Справа № 489/7107/23
Провадження № 1-кс/489/1570/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

16 листопада 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001448 від 08.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про обшук,

з участю слідчого ОСОБА_3 ,

встановив:

СВ ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом незаконного зберігання ОСОБА_5 за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , наркотичних засобів та психотропних речовин у великих розмірах.

16.11.2023 до слідчого судді повторно надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про надання дозволу на обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 08.11.2023 без ухвали слідчого судді у невідкладному випадку, пов`язаному із врятуванням майна від його знищення, під час якого було вилучене вказані у ньому речовини та майно, оскільки, на думку слідчого існують нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, під час розгляду попереднього клопотання про обшук по вказаному факту.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

З клопотання та доданих матеріалів вбачається, що в період часу з 12:12 год. до 14:45 год. 08.11.2023 слідчим здійснено проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без ухвали слідчого судді та дозволу власника майна, в ході якого проведено обшук та вилучено вказані у клопотанні майно та речовини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.02.2005 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ММБТІ, домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді від 09.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обшук домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , який був проведений 08.11.2023, через відсутність підстав для невідкладного проникнення 08.11.2023 до домоволодіння по АДРЕСА_1 та проведення в ньому обшуку без ухвали слідчого судді, в зв`язку з відсутністю невідкладених обставин, пов`язаних з врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Згідно з ч. 6 ст. 234 КПК України, у разі відмови у задоволенні клопотання про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи слідчий, прокурор не має права повторно звертатися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на обшук того самого житла чи іншого володіння особи, якщо у клопотанні не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею.

Проте, на час повторного звернення слідчим з клопотанням про обшук обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду та винесення ухвали від 09.11.2023 про відмову у задоволенні клопотання про дозвіл на обшук через незаконність проникнення слідчого до житла особи та проведення в ньому обшуку не змінилися.

При цьому не можуть бути підставою для визнання легітимним проведеного обшуку посилання в клопотанні про те, що ухвалою слідчого судді від 13.11.2023 накладений арешт на вилучені в ході вищевказаного обшуку речовини та майно (ваги та телефони) з метою їхнього збереження для розслідування кримінального провадження, що може вказувати на законність їх вилучення, з таких підстав.

Так, з ухвали слідчого судді про арешт майна вбачається, що підставою накладення арешту на вилучене в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 майно з метою його збереження в якості речових доказів по вказаному кримінальному провадженню стало те, що воно: 1) належить особі, за фактом зберігання якою таких наркотичних засобів та психотропних речовин здійснюється досудове розслідування, 2) визнане речовим доказом постановою слідчого, 3) на час вирішення питання про його арешт досудове розслідування тривало, у провадженні не було прийняте остаточне рішення, 4) мало значення для проведення необхідних експертиз та інших процесуальних дій.

Натомість твердження сторони обвинувачення про те, що накладаючи арешт на вилучене в ході обшуку майно та речовини, слідчий суддя тим самим підтвердив законність його вилучення, є помилковими та містять спотворене уявлення про значення ухвали слідчого судді про арешт майна, оскільки, по-перше, відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення; та завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

По-друге, при вирішенні вказаного питання слідчий суддя лише з`ясовує, чи існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, внаслідок чого приймає рішення про його арешт шляхом позбавлення права на його відчуження, розпорядження та/або користування, тобто забезпечує його збереження для розслідування кримінального провадження для проведення з ним необхідним слідчих та процесуальних дій.

По-третє, при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження як речових доказів слідчий суддя жодним чином не надає та не може надавати оцінку вказаному майну на предмет його допустимості, оскільки згідно з ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, тобто після дослідження вказаних доказів. Натомість слідчий суддя при вирішенні питання про арешт тимчасово вилученого майна лише з`ясовує, чим підпадає воно під критерії майна, що може бути речовим доказом, та забезпечує його збереження для подальшого розслідування кримінального провадження.

Навіть більше, аналізуючи положення ч. 6 ст. 234 КПК України щодо підстав повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про обшук, з урахуванням обставин даної справи, після його фактичного проведення, можна зробити висновок, що новими обставинами, які є підставою для повторного звернення та не розглядалися слідчим суддею є ті, наявність яких існувала до проведення слідчим невідкладного, на його думку, проникнення до житла чи іншого володіння особи та проведення в ньому обшуку.

Проте посилання сторони обвинувачення в даному клопотанні на те, що новою обставиною, на її думку, яка не досліджувалася слідчим суддею при постановленні ухвали про відмову в наданні дозволу на обшук, є наявність ухвали слідчого судді про арешт вилученого під час обшуку майна є помилковими та не спроможними, оскільки вказана ухвала була винесена після проведення вищевказаного обшуку, та під час вирішення питання про арешт майна слідчий суддя не надав та не вправі був надавати оцінку правомірності діям слідчого щодо його проникнення до житла особи без ухвали слідчого судді.

