справа № 626/2076/23
провадження № 1-кп/631/149/23
У Х В А Л А
про призначення справи до судового розгляду
01 листопада 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з боку сторони обвинувачення:
потерпілої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
законного представника
неповнолітніх потерпілих
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
23 серпня 2023 року за вхідним № 4532/23-вх з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України, що були зареєстровані за № 626/2076/23 (провадження № 1-кп/631/149/23) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді головуючому судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 серпня 2023 року призначено підготовче судове засідання по справі.
Під час підготовчого судового засідання прокурор Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 заявила, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, підстав для закриття чи зупинення провадження не має. У справі маються всі необхідні для розгляду у судовому засіданні матеріали, вважає за можливе призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_12 й ОСОБА_7 ОСОБА_8 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду та вказали про відсутність до суду клопотань, передбачених статтею 315 Кримінального процесуального кодексу України.
Потерпілі ОСОБА_5 та законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_12 й ОСОБА_7 ОСОБА_8 висловили думку щодо можливості скасування арешту майна.
Обвинувачений, ОСОБА_9 , та його захисник адвокат ОСОБА_13 у підготовчому судовому засіданні висловили думку про можливість призначення справи до судового розгляду. Ніяких клопотань не заявляли.
Шодо клопотання потерпілої ОСОБА_4 про скасування арешту майна сторона захисту не заперечувала та вважала за необхідне його задовольнити, посилаючись на те, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, а накладений арешт порушує право особи на мирне володіння майном.
Прокурор заперечувала проти скасування арешту майна, посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, який підлягає дослідженню під час судового розгляду справи, тому до закінчення розгляду кримінального провадження з метою збереження речового доказу є необхідність у його арешті. У задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_4 про скасування арешту майна, просила відмовити.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення справи до судового розгляду, а також відносно вирішення питання про скасування арешту майна, дослідивши обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування та документи, надані на обґрунтування клопотання, а також проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на даному етапі судового слідства у матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).
Підготовче провадження у суді першої інстанції здійснюється відповідно до приписів глави 27 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено, що завданням стадії підготовчого судового провадження є, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування, оцінка змісту і форми обвинувального акту, з метою успішного проведення судового розгляду.
Обвинувальний акт, як встановлено частиною 4 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу
Відповідно до статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 31) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 71) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 81) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Крім того до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 2971 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється (частина 4 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України).
Отже, до суду повинен надійти обвинувальний акт, в якому мають міститися обов`язкові відомості, які зазначені у частині 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, та бути доданий перелік документів, який визначений у частині 4 статті 291 наведеного вище кодифікованого закону України.
Так, в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставини, які, відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У обвинувальному акті наявний короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкримінується обвинуваченому.
Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на вказане, суд доходить висновку про відповідність даного обвинувального акта вимогам чинного законодавства, а також про відсутність у ньому таких недоліків, які б перешкоджали суду призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні.
Провадження за обвинувальним актом відповідно до приписів частин 5 та 6 статті 34 Кримінального процесуального кодексу України, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року підсудне Нововодолазькому районному суду Харківської області.
Угода про визнання винуватості до суду не надходила та сторони кримінального провадження не повідомляли про її досягнення.
Підстав для закриття провадження у справі за підпунктами 4 8 частини 1 або частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, як і прийняття рішення за пунктами 1 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, не має.
Істотних порушень вимог Кримінального процесуального законодавства України, які б перешкоджали призначенню справи до судового розгляду, не встановлено.
З огляду на те, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що на підставі обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні належить призначити судовий розгляд та з цією метою вирішити питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду.
Від учасників судового провадження клопотань про здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні не надійшло. Судом також не встановлені обставини, передбачені частиною 2 статті 27 Кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для ухвалення рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.
Відповідно до положень частини 2 статті 318, пунктів 19, 25 та 26 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, судом визначено коло осіб з боку сторони обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.
У підготовчому судовому засіданні від прокурора, потерпілих та законного представника неповнолітніх потерпілих, а також обвинуваченого та його захисника клопотань про витребування певних речей чи документів, а також інших клопотань, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, не надходило.
Прокурор, потерпілі, законний представник неповнолітніх потерпілих, обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні з клопотаннями про обрання заходів забезпечення кримінального провадження до суду не зверталися.
Таким чином, підготовка до судового розгляду є завершеною.
Відповідно до частини 1 статті 316 Кримінального процесуального кодексу України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.
Вирішуючи клопотання потерпілої ОСОБА_4 про скасування арешту майна у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 16 Кримінального процесуального кодексу України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження також здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом.
Розглядаючи подане клопотання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, суд враховує, що завданням кримінального провадження, згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого статтею 131 Кримінального процесуального кодексу України, є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним.
Згідно приписів частини 1 і пункту 7 частини 2 статті 131, а також частин 1 та 2 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України, заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, застосовуються на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з метою досягнення дієвості цього провадження.
Положеннями частини 2 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 168 Кримінального процесуального кодексу України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду.
З положень статті 170 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що арештом майна є тимчасове позбавлення обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого можливості відчужувати певне його майно.
Вимогами частин 2 та 3 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Абзацом 2 частини 10 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Порядок скасування арешту майна визначений приписами статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням вказаних осіб, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Необхідність скасування накладення арешту майна можуть обумовити такі обставини: відшкодування підозрюваним, обвинуваченим завданої ним шкоди, з метою забезпечення відшкодування якої був накладений арешт; зміна кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого за статтею Кримінального кодексу України, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення; помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їхні дії. Закінчення чи закриття кримінального провадження без вирішення відповідними органами досудового слідства або судом в порядку кримінального судочинства питання про зняття арешту з майна, не тягне за собою скасування обтяження майна, накладеного в порядку кримінально-процесуального законодавства.
При цьому в силу приписів частини 1 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України особою, якою подане клопотання не доведено, що арешт майна, про скасування якого вона клопоче, було накладено необґрунтовано або у його застосуванні відпала потреба.
Також при вирішенні порушеного потерпілою ОСОБА_4 питання, суд бере до уваги, що розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України, на теперішній час не завершений, а саме провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, питання визначення обсягу доказів, що підлягають дослідження та порядок їх дослідження у відповідності до статті 349 Кримінального процесуального кодексу, не вирішувалось, оскільки воно не є предметом підготовчого судового засідання, автомобіль марки «Тоyota Land Cruiser Рrado», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом, який може бути досліджений судом. Таким чином суд дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна на даний час є передчасним.
Враховуючи викладене, оскільки на даний час розгляд кримінального провадження триває, судове рішення не ухвалене, по справі призначено підготовче засідання, арешт є співмірним заходом забезпечення кримінального провадження; в ході розгляду клопотання, судом не встановлені та учасниками провадження не доведені обставини, які б давали підстави вважати, що на даний час відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, також не доведено необґрунтованості накладення такого арешту, а тому підстави для скасування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження на даній стадії судового провадження відсутні.
Окрім іншого, суд звертаю увагу заявника на те, що обмеження можливості розпоряджатися майном носить тимчасовий характер та прямо передбачено кримінальним процесуальним законом на час, необхідний для розгляду кримінального провадження.
Керуючись статтями 1, 2, 3, 27, частинами 1 та 11 статті 31, частинами 5 та 6 статті 34, частиною 2 статті 110, частинами 1 та 2 статті 131, частинами 1 та 2 статті 132, статтями 134 138, частиною 2 статті 167, статтями 168, 170, 174, 291, 314 316, 369, 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя: ОСОБА_1