Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

05 грудня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 липня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000133 від 22 липня 2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Драбове- Барятинське Драбівського району Черкаської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, раніше судимої: вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік; вироком Корецького районного суду Рівненської області від 28.05.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 липня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Остаточну міру покарання за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено у відповідності до ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Корецького районного суду Рівненської області від 28.05.2021 року, у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено рахувати з часу набрання вироком законної сили. Зараховано до строку покарання час перебування під вартою, з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , а саме з 22 квітня 2023 року, до часу набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 755 грн. 12 коп.

За вироком суду ОСОБА_6 таємно викрала чуже майно, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.

Так, 20 липня 2022 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , будучи раніше судимою за ст.185 КК України, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, далі № 573/2022 від 12.08.2022, перебуваючи в будинку свого знайомого ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно та протиправно, повторно вчинила крадіжку чужого майна, а саме мобільного телефону марки «sigma comfort 50 mini 4», вартістю 170 гривень 17 копійок, та грошових коштів в сумі 705 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок чого останньому було заподіяно майнову шкоду на загальну суму 875 гривень 17 копійок.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 покликається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом не враховано наявність такої обставини, як незначний розмір завданої шкоди. Вважає, що сума викраденого є незначною у порівнянні із нижньою межею кримінально караного діяння - крадіжки, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення. На думку захисника, це вказує на наявність підстав для застосування відносно обвинуваченої ст. 69 КК України та призначення покарання нижче нижчої межі у межах від 1 до 5 років позбавлення волі та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК України за дане кримінальне правопорушення.

Вважає, що дії обвинуваченої за ч.4 ст. 185 КК України неправильно кваліфіковані, та не застосовано Закон, який підлягав застосуванню, а саме ч.2 ст. 185 КК України.

На думку захисника, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України фактично відсутні та не доводилися обставини вчинення нею крадіжки з використанням умов воєнного стану, а тому вчинене нею правопорушення слід правильно кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України та в межах вказаної статті призначити покарання.

Просить вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 липня 2023 року змінити. В мотивувальній частині вироку виключити посилання на здійснення ОСОБА_6 викрадення чужого майна «діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022 із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, далі № 573/2022 від 12.08.2022». ОСОБА_6 визнати винуватою за ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті. Остаточну міру покарання визначити за сукупністю вироків у відповідності до ч.1 ст.71 КК України з урахуванням вироку Корецького районного суду Рівненської області від 28.05.2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинувачену, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної карги захисника в інтересах обвинуваченої, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченої не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені вимоги дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість останньої у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану.

Свій висновок суд обґрунтував показаннями обвинуваченої ОСОБА_6 , яка повністю визнала свою вину у вчиненому, підтвердила обставини справи, які мали місце 20 липня 2022 року, врахував позицію потерпілого, висловлену у наданій письмовій заяві щодо відсутності до обвинуваченої матеріальних та моральних претензій, поклавшись на розсуд суду щодо призначення покарання обвинуваченій, даними письмових доказів у даному кримінальному провадженні, дослідженими, оціненими, співставленими і проаналізованими належним чином.

Доводи захисника обвинуваченої щодо невірної кваліфікації її дій саме за ч. 4 ст. 185 КК України, з посиланням на те, що злочин був вчинений на території, на якій не відбуваються активні бойові дії, а тому, на її думку, відсутня така кваліфікуюча ознака як в умовах воєнного стану, є помилковими.

Так, судом першої інстанції дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами) із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Отже, згідно зазначеного Указу, воєнний стан введено на всій території України.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-IX від 03 березня 2022 року посилено відповідальність за деякі кримінальні правопорушення, в тому числі передбачені ст.185 КК України, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до таких змін крадіжка, учинена в умовах воєнного або надзвичайного стану, є особливо кваліфікуючим складом злочину. Тобто, вчинення крадіжки в умовах воєнного стану одразу кваліфікується за ч. 4 ст. 185КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років.

При цьому, кваліфікація за ч. 4 ст. 185 КК України не передбачає такого тлумачення та кваліфікуючої ознаки як вчинення крадіжки саме в районах бойових дій, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, крадіжка мобільного телефону марки «sigma comfort 50 mini 4» та грошових коштів в сумі 705 гривень, належних ОСОБА_8 вчинено ОСОБА_6 20 липня 2022 року, тобто, під час дії воєнного стану в Україні.

Тому покликання захисника на відсутність в діях обвинуваченої кваліфікуючої ознаки крадіжки, вчиненої «в умовах воєнного стану» є необґрунтованою, оскільки умова воєнного стану є кваліфікуючою ознакою інкримінованого обвинуваченій злочину незалежно від місця вчинення крадіжки.

За наведених обставин кваліфікація дій обвинуваченої за ч.4 ст. 185 КК України є вірною.

Правових підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів не вбачається.

Що стосується доводів сторони захисту щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченій внаслідок суворості, то, на думку колегії суддів, вони є також необґрунтованими.

Щодо міри призначеного обвинуваченій покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності ? призначити покарання, зокрема і з застосуванням положень ст. 69 КК України або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Щодо правильності призначеного покарання ОСОБА_6 , то суд призначаючи обвинуваченій покарання, врахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та психіатра, обставини, які пом`якшують покарання ? щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Будь-яких інших обставин, які б залишилися поза увагою суду та не були враховані при призначенні обвинуваченій покарання, стороною захисту не наведено.

Врахувавши дані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України, визначивши остаточне покарання з врахуванням попереднього вироку на підставі ч.1 ст. 71 КК України.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, звільнялась від його відбування з випробуванням, що свідчить, про те, що і це не призвело до позитивних змін в особистості обвинуваченої і не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, належних висновків для себе не зробила, а продовжила злочинну діяльність, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченої.

Відтак правових підстав для пом`якшення обвинуваченій ОСОБА_6 призначеного покарання не вбачається.

При цьому, колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

За наведеного, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим внаслідок суворості, на що покликається сторона захисту, колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 липня 2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченою ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3