ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3454/23 Справа № 174/143/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Покотилово Новоархангельського району Кіровоградської області, проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.04.2015 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна, звільнився 29.02.2016 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року продовжений обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 40 днів до 27 жовтня 2023 року включно.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та, враховуючи особу обвинуваченого, дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляції:

- обвинувачений просить скасувати ухвалу та постановити нову про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що рішення суду є незаконним, невмотивованим, необґрунтованим та таким, що підслягає скасуванню.

Вказує, що формулювання суду в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою, ідентичні протягом майже пів року.

Зазначає, що всі потерпілі по справі вже допитані, а тому відсутні підстави вважати, що існує ризик впливу на них.

Звертає увагу на те, що під вартою перебуває з 24.01.2021 року (майже 3 роки) він прокурором не були доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та на які він посилається у клопотанні.

Посилається на наявність постійного місця проживання разом з матір`ю, наявність міцних соціальних зв`язків, що дозволяє застосувати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, який зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без його участі.

Вислухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховуватися від суду та ризику впливу на потерпілих у кримінальному провадженні.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, не одружений, неповнолітніх дітей не має, власного житла та постійного місця роботи у м. Вільногірськ також не має, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, останній з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже, існує висока ймовірність того, що останній, враховуючи дані про його особу, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, встановлено, оскільки судове провадження у кримінальній справі ще не завершено, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_5 , який раніше знайомий з потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 може впливати на них.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, враховуючи оголошений в Україні воєнний стан, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належний розгляд провадження, належної його процесуальної поведінки, буде суперечити інтересам суспільства, а тому продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання обвинуваченого на наявність постійного місця проживання разом з матір`ю, наявність міцних соціальних зв`язків, що дозволяє застосувати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту не спростовує існування встановлених вищевказаних ризиків, вказані обставини в даному випадку, з урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця реєстрації у іншій місцевості, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної його процесуальної поведінки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників обвинувачених слід залишити без задоволення.

В той же час, тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою за його доводами хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

1ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4