Також не можуть бути підставою для визнання вказаного обшуку законним посилання сторони обвинувачення на те, що у письмових поясненнях ОСОБА_5 від 15.11.2023 останній зазначив про те, що останній міг би сховати чи знищити наявні у нього речовини, які були вилучені під час обшуку, оскільки, по-перше, відібрання показань в особи шляхом складення та оформлення відповідних пояснень під час досудового розслідування кримінального провадження щодо злочинів положеннями КПК України не передбачено та вони не мають жодного доказового значення для надання оцінки щодо правдивості зафіксованих у них показань особи.

По-друге, вказані пояснення були відібрані у ОСОБА_5 не перед проникненням до домоволодіння за місцем його проживання та проведення в ньому обшуку, що теоретично і формально могло б вказувати на наявність підстав для невідкладного проведення обшуку з метою врятування майна, а лише 15.11.2023, тобто після відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання про обшук вищевказаного домоволодіння, що викликає обґрунтовані сумніви у достовірності письмових пояснень ОСОБА_5 , зміст яких суперечить його фактичним діям, які передували проведення обшуку, а саме: що він особисто повідомив відомості про свою особу поліцейському, привів його до місця свого проживання, де взяв документи, що посвідчують особу, після чого вийшов із вказаного житла та добровільно повідомив поліцейському, що зберігає за вказаним місцем наркотичні та психотропні речовини.

Вказане, у свою чергу, може свідчити про те, що шляхом відібрання 15.11.2023 письмових пояснень у ОСОБА_5 слідчий за будь-яку ціну намагався виправити свої порушення положень КПК України щодо незаконного проникнення до житла особи та проведення в ньому обшуку з метою отримання відповідного дозволу слідчого судді на легалізацію вказаного обшуку (надання дозволу на обшук).

Крім того, згідно з клопотанням та доданими матеріалами, невідкладний, на думку слідчого, обшук був проведений 08.11.2023, при цьому з клопотанням про обшук сторона обвинувачення вперше звернулася 09.11.2023, та за наслідками розгляду вказаного клопотання отримала відмову в його задоволенні відповідною ухвалою слідчого судді від 09.11.2023. Однак, з повторним клопотанням про обшук вказаного домоволодіння після невідкладеного його проведення сторона обвинувачення звернулася лише 16.11.2023, тобто після спливу 8 днів після його проведення та 7 днів після винесення слідчим суддею ухвали про відмову в дозволі на обшук, тобто зі значним пропуском, встановленого статтею 233 КПК, «невідкладного» строку для звернення з клопотанням про проведення обшуку.

Натомість згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі 310/4839/17, «як визначено законодавцем у кримінальному процесуальному законі «невідкладні» процесуальні строки, це такі строки протягом яких учасники провадження мають право на вчинення певних дій, а у разі, якщо втрачений визначений законом час, вони втрачають можливість вчинити відповідну процесуальну дію. Ці строки встановлюються в інтересах швидкості здійснення кримінального провадження і повинні бути нетривалими. Таким чином, колегія суддів вважає, що закінчення встановленого законом «невідкладного» строку тягне за собою втрату того процесуального права, здійснення якого було зумовлено цим строком і з його спливом процесуальні дії не зможуть набути законної сили і не потягнуть відповідних правих наслідків».

Згідно з ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При розгляді справи «Бєлоусов проти України», рішення від 07.02.2014, Європейський суд з прав людини у п. 104 наголосив, що «будь-яке втручання згідно з пунктом 1 статті 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні пункту 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 27 жовтня 1994 року у справі «Кроон та інші проти Нідерландів» (Kroon and Others v. the Netherlands), п. 31, Series A № 297-C)».

При цьому, судом встановлено, що обшук за місцем проживання ОСОБА_5 проводився без ухвали слідчого судді, а тому здійснений без будь-яких законних підстав, що, в свою чергу, вказує на свавільність втручання під час проведення вказаного обшуку в гарантоване ст. 8 Конвенції право ОСОБА_5 на повагу до приватного та сімейного життя.

Таким чином, встановлені слідчим суддею обставини свідчать про відсутність підстав для невідкладного проникнення 08.11.2023 до домоволодіння по АДРЕСА_1 та проведення в ньому обшуку без ухвали слідчого судді, в зв`язку з відсутністю невідкладених обставин, пов`язаних з врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

У зв`язку з викладеним, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

В задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001448 від 08.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про обшук домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , який був проведений 08.11.2023 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений 20.11.2023 о 08.45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1