УХВАЛА

01 січня 2024 року

м. Київ

справа № 755/1758/20

провадження № 51-7033 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року щодо нього,

встановив:

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 313 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за частиною 3 статті 311 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна; за частиною 3 статті 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК та з урахуванням вимог статті 72 КК ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі частини 4 статті 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року, більш суворим призначеним даним вироком, у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Ухвалено рахувати ОСОБА_4 строк відбування покарання з моменту його фактичного затримання, а саме з 15:35 31 січня 2020 року, та зараховано час його затримання з 28 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Постановлено до набрання вироком законної сили залишити без зміни запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року- без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.

Зокрема, в цій ухвалі вказано на те, що засуджений, посилаючись на суворість призначеного йому покарання, просив застосувати до нього положення статті 69 КК, однак не наводив достатніх доводів щодо наявності таких обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Крім того, засуджений, вказуючи, в тому числі, на вчинення ним кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих обставин, не зазначав в чому саме полягали такі обставини.

Також, ОСОБА_4 у прохальній частині касаційної скарги ставив вимоги лише щодо вироку суду першої інстанції, при цьому, не звернув увагу на те, що вказане рішення переглядалося апеляційним судом. Тобто такі вимоги не узгоджувалися з положеннями статті 436 КПК. Водночас, засуджений просивухвалити новий вирок, що суперечить повноваженням суду касаційної інстанції.

До того ж, всупереч положенням частини 5 статті 427 КПК ОСОБА_4 не долучено до касаційної скарги копії оскаржуваних судових рішень.

В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 , йому роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.

При цьому, ОСОБА_4 у резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.

В межах встановленого строку на усунення недоліків ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з повторною касаційною скаргою.

Проте скаржник повторно не дотримався вимог статті 436 КПК та не врахував вказівок суду касаційної інстанції.

Зокрема, у повторній касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення, без зазначення дати постановлення цього рішення та назви суду, і призначити новий розгляд справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, чим допустив неузгодженість своєї позиції.

Вказане перешкоджає касаційному суду визначитись з предметом оскарження та не узгоджується з положеннями статті 436 КПК.

Крім того, засуджений знову не долучає до касаційної скарги копію оскаржуваного вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року.

Отже, скаржник не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак його касаційна скарга підлягає поверненню.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року щодо ньогоз усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3