ст. 149 КК України,

у с т а н о в и в:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, у якому слідчий просить обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000585 від 22.05.2020, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 149 КК України, яке 22.05.2020 було виділене в окреме провадження з кримінального провадження №0001134 від 25.09.2013, за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст. 149 КК України, яке в свою чергу 25.09.2013 виділене в окреме провадження з кримінального провадження №0000655 за підозрою ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 149; ч.3 ст. 149 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , у продовж часу з березня по травень 2013 року, постійно мешкаючи на території Російської Федерації, не бажаючи займатись законною трудовою діяльністю, але маючи бажання отримувати доходи любим шляхом, у тому числі і злочинним, посягаючи на фізичну свободу та особисту недоторканість людини, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, встав на шлях скоєння злочинів, що виражались в укладаннях незаконних угод, об`єктом яких є людина, пов`язаних з переміщенням осіб через державний кордон України з метою їх подальшої сексуальної експлуатації, при наступних обставинах.

Так ОСОБА_6 наприкінці лютого 2013 року, перебуваючи в м.Бєлгороді РФ, маючи певний досвід організації та контролю діяльності пов`язаної із наданням платних послуг сексуального характеру іншими особами, дав свою згоду на здійснення злочинної діяльності у складі створюваної ОСОБА_8 стійкій організованій групі, до участі в якій крім ОСОБА_6 була залучена ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_9 , час від часу виїжджаючи до України, володів інформацією про те, що в наслідок міжнародної кризи та теперішнього економічного положення в Україні, велика кількість осіб жіночої статі не мають постійної роботи та джерел існування тому перебувають у скрутному матеріальному стані. Про це він розповів ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та запропонував їм скористатись таким становищем речей для отримання доходів шляхом сексуальної експлуатації осіб жіночої статі, що зазнають певні матеріальні труднощі, наступним чином - він буде підшукувати на території України, в м.Харкові, таких осіб, обіцяючи їм великі заробітки умовити їх виїхати для надання платних послуг сексуального характеру до Російської Федерації, забезпечити їх доставку до м.Бєлгород, де ОСОБА_7 в свою чергу повинна підшукати приміщення для надання послуг сексуального характеру, та спільно з ОСОБА_6 забезпечувати, контролювати, отримувати в результаті сексуальної експлуатації вказаних осіб грошові кошти та розподіляти їх між учасниками організованої групи.

Згідно розробленого та погодженого всіма учасниками організованої групи плану, основним напрямком дій ОСОБА_8 в спільній злочинній діяльності, як організатора та активного учасника групи, являлись: підбір на території України осіб жіночої статі для платного надання сексуальних послуг незнайомим чоловікам в м.Бєлгород РФ; проведення з цими особами вербувальних бесід, направлених на залучення їх до заняття проституцією шляхом використання їх скрутного матеріального стану; переміщення осіб, які погодились, через державний кордон України до м.Бєлгород Російської Федерації та їх передача для подальшої сексуальної експлуатації ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

До функцій ОСОБА_7 входило: підшукування та утримання приміщень для надання отриманими від ОСОБА_8 особами платних послуг сексуального характеру незнайомим чоловікам; організація та інформаційна підтримка надання послуг сексуального характеру; отримання грошових коштів від чоловіків, які користувались сексуальними послугами, та розподілення цих коштів між учасниками організованої групи.

До функцій ОСОБА_6 входило: доставка осіб, які надавали платні послуги сексуального характеру, до місць надання таких послуг; забезпечення фізичної безпеки осіб, які надавали платні послуги сексуального характеру, в тому числі при виникненні конфліктних ситуацій з особами, які користувались цими послугами; отримання грошових коштів від осіб, які користувались послугами сексуального характеру, та передача цих коштів ОСОБА_7 для їх подальшого розподілу між учасниками організованої групи.

На виконання даного плану ОСОБА_8 з метою підбора осіб жіночої статі для подальшої сексуальної експлуатації, з відома та згоди всіх учасників групи, були оглянуті в Харківських засобах масової інформації оголошення про пошуки особами жіночого полу роботи, а також особисто розмішені в Харківському щотижневику «Прем`єр дайджест» оголошення про надання особам жіночого полу високооплачуваної роботи, пов`язаної із відрядженнями. У подальшому, телефонуючи особисто та відповідаючи та телефонні дзвінки, ОСОБА_8 , діючи в інтересах всіх учасників групи, домовлявся про зустріч із жінками, які йому телефонували, та при зустрічі, визиваючи почуття заздрості, розповідав про легкість та доступність отримання великих заробітків шляхом надання сексуальних послуг в м.Бєлгород Російської Федерації, гарантував безпеку та безоплатне переміщення через державний кордон України до м.Бєлгород РФ. У пошуках роботи на зустріч з ОСОБА_8 приходили особи жіночого полу, які не мали джерел існування, перебували в уразливому стані, та у зв`язку з цим давали свою згоду на заняття проституцією в м.Бєлгород РФ. Після чого, ОСОБА_8 на власному автомобільному транспорті перевозив цих жінок через державний кордон України до м.Бєлгород Російської Федерації, де передавав їх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для подальшої сексуальної експлуатації.

ОСОБА_7 у виконання спільного плану злочинної діяльності, пов`язаної з сексуальною експлуатацією особи, підшукала та орендувала приміщення квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 , які, діючи з відома та згоди всіх учасників групи, використовувала як приміщення для надання отриманими від ОСОБА_8 особами жіночої статі платних послуг сексуального характеру незнайомим чоловікам.

ОСОБА_6 у виконання спільного плану злочинної діяльності, пов`язаної з сексуальною експлуатацією особи, регулярно перевозив на особистому транспорті отриманих від ОСОБА_8 осіб жіночої статі від місць їх перебування в м.Бєлгород Російської Федерації до місць надання ними послуг сексуального характеру, та, діючи з відома та згоди всіх учасників групи, отримував грошові кошти від осіб, які користувались послугами сексуального характеру, та передавав їх ОСОБА_7 для подальшого розподілення між учасниками групи.

Як організатор та активний учасник організованої групи, ОСОБА_8 згідно із погодженим з кожним учасником організованої групи планом злочинної діяльності та розподіленими між усіма учасниками групи функціями:

- особисто створив та здійснював керівництво організованою групою;

- розподіляв та погоджував із усіма членами організованої групи функції кожного із них, спрямовуючи їх діяльність на досягнення єдиного злочинного результату;

- для отримання нагоди підбору осіб жіночої статі для їх подальшої сексуальної експлуатації особисто розмістив у засобах масової інформації оголошення про надання особам жіночої статі високооплачуваної роботи;

- особисто здійснював підбор та проводив вербувальні бесіди з особами жіночої статі, які перебували у тяжкому матеріальному стані, з метою залучення до заняття проституцією та їх сексуальної експлуатації;

- користуючись власним автомобільним транспортом переміщував осіб жіночого полу, через державний кордон України з метою їх передачі для подальшої сексуальної експлуатації;

- безпосередньо передавав завербованих ним осіб жіночої статі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для їх сексуальної експлуатації та отримував свою заздалегідь оговорену долю грошових коштів, отриманих в результаті сексуальної експлуатації переданих ним осіб.

Як активний учасник організованої групи, ОСОБА_7 згідно із погодженим з кожним учасником організованої групи планом злочинної діяльності та розподіленими між усіма учасниками групи функціями:

- приймала участь у розподіленні та погоджуванні із усіма членами організованої групи функції кожного із них;

- підшукала та орендувала приміщення квартир для забезпечення умов для надання платних послуг сексуального характеру;

- особисто приймала в м.Бєлгород Російської Федерації та забезпечувала проживання переміщених ОСОБА_8 з України осіб жіночої статі з метою їх подальшої сексуальної експлуатації;

- здійснювала діяльність, спрямовану на організацію сексуальної експлуатації прийнятих від ОСОБА_8 осіб жіночої статі, створюючи умови для надання ними платних послуг сексуального характеру незнайомим чоловікам;

- здійснювала нагляд за прийнятими від ОСОБА_8 особами жіночої статі, які надавали послуги сексуального характеру, отримувала грошові кошти від осіб, що користались цими послугами, та розподіляла здобуті шляхом сексуальної експлуатації кошти між учасниками групи, залишаючи собі заздалегідь оговорену долю.

