Справа № 148/1480/23
Провадження № 1-кп/135/126/23
У Х В А Л А

іменем України

18.12.2023 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Ладижин Вінницької області клопотання захисника ОСОБА_3 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 28.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , представник потерпілих ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

1. Історія провадження

21.09.2023 на розгляд до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвалою суду від 22.09.2023 по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

18.12.2023 у підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - ОСОБА_3 подав клопотання про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні.

2. Питання, що вирішуються та позиції сторін кримінального провадження.

2.1. Обґрунтування клопотання захисника.

Захисник ОСОБА_3 своє клопотання про повернення обвинувального акту обґрунтовує тим, що виклад в даному обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 є суперечливим та неконкретним. Так, на другій сторінці обвинувального акту зазначено, що: «...26.04.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення». При цьому повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручалось 29 червня 2023 року, а не 26.04.2023, і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, а не ст. 124 КК України. Вказане твердження, викладене в обвинувальному акті, на його думку істотно викривлює зміст самого обвинувального акту, оскільки стосується кваліфікації дій обвинуваченого та письмового опису кваліфікуючих ознак, а також не дає чіткого та однозначного розуміння щодо характеру і причин обвинувачення, висунутого проти ОСОБА_4 . На його переконання вказана невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України не є технічною опискою або помилкою в розумінні КПК України. Таким чином, вказаний обвинувальний акт не є конкретним та не повним за змістом, позбавлений чіткості та деталізації, а відтак не зрозумілим та таким, що позбавляє обвинуваченого бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, внаслідок чого порушується його право на захист та справедливий суд. Окрім того, з формулювання обвинувачення абсолютно є незрозумілим від чиїх конкретно дій в потерпілих виникли ті чи інші тілесні ушкодження, тобто не встановлений безпосередній причинний зв`язок між дією і наслідками, які настали. Таким чином вважає, що в обвинувальному акті, в порушення п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, викладено обставини кримінального правопорушення, які не є встановленими. На його думку вказані вище порушення кримінального процесуального законодавства перешкоджають призначенню судового розгляду та є безумовними підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

2.2. Позиція сторони захисту в суді.

Захисник ОСОБА_3 та його підзахисний ОСОБА_4 підтримали клопотання за викладених вище підстав, просили його задовольнити.

2.3. Позиція сторони обвинувачення в суді.

Прокурор ОСОБА_5 клопотання захисника вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що обвинувальний акт відповідає всім вимогам процесуального законодавства, що передбачені у ст. 291 КПК України. Обвинувачення та обставини і факти вчинення кримінального правопорушення викладені в обвинувальному акті в такий спосіб, обсязі та мірі, в яких прокурор вважає їх встановленими. З приводу наявних розбіжностей в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, а також даті повідомлення про підозру прокурор зазначив, що це є результатом технічної помилки, яка, однак, не впливає на можливість призначення та проведення судового розгляду. Враховуючи зазначене, прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту.

Представник потерпілих ОСОБА_8 вважає доводи захисника такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та просила відмовити в його задоволенні.

Потерпілий ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_6 просили відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 .

3. Оцінка та мотиви суду.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено право суду у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Таким чином для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта суд має встановити невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті, тим відомостям, які він має містити, згідно з вимогами КПК України.

Перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, закріплено у ч. 2 ст. 291 КПК України. До них належать: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 3 ст. 291 КПК України).

Крім цього, за змістом ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Дослідивши поданий у межах даного кримінального провадження обвинувальний акт, суд дійшов висновку, що вказані вище вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення дотримані в тій мірі, яка не перешкоджає суду призначити судовий розгляд.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 зазначається, що під час підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт на доопрацювання прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291, 292 КПК України: зокрема, якщо у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що одним з організаційно-розпорядчих питань, що вирішуються судом під час підготовчого судового засідання при визначені можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, є питання відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства.

При цьому оскільки вимоги до обвинувального акту встановлюються лише положеннями ст. 291, 292 КПК України, то суд під час підготовчого судового засідання здійснює перевірку обвинувального акту на предмет відповідності тільки цим статтям.

Суд також звертає увагу на ті обставини, що підстави для повернення обвинувального акту не можуть тлумачитися та застосовуватися з надмірним формалізмом, оскільки останній може призвести не тільки до безпідставного повернення обвинувального акту, але і до затягування кримінального провадження, що також є неприпустимим для прав та інтересів обвинуваченого.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 520/8135/15-к.

У клопотанні про повернення обвинувального акту захисник ОСОБА_3 як на підстави його повернення посилався, зокрема, на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України через те, що виклад в даному обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 є суперечливим та неконкретним, а також те, що формулювання обвинувачення абсолютно є незрозумілим від чиїх конкретно дій в потерпілих виникли ті чи інші тілесні ушкодження, тобто не встановлений безпосередній причинний зв`язок між дією і наслідками, які настали.

