В И Р О К

іменем України

Справа № 126/1978/23

Провадження № 1-кп/126/132/2024

"11" січня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження № 0000148 від 07.08.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 14.02.2023 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком 2 роки з випробуванням,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07.08.2023 близько 02 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Баланівка Бершадської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, будучи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, прийшов до домоволодінні свого тестя ОСОБА_5 , який проживає по АДРЕСА_2 , щоб забрати свого сина. На підставі цього між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпочалась словесна суперечка, яка переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_4 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, протиправно наніс один удар правою ногою в ділянку грудної клітини ОСОБА_5 , після чого наніс ще один удар правою ногою в ділянку грудної клітини внаслідок якого ОСОБА_5 впав на асфальтобетонне покриття вдарившись правою рукою, таким чином ОСОБА_4 спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді синців, саднин на груді та правій руці, які згідно висновку експерта № 74 від 08.08.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому звинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального проступку. Просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, що ним вчинено кримінальний проступок, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставинами, які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 суд вважає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини.

Судом враховано що обвинувачений по місцю проживання характеризується посередньо, в лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, є інвалідом 3 групи.

Частиною 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу на те, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся, а також з урахуванням позиції прокурора щодо виду та міри призначення покарання, дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити йому покарання у виді штрафу у межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України.

Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальний проступок у даному провадженні ОСОБА_4 вчинив 07.08.2023 року, тобто після постановлення вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 14.02.2023 року.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14.02.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з випробуванням.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України, до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, в тому числі, не невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Згідно роз`яснень абзацу п`ятого пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі засудження особи за злочин, вчинений у період невідбутого покарання за попереднім вироком, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст.72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК України і призначити за сукупністю вироків остаточне покарання. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71,72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Суд враховує, що при призначенні покарання за вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення під час іспитового строку на підставі ч. 3 ст.78 КК України, застосуванню підлягають правила призначення покарання за сукупністю вироків, передбачені зокрема ч.1ст.71 КК України.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, необхідно приєднати не відбуте покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14.02.2023 року та остаточно за сукупністю вироків призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та обмеження волі строком на 2 роки, які виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлявся.

Судових витрат та речових доказів по справі немає.

Керуючись ст.ст. 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14.02.2023 у виді 2 років обмеження волі та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України вирок в частині призначеного ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1