Як активний учасник організованої групи, ОСОБА_6 згідно із погодженим з кожним учасником організованої групи планом злочинної діяльності та розподіленими між усіма учасниками групи функціями:

- приймав участь у розподіленні та погоджуванні із усіма членами організованої групи функції кожного із них;

- регулярно перевозив осіб, що займались проституцією, яких завербував та перемістив до м.Бєлгород РФ ОСОБА_8 , від місць їх перебування в м.Бєлгород до місць надання платних послуг сексуального характеру незнайомим чоловікам, здійснюючи за ними нагляд та забезпечуючи їх фізичну охорону;

- отримував грошові кошти від осіб, які користувались послугами сексуального характеру, та передавав їх ОСОБА_7 для подальшого розподілу між учасниками групи;

- отримував заздалегідь оговорену свою долю грошових коштів здобутих в результаті сексуальної експлуатації осіб жіночої статі завербованих та переміщених ОСОБА_8 до м.Бєлгород Російської Федерації.

Таким чином, ОСОБА_6 здійснював злочинну діяльність у складі організованої групи з трьох осіб, які зорганізувалися в стійке об`єднання для вчинення злочинів у сфері здійснення незаконних угод щодо людини, об`єднані єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення єдиного результату - незаконного збагачення шляхом сексуальної експлуатації осіб жіночої статі, з використанням обману та уразливого стану цих осіб.

Так, ОСОБА_8 , здійснюючи зазначене спільним планом злочинної діяльності, діючи із корисливих мотивів, виконуючи відведену йому вказаним планом функцію підбору та вербування громадянок України для подальшого їх переміщення до Російської Федерації з метою сексуальної експлуатації, 14 березня 2013 року прибув до м. Харкова, де о 18 годині на перехресті вулиць Пушкінська та Петровського зустрівся з ОСОБА_10 . Під час зустрічі ОСОБА_8 візуально визначив зовнішні дані ОСОБА_10 як ті, що підходять для надання платних сексуальних послуг, а також із розмови з нею з`ясував, що вона перебуває у тяжкому матеріальному стані, та, використовуючи її уразливий стан, запропонував ОСОБА_10 займатись проституцією в м. Бєлгород Російської Федерації. При цьому, ОСОБА_8 з метою схилення ОСОБА_10 до надання сексуальних послуг незнайомим чоловікам за грошову винагороду, пообіцяв ОСОБА_10 , яка на той час не мала постійної роботи та джерел існування, великі заробітки та безкоштовне її переміщення до м.Бєлгород Російської Федерації, проживання, харчування, забезпечення засобами гігієни та безпеки. ОСОБА_10 , не маючи роботи та джерел для існування, погодилась на пропозицію ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_8 , діючи з відома та згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільні злочинні наміри, 21 березня 2013 року о 19 годині на перехресті вулиць Пушкінська та Петровського в м.Харкові знову зустрівся з ОСОБА_10 та на автомобілі «Фольксваген GOLF», реєстраційний знак РФ - НОМЕР_1 , через КПП «Журавлівка», перевіз ОСОБА_10 до АДРЕСА_4 , де передав її для подальшої сексуальної експлуатації ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , отримавши від них грошові кошти, сума яких не встановлена. У подальшому, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 сексуально експлуатували ОСОБА_10 , забезпечуючи платне надання ОСОБА_10 незнайомим чоловікам послуг сексуального характеру, як в приміщенні вищевказаної квартири так і в інших місцях м.Бєлгорода. При цьому ОСОБА_7 забезпечувала ОСОБА_10 клієнтами, здійснюючи інформаційну підтримку цієї діяльності, а також при наданні ОСОБА_10 послуг сексуального характеру у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , контролювала цю діяльність ОСОБА_10 та отримувала від осіб, які користувались послугами ОСОБА_10 грошові кошти. У випадках виїздів для надання послуг сексуального характеру у місця, названі особами, які замовляли такі послуги, ОСОБА_6 , забезпечуючи цю діяльність ОСОБА_10 , особистим автотранспортом доставляв її до зазначених місць, здійснюючи за нею нагляд та забезпечуючи її фізичною охороною, а також отримував від осіб, які користувались послугами ОСОБА_10 , грошові кошти за ці послуги, які згодом передавав ОСОБА_7 для подальшого розподілу між учасниками групи. Обіцяних ОСОБА_8 грошей за надання незнайомим чоловікам послуг сексуального характеру ОСОБА_10 не отримувала, так як гроші за надані нею сексуальні послуги отримували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які контролювали цю протиправну діяльність.