Аналіз ст. 91 КПК України дає можливість побачити, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, форма співучасті, якщо наявна, та інші обставини та факти, що стосуються вчиненого протиправного діяння, у тому числі розкривають причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та наслідками), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Системний аналіз ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України дає можливість зробити висновок, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, втілюються у такій частині обвинувального акту як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування визначається як інтелектуальний процес, що полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. І якщо відповідно до ст. 92-94 КПК України сторона обвинувачення у вигляді слідчого та прокурора мають право як збирати, перевіряти та оцінювати докази, то суд має право лише оцінювати зібрані у кримінальному провадженні докази на підтвердження чи спростування обставин, що визначені у ст. 91 КПК України.

Оскільки доказова діяльність суду у кримінальному провадженні починається лише під час судового розгляду обвинувачення по суті та полягає лише в оцінці зібраних доказів, то під час підготовчого судового засідання суд в жодному разі не може встановлювати, спростовувати, підтверджувати, перевіряти по суті ту частину обвинувального акту, в якій прокурор викладає фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення. Під час підготовчого судового засідання суд перевіряє лише те, щоб у відповідності до ст. 291 КПК України обвинувальний акт містив відповідну частину, яка при цьому не мала б зайвої натуралізації правопорушення та суттєвих суперечностей, що перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, то суд доходить до висновку, що прокурор як сторона кримінального провадження, є самостійним у визначені фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинувачення та суті злочину. Такий висновок, зокрема, підтверджується і тим, що відповідно до ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які «прокурор вважає встановленими».

Суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правової кваліфікації.

Отже, встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор.

На додаток до цього ККС ВС у Постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною або неповною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Враховуючи викладене вище, суд доходить до висновку, що визначення повноти формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинуваченого та суті злочину, підтвердження або спростування обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення на основі зібраних доказів, вирішення питання про достатність доказів на підтвердження ознаки та елементів складу кримінального правопорушення здійснюється судом лише під час судового розгляду по суті шляхом оцінки доказів, зібраних у змагальному кримінальному провадженні. Вирішення цих питань під час підготовчого судового засідання суперечить призначенню цієї стадії кримінального провадження.

Самі по собі обставини, на які посилається захисник, є фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, а тому їх встановлення, визначення та формулювання, збирання та надання доказів на їх підтвердження, як було зазначено вище, є дискреційними повноваженнями прокурора, який викладає їх в такий спосіб та в такій формі, в яких вважає встановленими, та надає на підтвердження цього докази, які вважає належними, допустимими та достатніми для підтвердження відповідних обставин. Суд, особливо під час підготовчого судового засідання, не має повноважень повертати обвинувальний акт прокурору з мотивів неповноти, неправильності, недостовірності фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлення та визначення яких в обвинувальному акті є виключним повноваженням прокурора, а перевірка яких здійснюється судом лише під час розгляду справи по суті.

Внаслідок цього суд доходить до висновку, що повернення обвинувального акту з підстав неповноти, недостовірності фактичних обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, їх недоведеності під час підготовчого судового засідання є неможливим, оскільки суперечить завданню суду, яке він виконує під час підготовчого провадження, а також оскільки це призведе до порушення принципу змагальності та перебирання судом на себе функції обвинувачення, в межах якої він також буде брати участь у визначенні обвинувачення.

Щодо недоліків у вигляді розбіжності в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, невідповідності дати повідомлення про підозру, як підстави повернення обвинувального акту, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Суд звертає увагу, що зазначена розбіжність полягає у тому, що на другій сторінці обвинувального акту зазначено, що: «...26.04.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення», у той час як, у змісті самого обвинувального акту вказується, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 365 КК України, а також те, що дійсною датою повідомлення про підозру ОСОБА_4 є 29 червня 2023 року.

Суд не вважає зазначені недоліки такими, що перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду, оскільки у змісті самого обвинувального акту (у частині викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а також у частині формулювання обвинувачення дій обвинуваченого) вказується, що ОСОБА_4 обвинувачується саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та розкриваються відповідні ознаки саме цього складу кримінального правопорушення. У матеріалах справи (обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування) відсутні будь-які відомості щодо того, що у діях обвинуваченого були б наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та він обвинувачувався у вчиненні саме цього кримінального правопорушення.

Внаслідок цього суд приходить до висновку, що така технічна помилка в розбіжності частини статей правової кваліфікації дій обвинуваченого не перешкоджає призначенню судового розгляду, не впливає на права, свободи та законні інтереси обвинуваченого, оскільки в усій іншій частині матеріали кримінального провадження є чіткими та точними, вказуючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 - 316, 369, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 28.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя