Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/254/24
Провадження № 1-кс/382/12/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Яготин

Слідчий суддя Яготинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні без технічної фіксації в приміщенні суду клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000410, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про проведення обшуку,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 року начальник сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури, звернувся із вказаним клопотанням про проведення обшуку в якому просить: надати начальнику сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУ Національної поліції в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 , дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУ Національної поліції в Київській області лейтенанту поліції ОСОБА_5 , дозвіл на проведення обшуку в за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 , з метою відшукання та вилучення банківської картки № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», мобільних телефонів, планшетів та комп`ютерної техніки, а також інших банківських карток, відкритих на ім`я ОСОБА_6 , які мають значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні.

Клопотанням обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 31.08.2023, близько 09 год. 34 хв., невстановлена особа під приводом продажу мобільного телефону «APPLE 13 PRO», в ході листування в соціальній мережі «Instagram» на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » запропонувала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в АДРЕСА_2 , придбати мобільний телефон, на що остання погодилась та з власної банківської картки, відкритої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 перерахувала грошові кошти в сумі 28 000 гривень на картку № НОМЕР_3 (AT «A-Банк») та на банківську карту № НОМЕР_1 (АТ КБ «ПриватБанк»), але товар так і не отримала, чим невстановленими особами їй спричинено збитки на вищезазначену суму.

В ході досудового розслідування допитано потерпілу ОСОБА_7 , яка повідомила, що 31.08.2023 в мережі Інтернет в соціальній мережі «Інстаграм» на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вона знайшла оголошення про продаж телефона марки «APPLE 13 PRO». Оголошення її зацікавило, тому вона написала повідомлення користувачу «Інстаграм» на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Після обговорення покупки, продавець надав їй номер картки, на яку необхідно було оплатити покупку, а саме: № НОМЕР_3 . Після чого потерпіла 31.08.2023 за допомогою мобільного додатку перерахувала зі своєї картки № НОМЕР_2 на картку № НОМЕР_3 грошові кошти в загальній сумі 18 000 грн., а в подальшому, після повторного спілкування із невідомим чоловіком останній надав нову банківську картку № НОМЕР_1 власником якої є ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_7 знову зі своєї картки № НОМЕР_2 перерахувала грошові кошти в сумі 10 000 гривень на зазначену банківську картку. Після оплаченого нею товару, потерпіла так його і не отримала.

Досудовим розслідуванням встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 здійснювала перерахування коштів на банківський картковий рахунок в АТ «А-Банк» № НОМЕР_3 та в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_6 .

Згідно отриманих відомостей в рамках досудового розслідування, встановлено, що банківська картка № НОМЕР_1 відкрита на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 телефон: НОМЕР_5 , проживаючого: АДРЕСА_1 .

Також, підтверджено зарахування на вищевказаний рахунок коштів в сумі 10 000 гривень, станом на 01.09.2023 о 12 год. 39 хв., від потерпілої ОСОБА_7 .

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), відшукання предметів та документів, які містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні та в судовому розгляді, в подальшому можуть бути знищені з метою укриття слідів злочину, у органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки отримати вищезазначені відомості в інший спосіб не являється за можливе.

За встановлених обставин, застосування такої слідчої (розшукової) дії як обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання предметів, які мають значення для досудового розслідування.

Саме тому, під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження Виникла необхідність у проведенні обшуку за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 , з метою відшукання, виявлення та вилучення банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», мобільних телефонів, планшетів та комп`ютерної техніки, а також інших банківських карток, відкритих на ім`я ОСОБА_6 , які мають значення для встановлення істини у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .

Начальника сектору дізнання та прокурор не з`явилися у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду клопотання. Натомість подали до суду заяви, в яких просять розгляд клопотання провести у їх відсутність.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч. 4 ст.107 КПК України не здійснювалось у зв`язку із неприбуття в судове засідання слідчого в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого клопотання, приходить наступного висновку.

Як вбачається із витягу з ЄДРСР від 02.09.2023 року, 31.08.2023 о 09:34 год. невстановлена особа, шахрайським шляхом, під приводом продажу мобільного телефону «APPLE 13 PRO» запропонувала ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає: АДРЕСА_3 , придбати телефон, на що потерпіла погодилась та з власної банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_2 перерахувала на карту «А-Банк» № НОМЕР_3 та на банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 , але товар не отримала, кошти не повернуті, чим спричинено збитки на зазначену суму. Дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 02.09.2023 року їй надали номер банківської картки № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_6 , на яку вона перерахувала 01.09.2023 року суму в розмірі 10000 грн.

Відповідно до копії рапорту від 12.09.2023 року інспектора ВПК в Запорізькій області Департаменту кіберполіції Національної поліції України власником картки № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно положень ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Проведення обшуку є суттєвим обмеженням конституційних прав громадян, у зв`язку з чим він має застосовуватися у виняткових випадках при наявності беззаперечних підстав для його проведення в умовах реальної необхідності та за відсутності можливості отримання інформації іншим шляхом.

Обшук має провадитись за наявності достатніх даних, які вказують на те, що об`єкти, які мають значення у справі, по-перше, знаходяться у певної особи та в певному місці, по-друге, що дані об`єкти сховані й добровільно видані не будуть.

Відповідно ч. 3 ст. 234 КПК України у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості про: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого подається клопотання; 3) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 4) підстави для обшуку; 5) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, де планується проведення обшуку; 6) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; 7) речі, документи або осіб, яких планується відшукати.

Тобто, за змістом вказаних норм закону в клопотанні про обшук мають бути зазначені дані, які вказують на те, що об`єкти, які мають значення у кримінальному провадженні, знаходяться в певному місці, індивідуальна або родова характеристика речей, які планується відшукати.

Частиною 5 ст. 234 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи.

Так, слідчим, всупереч ч. 5 ст. 234 КПК України, у клопотанні не доведено наявність підстав вважати, що речі, які прагне відшукати слідчий, а саме: банківська картка № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», мобільні телефони, планшети та комп`ютерна техніка, а також інші банківські картки, відкриті на ім`я ОСОБА_6 , знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порушення п. 5 ч. 3 ст. 234 КПК України у клопотанні не вказано місце, де планується проведення обшуку (у житлі чи іншому володіння особи; частині житла чи іншого володіння особи), а фактично зазначена лише адреса: АДРЕСА_1 , а також вказано, що це місце реєстрації та проживання ОСОБА_6 .

Разом з тим, подані матеріали не містять жодних доказів на підтвердження того, що зазначена адреса є місцем реєстрації ОСОБА_6 чи його місцем проживання. Із роздрукованої "Інформації про особу" Держаної міграційної служби України від 31.01.2024 року місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначена адреса: АДРЕСА_4 . Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2024 року за параметром запиту " АДРЕСА_1 " вбачається, що за цією адресою розташовані дві земельні ділянки площею 0,1 га та 0,0884 га, які належать іншій особі - ОСОБА_8 . Відомостей про будь-який житловий об`єкт чи інше володіння, які були б розташовані на цій ділянці, подане клопотання, вказаний витяг та інші додані матеріали не містять; будь-який правовий зв`язок ОСОБА_6 із зазначеною у клопотанні адресою не обґрунтовано; відповідні докази не подано.

Викладене свідчить про те, що подане клопотання не містить належного обґрунтування як підстав для обшуку за зазначеню адресою, так і приналежність саме житла чи іншого володіння певній особі (крім земельних ділянок, які належать іншій особі).

Аналіз поданих до клопотання матеріалів свідчить про те, що з їх змісту неможливо встановити, що за зазначеною адресою ( АДРЕСА_1 ), земельні ділянки за якою належать іншій особі ОСОБА_8 , можуть зберігатися речі, що мають значення для досудового розслідування. Крім цього не вказано жодних зв`язків ОСОБА_8 із ОСОБА_6 (чи є вони членами сім`ї, близькими особами, родичами тощо).

Отже, аналіз вищезазначених доказів свідчить про те, що слідчий не довів того, що за цією адресою знаходяться предмети, які він прагне відшукати.

При цьому, як вбачається із клопотання, необхідність проведення обшуку за зазначеною адресою слідчий обґрунтовує виключно заявою про те, що отримати вищезазначені відомості в інший спосіб не являється за можливе. При цьому, відсутні будь-які обґрунтування, що за вказаною адресою можуть знаходитись відповідні речі, що мають значення для досудового розслідування; як і не додано жодного доказу на підтвердження такої можливої інформації. Фактично доводи слідчого, в даній частині, ґрунтуються на припущеннях.

Разом з тим, обшук - це крайній захід забезпечення кримінального провадження і слідчим не доведено необхідності проведення саме обшуку, а також того, що проведені інші слідчі дії не дали результатів щодо виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення криміналь-ного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Частиною 5 ст. 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати об ґрунто-ване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

З аналізу вищезазначеної норми законодавства випливає, що надання дозволу на проведення обшуку автомобіля, на підставі необґрунтованого клопотання, яке містить лише припущення та нічим не підтверджені доводи, може спричинити порушення прав власності інших осіб, які не є причетними до кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного, оскільки подане начальником сектору дізнання клопотання про обшук не є достатньо вмотивованим та обґрунтованим, під час його розгляду ним не доведено наявності достатніх підстав для надання дозволу на проведення обшуку, та того, що відомості, які необхідно отримати, неможливо отримати органом досудового розслідування за допомогою інших слідчих дій, тому слідчий суддя не вбачає передбачених законом підстав для надання дозволу на проведення обшуку.

З огляду на ці обставини слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання начальника сектору дізнання про проведення обшуку не відповідає вимогам ч. 3 ст. 234 КПК України, тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 236, 369, 371, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000410, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про проведення обшуку, відмовити.

Ухвала слідчого судді окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1