24 березня 2013 року, на вимоги ОСОБА_10 сплатити їй гроші, зароблені наданням послуг сексуального характеру, ОСОБА_7 відповіла, що гроші їй ніби то віддадуть пізніше, а у разі, якщо їй щось не подобається, вона може йти та передала їй на зворотну дорогу 4000 рублів РФ (що згідно курсу Національного банку України складало 1034 гривень 80 коп.). Зрозумівши, що ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обманним шляхом її сексуально експлуатують, та не бажаючи надавати послуги сексуального характеру, не отримуючи за це грошову винагороду, ОСОБА_10 повернулась до м.Харкова.

Окрім того, ОСОБА_8 , повторно, здійснюючи зазначене спільним планом злочинної діяльності, діючи із корисливих мотивів, виконуючи відведену йому вказаним планом функцію підбору та вербування громадянок України для подальшого їх переміщення до Російської Федерації з метою сексуальної експлуатації, наприкінці березня 2013 року, точна дата під час досудового слідства не встановлена, прибув до м.Харкова, де о 10 годині на перехресті вулиці Харківських дивізій та проспекту Московського в м.Харкові, зустрівся з ОСОБА_11 . Під час зустрічі ОСОБА_8 візуально визначив зовнішні дані ОСОБА_11 як ті, що підходять для надання платних сексуальних послуг, а також із розмови з нею з`ясував, що вона перебуває у тяжкому матеріальному стані, та, використовуючи її уразливий стан, запропонував ОСОБА_11 високооплачувану роботу в м.Белгород Російської Федерації та, прямо не пояснюючі у чому саме буде полягати ця робота, сказав, що при її згоді на цю пропозицію вона буде заробляти суму еквівалентну 300 гривням за одну годину роботи, а за день вона зможе заробляти суму більш ніж 1000 гривень, що становило для ОСОБА_11 значну суму. При цьому ОСОБА_8 наполіг на тому, щоб відвезти ОСОБА_11 до м.Бєлгород у цей же час. Перебуваючи у скрутному матеріальному стані, ОСОБА_11 дала свою згоду на виїзд до м.Бєлгород Російської Федерації на заробітки.

Після чого, ОСОБА_8 , діючи з відома та згоди ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільні злочинні наміри, з метою переміщення ОСОБА_11 до Російської Федерації для подальшої сексуальної експлуатації, на автомобілі «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний знак РФ - НОМЕР_2 .), доставив ОСОБА_11 до КПП «Гоптівка», де пояснив їй, що робота, яку він пропонує в м.Бєлгороді, пов`язана з наданням незнайомим чоловікам послуг сексуального характеру. При цьому ОСОБА_8 з метою схилення ОСОБА_11 до надання сексуальних послуг незнайомим чоловікам за грошову винагороду, повідомив ОСОБА_11 заздалегідь неправдиві відомості про те, що у разі її згоди він особисто, безкоштовно, доставить її до місця надання послуг сексуального характеру, також її проживання та харчування у цьому місці будуть безкоштовними, її будуть безкоштовно забезпечувати засобами захисту, особистої гігієни та охороняти. ОСОБА_11 , не маючи роботи та джерел для існування погодилась на пропозицію ОСОБА_8 та, виконуючи його вказівки, через КПП «Гоптівка» пішки перейшла кордон та прибула до Російської Федерації, де її зустрів ОСОБА_8 , який перетнув кордон окремо на вищевказаному автомобілі. Далі ОСОБА_8 відвіз ОСОБА_11 до АДРЕСА_3 , де передав її для подальшої сексуальної експлуатації ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримавши від них грошові кошти в сумі 5000 рублів РФ (що згідно курсу Національного банку України складало 1293 гривні 50 коп.). У подальшому, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 сексуально експлуатували ОСОБА_11 , забезпечуючи платне надання ОСОБА_11 незнайомим чоловікам послуг сексуального характеру, як в приміщенні вищевказаної квартири так і в інших місцях м.Бєлгорода. При цьому ОСОБА_7 забезпечувала ОСОБА_11 клієнтами здійснюючи інформаційну підтримку цієї діяльності, а також при наданні ОСОБА_11 послуг сексуального характеру у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , контролювала цю діяльність ОСОБА_11 та отримувала від осіб, які користувались послугами ОСОБА_11 , грошові кошти. У випадках виїздів для надання послуг сексуального характеру у місця, названі особами, які замовляли такі послуги, ОСОБА_6 , забезпечуючи цю діяльність ОСОБА_11 , особистим автотранспортом доставляв її до зазначених місць, здійснюючи за нею нагляд та забезпечуючи її фізичною охороною, а також отримував від осіб, які користувались послугами ОСОБА_11 , грошові кошти за ці послуги, які згодом передавав ОСОБА_7 для подальшого розподілу між учасниками групи. Обіцяних ОСОБА_8 грошей, за надання незнайомим чоловікам послуг сексуального характеру ОСОБА_11 не отримувала, так як гроші за надані нею сексуальні послуги отримували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які контролювали цю протиправну діяльність.

08 квітня 2013 року, на вимоги ОСОБА_11 сплатити їй гроші зароблені наданням послуг сексуального характеру, ОСОБА_12 відповіла, що гроші їй ніби то віддадуть пізніше, а у разі як що їй щось не подобається, вона може йти та передала їй на зворотну дорогу 5000 рублів РФ (що згідно курсу Національного банку України складало 1263 гривні 90 коп.). Зрозумівши, що ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обманним шляхом її сексуально експлуатують, та не бажаючи надавати послуги сексуального характеру, не отримуючи за це грошову винагороду, ОСОБА_11 повернулась до м.Харкова.

Окрім того, ОСОБА_8 , повторно, здійснюючи зазначене спільним планом злочинної діяльності, діючи із корисливих мотивів, виконуючи відведену йому вказаним планом функцію підбору та вербування громадянок України для подальшого їх переміщення до Російської Федерації з метою сексуальної експлуатації, наприкінці 26 травня 2013 року прибув до м.Харкова, де о 16 годині на пл.Руднєва зустрівся з ОСОБА_13 . Під час зустрічі ОСОБА_8 візуально визначив зовнішні дані ОСОБА_13 як ті, що підходять для надання платних сексуальних послуг, а також із розмови з нею з`ясував, що вона перебуває у тяжкому матеріальному стані, та, використовуючи її уразливий стан, запропонував ОСОБА_13 займатись проституцією в м.Бєлгород Російської Федерації. При цьому, ОСОБА_8 , діючи з відома та згоди ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , з метою схиляння ОСОБА_13 до надання сексуальних послуг незнайомим чоловікам за грошову винагороду, пообіцяв ОСОБА_13 , яка на той час не мала постійної роботи та джерел існування, що у разі її згоди на його пропозицію їй будуть сплачувати суму, яка еквівалентна 200 гривням за один час надання послуг сексуального характеру, а за день вона зможе заробляти таким чином більш ніж 1000 гривень, що становило для ОСОБА_13 значну суму. Окрім того, ОСОБА_8 продовжуючи схиляти ОСОБА_13 до заняття проституцією в м.Бєлгород Російської Федерації, повідомив їй заздалегідь неправдиві відомості про те, що у разі її згоди він особисто, безкоштовно, доставить її до місця надання послуг сексуального характеру, також її проживання та харчування у цьому місці будуть безкоштовними, її будуть безкоштовно забезпечувати засобами захисту, особистої гігієни та охороняти. ОСОБА_13 , не маючи роботи та джерел для існування, погодилась на пропозицію ОСОБА_8 , але з незалежних від неї причин не змогла виїхати з ОСОБА_8 у зв`язку із своєю хворобою.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 149 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, в ході досудового розслідування встановлені ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За наведених вище обставин, слідчий просить задовольнити клопотання.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання вважаючи, що воно є передчасним.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді

3.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 Розділу ІІ КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: (1) особисте зобов`язання, (2) особиста порука, (3) застава, (4) домашній арешт, (5) тримання під вартою.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Тобто, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, слідчому судді необхідно перевірити: (1) набуття особою статусу підозрюваного; (2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; (3) наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; (4) наявність достатніх підстав вважати, що особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошена у міжнародний розшук.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч.ч. 6, 7 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) - у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 149 КК України винесене 26.07.2013.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст. 149 КК України винесене 20.09.2013.

27.06.2019 слідчим СУ ГУНП в Харківській області за погодження із прокурором прокуратури Харківської області було зроблено запит про міжнародну правову допомогу до Генеральної прокуратури Російської Федерації.

08.04.2020 в ході виконання запиту про міжнародну правову допомогу слідчим СВ по м. Бєлгороду СУ СК РФ, ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст. 149 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, а також положень ч. 8 ст. 135 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим дотримані вимоги КПК України та вжито усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_14 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

При цьому, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено слідчим та підтверджується матеріалами клопотання.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка тимчасово відсутня за місцем проживання. В свою чергу, органом досудового розслідування вчинено всі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України, підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до їх вчинення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, свідченнями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; даними які містяться у протоколах пред`явлення фотознімків для впізнання, під час якого потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 серед пред`явлених ним фотознімків вказали на ОСОБА_6 та пояснили, що саме ОСОБА_6 сексуально експортував їх; даними які містяться у протоколах пред`явлення фотознімків для впізнання, під час якого підозрюваний ОСОБА_8 серед пред`явлених йому фотознімків вказав на ОСОБА_6 та пояснив, що саме ОСОБА_6 в м. Бєлгороді забезпечував заняття проституцією дівчат яких він привозив з м. Харкова, показаннями підозрюваного ОСОБА_8 про те, що він запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_6 забезпечувати та контролювати заняття проституцією особами жіночого полу, яких він буде привозити з м. Харкова та вони погодились на цю пропозицію.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміновані йому злочини, передбачені ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 149 КК України.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_6 вини у вчиненні злочинів. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_6 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_14 дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають слідчому судді підстави дійти висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

3.4.2. 3.4.2. Ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

3.4.3. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується

Слідчий суддя погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення оскільки, останній підозрюється, окрім іншого, у вчиненні умисного тяжкого злочину.

3.5. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно неї обмежувальних заходів (тримання під вартою/домашній арешт/застава/особиста порука/особисте зобов`язання).

3.6. Наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Аналіз положень частини 6 статті 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або у разі оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, остаточно питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного вирішується після його затримання та доставки до суду, а за такого, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді триманні під вартою підозрюваному, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або якого оголошено в міжнародний розшук, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч. 1 ст. 197 КПК України (шістдесят днів).

Зверненням до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII Російську Федерацію визнано країною-агресором.

Як установлено судовим розглядом, Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 149 КК України винесене 26.07.2013.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст. 149 КК України винесене 20.09.2013.

27.06.2019 слідчим СУ ГУНП в Харківській області за погодження із прокурором прокуратури Харківської області було зроблено запит про міжнародну правову допомогу до Генеральної прокуратури Російської Федерації.

08.04.2020 в ході виконання запиту про міжнародну правову допомогу слідчим СВ по м. Бєлгороду СУ СК РФ, ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст. 149 КК України.

Згідно довідки з ФКУ ІК-5 УФСВП Росії по Бєлгородській області, встановлено, що ОСОБА_6 , відбуває покарання в у ФКУ ІК-5 з 31.03.2020, згідно вироку Щелковського районного суду Московської області, останній засуджений до 2 років 1 місяця позбавлення волі.

16.07.2020 слідчим СУ ГУНП в Харківській області було винесено постанову про оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук.

Згідно інформації з відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області, було встановлено, що згідно ст. 83.2 Правил організації з обробки даних, при внесені до обліків МОКП - Інтерполу інформації про розшук фігуранта з метою екстрадиції, передбачена обов`язкова наявність ордеру на арешт або вироку. У розумінні вказаних правил, запобіжний захід у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордером на арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Так, винесена слідчим або прокурором на підставі ст. 281 КПК України постанова про оголошення розшуку підозрюваного у подальшому є підставою для здійснення оперативним підрозділом, якому доручено здійснювати розшук підозрюваного, усіх необхідних розшукових заходів, зокрема, таких видів розшуку: державного, міждержавного, міжнародного, тобто оголошення розшуку підозрюваного на підставі ст. 281 КПК України не має будь-якого обмеження за територією в межах держави або за межами України.

3.7. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням наведених обставин злочинів та наданих слідчим доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, злочинів, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності та підстав для задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого группи - заступника начальника відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , - задовольнити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Зея Амурської області РФ, громадянину Російської Федерації, з середньою освітою, не працюючого, без реєстрації в Україні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 149 КК України, у кримінальному провадженні № 0000585, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановити ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений і підписаний 30.10.2023.

Слідчий суддя - ОСОБА_1