У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000497 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2022 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок яким, призначити біль м`яке покарання.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду в частині призначеного покарання переглянути. Призначити обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`яке покарання.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років.

Відповідно до вимог ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2022 року, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 (один) місяць.

Визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи висновків суду щодо доведеності його вини, правильності кваліфікацій його дій, просить змінити вирок суду в частині призначення покарання у виді позбавлення волі та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вказує, що свою вину у вчиненому визнав повністю, від правової допомоги відмовився, оскільки приховав від батьків вчинене кримінальне правопорушення, останні дізналися про вчинений злочин вже після набрання вироком законної сили, звернулися до адвоката, але той взявши гроші апеляційну скаргу так і не подав. Зауважує, що потребує постійного лікування, щиро жалкує про вчинене, бажає добровільно вступити до ЗСУ та приймати участь у бойових діях.

В апеляційній скарзі потерпілий не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 , та правильності кваліфікацій його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вказує, що обвинувачений не планував викрадення бензопили, як це сталося не зрозуміло. Бензопилу йому потім повернули, ОСОБА_5 вину визнав повністю, вибачився і потерпілий на нього образи не тримає.

Зазначає, що обвинувачений не скористався правовою допомогою в період досудового та судового слідства. Вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку потерпілого, існують всі підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 14 жовтня 2022 року близько 02 год. ОСОБА_5 реалізуючи умисел, спрямований на викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, який введено на території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, та продовжено, відповідно до Указів Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, перебуваючи з дозволу власника ОСОБА_8 в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , переконався, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно викрав бензопилу цепну ОБП-5,5 «ОМСК», вартістю 2425 грн, яка належала потерпілому ОСОБА_6 , яким розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані, за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст. 185 КК України є правильною і апелянтами не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який має судимість, яку не знято і не погашено у встановленому законом порядку, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно із досудовою доповіддю органу пробації має високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів, обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 71 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Є неспроможними вимоги апеляційної скарги потерпілого про призначення ОСОБА_5 покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду не встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання. Висловлене ОСОБА_5 щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не є достатньою підставою для застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки застосування цих вимог закону можливо лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За такого, врахувавши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного. Обставини наведені в апеляційних скаргах, судом першої інстанції, були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Крім того, суд вірно врахував, що обвинувачений раніше судимий вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 16.03.2022 року, за ч.2 ст.289 КК України за яким ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі положень ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Проте, обвинувачений належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність, а саме вчинив злочин в період іспитового строку.

Вищевказане, на переконання суду, свідчить, що попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до обвинуваченого з боку держави з метою не лише його покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_5 , маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, знову вчинив умисний тяжкий злочини проти власності в період воєнного стану.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтами мотивів, суд апеляційної не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді