КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/327/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_8 , вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровограда, громадянку України, заміжню, із вищою освітою, працює директором ТОВ «Єлісавет Істейт», зареєстровану та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Ухвалено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням 48 986 (сорок вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок. В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта у розмірі 2 778 (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 65 копійок..

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою і засуджена за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 02 жовтня 2020 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , здійснюючи рух по вул. Чорновола м. Кропивницького зі сторони вул. Дворцової, наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Шевченка, проігнорувала вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України - п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), проявивши особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавила себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.

У подальшому, здійснюючи маневр повороту ліворуч на проїзну частину вулиці Шевченка, наближаючись до регульованого пішохідного переходу по вказаній вулиці, який був помічений дорожньою розміткою 1.14.2 та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», маючи технічну можливість своїми односторонніми діями не створювати небезпеку для пішоходів, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не впевнившись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, проявивши особисту неуважність і безпечність, продовжила рух.

Під час проїзду пішохідного переходу, ОСОБА_8 , не надавши переваги в русі пішоходам ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які переходили проїзну частину по пішохідному переходу з ліва - на право по ходу її руху, та з необережності допустила наїзд на них, чим грубо порушила вимоги п. 16.2 ПДР України (п. 16.2 На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу, п. 1.10 ПДР України, термін дати дорогу означає вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість) пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку).

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми нижньої лівої кінцівки: перелому голівки малогомілкової кістки, пошкодження медіального меніска, розтягнення, набряк медіальної колатеральної та хрестоподібної зв`язок, садно лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що судовий розгляд проведено неповно, не об`єктивно, однобічно, із обвинувальним ухилом, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судове рішення є незаконним.

Протягом досудового розслідування та судового слідства ОСОБА_8 не визнала своєї провини, адже вона не порушила жодних правил ПДР, не допустила жодного контакту із потерпілою.

Судом першої інстанції в основу вироку покладений висновок судово-медичного експерта КЗ « Обласне бюро судово-медичної експертизи» Кіровоградської обласної ради, яким встановлено тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої, однак цей висновок не доводить, що отримання потерпілою середньої тяжкості тілесних ушкоджень перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, прокурором не доведено, що отримані потерпілою тілесні ушкодження виникли саме внаслідок порушення ОСОБА_8 правил ПДР.

Судова медична експертиза проведена на підставі наданих органом досудового розслідування комп`ютерної томографії, медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 . При цьому, матеріали кримінального провадження не містять медична карта із історією хвороби потерпілої та знімки комп`ютерної томографії.

Відсутні докази того, що дані медичні документи взагалі витребувані слідчим та вчинені законні дії до їх огляду, визнання речовими доказами та долучення до матеріалів кримінального провадження.

Отже, ці докази є недопустимими.

Тобто, належні висновки про тяжкість отриманих потерпілою тілесних ушкоджень у матеріалах кримінального провадження відсутній. Також, сторона захисту вважає, що розташування потерпілої відносно автомобіля обвинуваченої виключає отримання нею заявлених тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновків судової інженерно-транспортної експертизи не виявлено на автомобілі обвинуваченої слідів, що можуть ідентифікуватися як сліди контактування автомобіля із потерпілою

Відповідно до схеми огляду місця ДТП автомобіль ОСОБА_8 зупинився на відстані чотири метри від пішохідного переходу, що свідчить про те, що потерпіла переходила проїзну частину поза межами пішохідного переходу.

Захист переконаний, що докази у кримінальному провадженні не доводять поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони захисту (обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 ), які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду першої інстанції, вказуючи на непричетність обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечила задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стороною захисту заперечується причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, наявність доказів вчинення кримінального правопорушення та винуватості.

Однак, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України знайшла своє підтвердження.

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, надавши суду першої інстанції таких показань.

Приблизно о 18 годині 00 хвилин, 02.10.2020, вона рухалась своїм автомобілем «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , додому. Рухаючись по вулиці В. Чорновола, де односторонній рух, вона зупинилася перед світлофором на червоне світло, ввімкнула лівий покажчик повороту і очікувала дозволений для неї сигнал світлофору. Дочекавшись зеленого світла світлофора, вона почала рух. Природне освітлення у той час було достатнім. Їй нічого не заважало для того, щоб здійснити поворот ліворуч, тобто не було пішоходів ні праворуч, ні ліворуч, автомобілі також їй не заважали. Вона ввімкнула першу передачу та з мінімальною швидкістю тронулася зі стоп лінії, і не змінюючи швидкості руху поїхала ліворуч. Перетнувши пішохідний перехід, вона побачила перед своїм автомобілем потерпілу з дочкою, які рухалися з її сторони зліва, правою стороною до неї, та були вже на середині дороги. Вона вчасно здійснила гальмування і зіткнення її автомобіля з пішоходами не було. Вона зупинила автомобіль, вийшла переконатися, що сталося. Потерпіла з дочкою сиділи на дорозі перед автомобілем біля правої сторони, так, що вона могла стояти між автомобілем і ними. Свідків не було, ніхто не зупинився, люди проходили повз. Вона запропонувала потерпілій допомогу, але остання з дочкою встали та самостійно перейшли на праву сторону дороги, сіли на парапеті. Через пару хвилин під`їхала патрульна поліція і вони вже викликали швидку допомогу. Коли приїхала швидка допомога, то до неї підійшов лікар, і сказав, що з потерпілими все добре, і запропонував їй допомогу. На вимогу поліції вона надала свої документи. Після події вона спілкувалася з потерпілою, і знала про те, що у неї є тілесні ушкодження, але як вони у неї утворилися, вона не знає. Вона пропонувала потерпілій матеріальну допомогу на лікування, але остання відмовилася.

Цивільний позов потерпілої обвинувачена також не визнала.

Не зважаючи на невизнання винуватості ОСОБА_8 та такі пояснення обвинуваченої, її вина у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, - вона з обвинуваченою раніше не знайома.

Приблизно о 18 годині 20 хвилині, 02.10.2020, вона разом з донькою йшла по вул. Шевченка у м. Кропивницький. Вони повернули на вул. Чорновола, дійшли до світлофора. Природне освітлення було достатнім. На зелений сигнал світлофора для пішоходів вони почали переходити проїзну частину по пішохідному переходу. Дитина йшла ліворуч від неї. Коли вони дійшли до середини дороги, вона боковим зором бачила, як з правого боку від неї повертає ліворуч автомобіль з вул. Чорновола на вул. Шевченка. З якою швидкістю рухався автомобіль, сказати не може, не швидко. Коли автомобіль був вже дуже близько до них, вона повернувшись, відштовхнула дитину і в цей час автомобіль вдарив її. Вона впала на дитину, виставивши ногу, автомобіль наїхав їй на ліву ногу (між коліном та ступнею). Автомобіль вдарив капотом її в праву руку, лікоть і в праве стегно збоку, коліно було ушкоджене після падіння. Чи було зіткнення автомобіля з дитиною, вона не пам`ятає. Обвинувачена була за кермом, після зіткнення обвинувачена вийшла з автомобіля. Колесо автомобіля було на її (потерпілої) нозі, люди кричали водію, щоб та від`їхала, тому водій сіла за кермо та від`їхала, а вона (потерпіла) перед цим витягнула свою ногу. ЇЇ разом з дитиною відвели в сторону. Хтось викликав швидку допомогу. Наїзд відбувався на проїзній частині вул. Шевченка. Неподалік проходив її знайомий, впізнав її, запропонував забрати дитину додому. Вона поїхала в лікарню на обстеження, потім і дитину оглянули. Наступного дня дитині зробили МРТ голови, все було в нормі. Їй (потерпілій) наклали гіпс на ногу, два місяці вона лікувалась, робила МРТ. Приблизно через півтора місяці зняли гіпс, вона ходила в бандажі. Обвинувачена та її захисник присилали їй смс-повідомлення, щоб обговорити обставини ДТП, однак порозуміння не дійшли, оскільки вони їй сказали, що це саме вона, як пішохід йшла неправильно.

МРТ обіцяли оплатити, однак так ніхто нічого не відшкодував. Цивільний позов підтримує в повному обсязі. Наполягала, що внаслідок ДТП була пошкоджена її шкіряна сумка (зчесано з лицьового боку), взуття також було зчесано при падінні, розірвались на коліні брюки, пошкоджено пальто дитини. Додала, що слідчий її речі не оглядав та не вилучав, оцінку у експерта вона не проводила. Речі вона оцінила за ціною, по якій їх придбала у 2020 році. Моральна шкода полягає у завданні їй та її дитині психологічної травмі в результаті ДТП, у зв`язку з чим їм прийшлось звертатись за допомогою до психолога. Всі документи на підтвердження позовних вимог вона додала, окрім вартості пошкоджених речей.

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції: з потерпілою та обвинуваченою він не знайомий; минулого року, точної дати вже не пам`ятає, ввечері, він рухався своїм автомобілем по вул. Шевченка в бік вул. В. Перспективної. Того дня була хороша видимість, дощу не було, але дорога, як пам`ятає, була волога. На перехресті вул. Чорновола з вул. Шевченка він зупинився на червоний сигнал світлофора та побачив, як автомобіль «Subaru» наїхав на пішоходів, які переходили дорогу на зелений сигнал світлофора - жінку з дівчинкою. Автомобіль «Subaru» рухався по вул. Чорновола, знизу доверху, повертав до педагогічного університету, рухався не швидко.

Він бачив сам момент наїзду, як пішоходи потрапили під правий бік автомобіля. Жінка йшла ближче до автомобіля, дівчинка була ліворуч від матері. Жінка намагалась відштовхнути дочку та закрити її собою. Відбулось зіткнення, вони впали від удару під колеса автомобіля, водій наїхала на ноги та зупинилася. Потім вийшла, сіла в автомобіль, від`їхала вперед. Він підходив до місця пригоди та бачив, що автомобіль стояв правим переднім колесом на нозі жінки. Ноги матері та дочки були достатньо поруч, вони сиділи. В який одяг були одягнуті потерпілі, не пам`ятає. Чи були включені фари на автомобілі «Subaru» - не пам`ятає. Водієм автомобіля «Subaru» була жінка. Автомобіль був срібного кольору. Водій не одразу зрозуміла, що сталось, вона вийшла, обійшла автомобіль та коли побачила, що здійснила наїзд, злякалась. Потім приїхала швидка допомога і забрала жінку з дитиною.

Як повідомила допитана судом першої інстанції, за участю законного представника матері та психолога ОСОБА_13 , малолітній свідок ОСОБА_11 , вона пам`ятає, як на перехресті по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора переходила дорогу з мамою. Мама тримала її за руку, йшла вона ліворуч від мами. Коли вони були вже на середині дороги, мама її відштовхнула, тому що на них їхала машина. Пам`ятає, що автомобіль вдарив маму, а вона удару не отримувала. Також пам`ятає, що її ноги були під маминими.

Згідно із поясненнями експерта ОСОБА_14 , наданими суду першої інстанції, вона є лікарем судово-медичним експертом в Кіровоградському обласному бюро СМЕ.

Для проведення експертизи були надані: постанова слідчого про призначення СМЕ, медична карта амбулаторного хворого (травмпункту) № 7167, медична карта амбулаторного хворого поліклініки УМВС на ім`я ОСОБА_9 та висновок консультативної комісії лікарів-рентгенологів КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» (рентгенограми та СD диски). В травмпункті рентгенологічні знімки досліджує лише один лікар, а в обласній лікарні комісія лікарів-рентгенологів з п`яти чоловік. Вона немає спеціальних знань в галузі рентгенології, тому рентгенологічні знімки своїм направленням направила на консультацію до лікарів-спеціалістів (рентгенологів). Рентгенологічні знімки або СD диски є частиною медичної документації, яка надходить разом з медичною карткою. Перший примірник висновку міститься у справі, а до другого, який знаходиться в архіві, приєднані всі консультації. Вона не зобов`язана прикладати всі висновки до експертизи, вони зберігаються в архіві при другому примірнику.

На останній сторінці висновку зазначено, що: «…на МРТ лівого колінного суглобу ознаки субхондрального перелому голівки малоберцової кістки без зміщення франменту». На рентгенограмі немає перелому, а на МРТ наявний перелом. На рентгенограмах не завжди видно наявні ушкодження, тому призначається або МРТ, або КТ, які є більш розширеними дослідженнями.

В описовій частині висновку зазначено, що: «…виявлені зміни можуть відповідати зазначеному строку травми». Експерт зазначає в направленні обставини травми, та цікавиться про наявність кістотравматичних змін з боку якоїсь кістки, зазначає строк травми, який зазначений в постанові слідчого, і комісія рентгенологів відповідно зазначає, чи відповідає, або не відповідає травма зазначеному строку травми. Якби травма була раніше, а експерт зазначив строк згідно постанови слідчого, то відповідно комісія б зазначила, що травма не відповідає зазначеному строку травми.

Враховуючи характер перелому та наявність контузії кісного мозку, виключається можливість утворення даного перелому при падінні з висоти власного росту, але дане питання на вирішення експерту не ставилося. Для того, щоб утворилися ушкодження при падінні з висоти власного росту, особа має упасти з висоти власного росту.

У висновку зазначено про те, що ушкодження утворилися від локального травматичного контакту з тупим предметом. Згідно наданої медичної документації відобразилися загальні властивості тупого предмету, а індивідуальні властивості не відобразилися. Всі ушкодження, яким би предметом вони не наносились, вони мають ознаки або тупого предмету, або колючо-ріжучого, або ріжучого, або рублячого, або пилячого предмету. В даному випадку наявне садно, яке було описано, та перелом утворилися від тупого предмету. В медичній документації, конкретно не описано, яку форму має садно, тому конкретно говорити, яким предметом спричинено ушкодження не є можливим. Якби нога підвернулася, то не міг би утворитися такий перелом. Даний перелом не міг утворитися при падінні, тільки при контакті з тупим предметом.

Медична документація не містить характерних ознак, які б свідчили про переїзд ноги, а тому говорити про те, що мав місце саме переїзд ноги не можливо. Якби мав би місце переїзд, то перелом би був іншого характеру. Згідно рентгенологічних даних та даних МРТ, раніше в даній області ноги (в районі перелому) травми у потерпілої не було. Строк травми відповідає формуванню перелому. Вихідних даних для проведення даного експертного дослідження вистачило, з клопотанням про надання інших даних вона не зверталася. Свій висновок № 1061 від 11.01.2020 року за результатами судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_9 підтвердила.

У відповідності до пояснень допитаного під час судового слідства судом першої інстанції експерта ОСОБА_15 , він працює судовим експертом сектору автотехнічних досліджень НДКЦ УМВС України в Кіровоградській області, стаж роботи з 1996 року.

Під час складення висновку № 152 ІТ від 11.01.2021 за результатами судово-інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи ним досліджувалися матеріали кримінального провадження, які були надані слідчим. При дослідженні протоколу допиту потерпілої ОСОБА_16 , ним не було знайдено жодного моменту, який би вплинув на його висновок.

Пішоходи переходили проїзну частину зліва на право на дозволений сигнал світлофора. Про те, яким рухом, прискореним чи повільним, пішоходи повинні переходити дорогу, в ПДР України не зазначено. Він є експертом автотехніком, а питання, які стосуються оцінки дій пішоходів, не можуть бути вирішені експертом автотехніком, оскільки оцінка дій пішоходів не потребує застосування спеціальних знань в області автотехніки, а тому не входить до компетенції автотехнічного експерта, та можуть бути вирішені органами слідства та суду самостійно з урахуванням вимог розділу 4 ПДР України.

Згідно п. 16.2 ПДР України на регульованих і не регульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку. Це технічна сторона вирішення даного питання. Правилами передбачено цей пункт, і експерт не має права відходити від нього.

Небезпека для водія виникла б тоді, якщо пішоходи переходили за межами перехрестя, з дворів, стоянок, тоді б це можна було б трактувати, як небезпеку для водія. Дії пішоходів відповідали ПДР України. Місце контакту автомобіля з пішоходом він не визначав, і ніяких розрахунків не робив. Ним було досліджено протокол допиту свідка ОСОБА_12 , на вказаний доказ він і послався у своєму висновку.

На схемі не зазначено місце наїзду, але це не змінює його висновку, оскільки існує п. 16.2 ПДР України. У вихідних даних слідчого було зазначено про те, що пішоходи рухалися по тротуару в сторону пішохідного переходу.

Немає значення на якій відстані від дорожньої розмітки 11.1 знаходився пішохід, тут діє правило п. 16.2 ПДР України. Пішохідна зона, це зона в межах дії розмітки. Незалежно від того, чи пішоходи переходили по пішохідному переходу, чи подалі від нього, висновок такий самий, водій повинен надати дорогу пішоходам, згідно п. 16.2 ПДР України.

Свій висновок підтримав, та підтвердив, що він є законним і правильним. Вихідних даних для надання відповідей на поставленні запитання вистачало, їх було достатньо, з клопотанням про надання інших даних він не звертався.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.10.2020 року зі схемою, фото таблицею до нього, згідно із яким, за участю слідчого, двох понятих та в присутності ОСОБА_8 , проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди регульований пішохідний перехід на перехресті вул. Чорновола та вул. Шевченка в м. Кропивницький, в ході якого встановлено стан покриття асфальтобетонне, вологе, чисте, а також відсутність об`єктів, що обмежують оглядовість з місця водія у напрямку його руху. Оглянуто транспортний засіб Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому встановлено наявність характерних для ДТП слідів у виді стертя бруду на передній правій частині автомобіля, а саме на хромовому покритті решітки радіатора /т. 1 а.к.п. 11-20/;

-протоколом огляду предмету від 08.10.2020 року, у відповідності до змісту якого слідчу дію проведено слідчим в присутності двох понятих в приміщенні службового кабінету № 225 СУ ГУНП в Кіровоградській області, в ході проведення оглянуто добровільно наданий потерпілою на підставі її заяви від 08.10.2020 року електронний носій компакт-диск CD-R білого кольору з написом ДТП 02.10.2020 Шевченка-Чорновола /т. 1 а.к.п. 33/;

-протоколом перегляду відеозапису від 08.10.2020 року, згідно із змістом якого слідчу дію проведено слідчим в присутності двох понятих в приміщенні службового кабінету СУ ГУНП в Кіровоградській області, в ході проведення переглянуто відеозапис на електронному носії компакт-диску CD-R білого кольору з написом ДТП 02.10.2020 Шевченка-Чорновола. Встановлено наявність на диску відео файлу з назвою «XVR_ch7_main_1422_3800.dav», в ході перегляду на 17:16:11 годині відеозапису на проїзній частині вул. Чорновола, де відбулось ДТП виявлений автомобіль Subaru Forester сірого кольору, який зупиняється біля СТОП лінії перехрестя на вимогу червоного світла світлофора. На даному транспортному засобі увімкнений лівий покажчик повороту. На 17:16:29 годині відеозапису в кадрі виявлено двох пішоходів, а саме жінку, одягнену в одяг темного кольору, яка по ліву сторону відносно себе веде дитину пішохода, яка одягнена в пальто коричневого кольору. Дані пішоходи рухаються спокійним темпом по тротуару вул. Чорновола в напрямку до пішохідного переходу вул. Шевченка. На 17:16:49 годині відеозапису автомобіль Subaru Forester розпочинає свій рух, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Шевченка. Даний автомобіль в ході свого руху поступово збільшує свою швидкість, будь-яких зупинок перед пішохідним переходом не здійснює та не пригальмовує. На 17:17:00 годині біля пішохідного переходу здійснює зупинку автомобіль Форд чорного кольору, який рухався позаду автомобіля Subaru Forester. Інші транспортні засоби, які рухались за автомобілем Subaru Forester також зупиняються, з салону даних авто виходять водії та пасажири, стрімко рухаючись в сторону пішохідного переходу вул. Шевченка /т. 1 а.к.п. 34-35/;

-висновком експерта № 904 від 05.10.2020, за змістом якого у неповнолітньої ОСОБА_17 наявні тілесні ушкодження у вигляді синців по заднє-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, в ділянці правої ступні; садна по передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в строк, вказаний у постанові (02.10.2020), та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6. Тілесні ушкодження могли утворитись від 3-х травматичних контактів при самих різноманітних обставинах. Тілесні ушкодження не є небезпечними для життя в момент спричинення /т. 1 а.к.п. 55/;

-висновком експерта № 1061 від 11.01.2020, яким встановлено, що згідно із наданою документацією у ОСОБА_9 мались тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми нижньої лівої кінцівки: перелому голівки малогомілкової кістки, пошкодження медіального меніска, розтягнення, набряк медіальної колатеральної та хрестоподібної зв`язок, садно лівого колінного суглобу. Дані тілесні ушкодження утворились від локального травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), індивідуальні властивості яких в медичній документації не описані, могли утворитись в строк, вказаний в постанові та відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу, згідно п. 2.2.1.в. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6. При судово-медичному токсикологічному дослідженні в крові ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений /т. 1 а.к.п. 60-61/;

-висновком експерта № 459 від 15.10.2020 з фото таблицею до нього, відповідно до якого: на момент експертного огляду, з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані /т. 1 а.к.п. 66-70/;

-висновком експерта № 152-ІТ від 11.01.2021, яким встановлено: у дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля Subaru Forester ОСОБА_8 , під час здійснення повороту на регульованому перехресті, повинен був керуватися вимогами п. 2.3.(б) та п. 16.2 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Subaru Forester ОСОБА_8 , виконуючи вимоги п.п. 2.3(б) та 16.2 ПДР України, мав у своєму розпорядженні технічну можливість своїми односторонніми діями не створювати небезпеку для пішоходів, і тим самим уникнути ДТП. В дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, та при обставинах, які викладені у постанові, з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходились невідповідності дій водія автомобіля Subaru Forester ОСОБА_8 вимогам п.п. 2.3(б) та 16.2 ПДР України /т. 1 а.к.п. 84-87/.

На підставі досліджених доказів ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення та відсутність доказів того, - необґрунтовані.

Слід зауважити, що доводи апеляційної скарги сторони захисту у більшості своїй є аналогічними доводам, заявленим під час судового слідства суду першої інстанції, і які стали предметом дослідження їх та оцінювання судом першої інстанції, висновки про що зазначені та належно мотивовані судом першої інстанції в оскаржуваному вироку.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується сукупністю належно досліджених та аналізованих доказів, як от: показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків, пояснення допитаних експертів, письмові докази матеріалів кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що у день події вона разом із донькою прямувала по вул. Чорновола у м. Кропивницькому, підійшовши до регульованого пішохідного переходу, дочекавшись дозвільного зеленого сигналу світлофору, потерпіла разом із дитиною рушили переходити проїзну частину дороги. Посередині дороги вона боковим зором помітила автомобіль, який виконував поворот ліворуч, з вул. Чорновола на вул. Шевченка, оскільки автомобіль наближався, вона, повернувшись, відштовхнула доньку, автомобіль вдарив її, впавши на дитину, вона виставила ліву ногу, на яку колесом наїхав автомобіль. Обвинувачена вийшла з автомобіля. Оскільки колесом автомобіля їй (потерпілій) притиснуло ліву ногу, люди кричали водійці, щоб вона від`їхала, після чого обвинувачена ( ОСОБА_8 ) сіла за кермо та від`їхала, тоді ж потерпіла витягнула ногу з-під колеса.

Свідок ОСОБА_12 , який став очевидцем події ДТП, вказав, що бачив, як на перехресті вул. Шевченка - вул. Чорновола, під час того, як жінка з дитиною перетинали проїзну частину по регульованому пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора, на них здійснив наїзд водій автомобіля «Subaru», котрий здійснював поворот з вул. Чорновола ліворуч. Свідок підтвердив, що особисто бачив безпосередній наїзд автомобілем на пішоходів, а саме пішоходи потрапили під правий бік автомобіля, відбулось зіткнення, жінка при цьому намагалась відштовхнути дитину, від зіткнення пішоходи впали, а водій автомобіля наїхав жінці на ногу і автомобіль зупинився.

Свідок зауважив, що бачив як автомобіль стояв правим переднім колесом на нозі жінки, так як він підходив до місця пригоди.

Після того як водій автомобіля вийшла із салону автомобіля, побачила, що сталось, то сіла знову за кермо і від`їхала вперед.

Потерпіла та свідок попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і введення в оману суду, приведені до присяги, потерпіла та свідок раніше не знали обвинувачену ОСОБА_8 , підстави обмовляти обвинувачену або надавати суду неправдивих показань не встановлені.

Підстави ставити показання потерпілої та свідка про обставини кримінального правопорушення під сумнів не віднайдені.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , та свідка не суперечливі між собою та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, слід вказати, потерпіла та свідок надавали незмінних показань протягом кримінального провадження.

Малолітня свідок ОСОБА_11 підтвердила, що пам`ятає, як автомобіль вдарив маму (потерпілу ОСОБА_9 ), коли вони разом переходили дорогу по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору.

Зауважується, що самі такі обставини події ДТП зафіксовані відеозаписом з місця ДТП, відеозаписом зафіксовано, що пішоходи (потерпіла ОСОБА_9 разом із донькою свідком ОСОБА_11 ) рухаються спокійним темпом по тротуару вул. Чорновола в напрямку до пішохідного переходу вул. Шевченка, автомобіль Subaru Forester розпочинає свій рух, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Шевченка, в ході свого руху поступово збільшує свою швидкість, будь-яких зупинок перед пішохідним переходом не здійснює та не пригальмовує, після чого біля пішохідного переходу здійснює зупинку автомобіль Форд чорного кольору, який рухався позаду автомобіля Subaru Forester, інші транспортні засоби, які рухались за автомобілем Subaru Forester також зупиняються, з салону даних авто виходять водії та пасажири, стрімко рухаючись в сторону пішохідного переходу вул. Шевченка.

Встановлено, що транспортний засіб Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_1 , мав характерні для ДТП сліди у виді стертя бруду на передній правій частині автомобіля, а саме на хромовому покритті решітки радіатора; автомобіль Subaru Forester перебував у справному технічному стані.

Встановлено, що у дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля Subaru Forester ( ОСОБА_8 ), під час здійснення повороту на регульованому перехресті, повинна була керуватися вимогами п. 2.3.(б) та п. 16.2 ПДР України, і у такому випадку, за умов дотримання означених вимог ПДР, ОСОБА_8 мала б у своєму розпорядженні технічну можливість своїми односторонніми діями не створювати небезпеку для пішоходів, і тим самим уникнути ДТП.

Виникненням даної ДТП знаходилась у причинно-наслідковому зв`язку із діями водія автомобіля Subaru Forester ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.п. 2.3(б) та 16.2 ПДР України.

Відносно вказаних висновків також надано вичерпних пояснень допитаним експертом ОСОБА_15 , який проводив судово-інженерно-транспортну експертизу у даному кримінальному провадженні. Експертом підтверджено, що дії пішоходів відповідали ПДР України, пішоходи, з огляду на ПДР, не створювали небезпеки для водія автомобіля, дії водія не відповідали вимогам п. 16.2 ПДР України.

Також, як встановлено висновками експертів, свідок ОСОБА_11 внаслідок ДТП 02.10.2020 отримала легкі тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_9 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

З приводу механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілою, їх тяжкості, особливостей експертного дослідження та висновків експерта надано детальних пояснень допитаним експертом ОСОБА_14 . Експерт підтвердила, що досліджувала медичну картку ОСОБА_9 , рентгенологічні знімки, висновки консультативної комісії лікарів рентгенологів (рентгенограми та СД-диски). Експертом також роз`яснено, що на рентгенологічних знімках не завжди може бути видно наявний перелом, в такому випадку призначається проведення магнітно-резонансної томографії або комп`ютерної томографії.

Відтак, з огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, - доведена.

Доводи сторони захисту з приводу того, що протягом досудового розслідування та судового слідства ОСОБА_8 не визнала своєї провини, адже вона не порушила жодних правил ПДР, не допустила жодного контакту із потерпілою, - спростовуються зазначеним вище.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те що: в основу вироку покладений висновок судово-медичного експерта КЗ « Обласне бюро судово-медичної експертизи» Кіровоградської обласної ради, судова медична експертиза проведена на підставі наданих органом досудового розслідування комп`ютерної томографії, медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 , але матеріали кримінального провадження не містять медичної карти із історією хвороби потерпілої, знімків комп`ютерної томографії, наявні сумніви, що дані медичні документи витребувані слідчим та вчинені законні дії до їх огляду та долучення до матеріалів кримінального провадження; у кримінальному провадженні не встановлено достовірно, належним чином тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої і що отримані потерпілою тілесні ушкодження виникли саме внаслідок порушення ОСОБА_8 правил ПДР, - є безпідставними.

Вказані доводи, фактично, спростовані наведеними вище та аналізованими доказами. Як йшлося вище, тяжкість отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта.

Висновок експерта № 1061 від 11.01.2020, яким встановлено тяжкість, локалізацію та механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_9 є належним і допустимим доказом.

Висновок містить посилання на медичну карту амбулаторного хворого (травмпункту) № 7186, медичну карту амбулаторного хворого поліклініки УМВС на ім`я ОСОБА_9 , висновок консультативної комісії лікарів-рентгенологів КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР», засвідчений підписом експерта ОСОБА_14 , яка проводила дану експертизу, експерт особисто підписалась про попередження про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку.

Зазначений висновок експерта № 1061 від 11.01.2020 відповідає положенням ст. 102 КПК України.

Факт отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_9 внаслідок порушення ОСОБА_8 правил ПДР встановлений показаннями потерпілої, свідків очевидців події ДТП, відеозаписом події.

З приводу механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_9 , їх тяжкості, особливостей експертного дослідження та наявних висновків експерта надано роз`яснень експертом ОСОБА_14 , яка пояснила, що перелом ноги у потерпілої не міг утворитися при падінні з висоти власного зросту, міг утворитись тільки при контакті з тупим предметом, а згідно рентгенологічних даних та даних МРТ, раніше в даній області ноги (в районі перелому) травми у потерпілої не було, а строк травми (момент події ДТП) відповідає формуванню перелому.

Експерт підтвердила, що особисто досліджувала медичну картку ОСОБА_9 , рентгенологічні знімки, висновки консультативної комісії лікарів рентгенологів (рентгенограми та СД-диски). Експертом також роз`яснено, що на рентгенологічних знімках не завжди може бути видно наявний перелом, в такому випадку призначається проведення магнітно-резонансної томографії або комп`ютерної томографії.

На підставі наданої в розпорядження експерта переліченої медичної документації, експертом і сформульовані відповідні висновки щодо наявності у потерпілої ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Відсутність у матеріалах кримінального провадження протоколу огляду та постанови слідчого про визнання переліченої медичної документації речовими доказами, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин, не викликає сумніву в існуванні такої медичної документації на момент проведення експертного дослідження, не спростовує факту її вивчення, експертного дослідження, та не вказує на наявність істотного порушення основоположних прав і свобод людини, які б перешкоджали забезпеченню реалізації прав і свобод особи, суттєво вплинули би на результати експертного дослідження, що надало би суду беззаперечних і обґрунтованих підстав для сумніву у достовірності отриманих фактичних даних, а отже і для визнання даного висновку експерта недопустимим доказом.

Відносно доводів сторони захисту про те, що відповідно до висновків судової інженерно-транспортної експертизи не виявлено на автомобілі обвинуваченої слідів, що можуть ідентифікуватися як сліди контактування автомобіля із потерпілою, зауважується наступне.

Оглядом транспортного засобу Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_1 , вставлено, що даний транспортний засіб мав характерні для ДТП слідів у виді стертя бруду на передній правій частині автомобіля, а саме на хромовому покритті решітки радіатора. Відсутність механічних пошкоджень на автомобілі пояснюється низькою швидкістю руху автомобіля і, відносно автомобіля, малими габаритами потерпілої.

Крім того, зауважується, що відповідно до висновку експерта № 460 від 15.10.2020, для вирішення поставленого перед експертами питання, ініціатором дослідження наданий автомобіль Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для проведення відповідного огляду. На час проведення експертного дослідження огляд зазначеного транспортного засобу проводився 15.10.2020, тобто через певний проміжок часу після настання ДТП (02.10.2020), чим об`єктивно пояснюється відсутність на момент проведення зазначеного експертного дослідження слідів контактування автомобіля з пішоходом (не механічних), які були встановлені в ході огляду місця події безпосередньо після події ДТП.

В апеляційній скарзі сторона захисту вказує. що відповідно до схеми огляду місця ДТП автомобіль ОСОБА_8 зупинився на відстані чотири метри від пішохідного переходу, що свідчить про те, що потерпіла переходила проїзну частину поза межами пішохідного переходу.

Вказані доводи спростовуються доказами матеріалів кримінального провадження, оскільки сукупністю доказів встановлено, що наїзд на потерпілу вчинений автомобілем під керуванням ОСОБА_8 саме на регульованому пішохідному переході, тоді, коли потерпіла разом із малолітньою донькою перетинали проїзну частину на зелений сигнал світлофора (показання потерпілої, свідків, відеозапис події). Більш того, відповідно до показань експерта ОСОБА_15 : останній підтверджує висновок, вказує, що пішоходи діяли у межах положень ПДР, не створюючи небезпеки для водія; хоч на схемі ДТП і не зазначено місце наїзду, але це не змінює висновку експерта, оскільки існують вимоги п. 16.2 ПДР України, у даному випадку не має значення на якій відстані від дорожньої розмітки 11.1 знаходився пішохід, оскільки тут діє правило п. 16.2 ПДР України. Пішохідна зона, це зона в межах дії розмітки. Незалежно від того, чи пішоходи переходили по пішохідному переходу, чи подалі від нього, висновок такий самий, водій повинен надати дорогу пішоходам згідно п. 16.2 ПДР України.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони захисту свого підтвердження не знайшли.

Оцінку доказам у справі, як окремо так і їх сукупності, повно та належно надано судом першої інстанції, а також аналізовано вище, про що вже йшлося. З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відносно правильності призначення покарання судом першої інстанції. У вказаній частині доводів стороною захисту не висловлено.

Отже, колегія суддів, виходячи із загальних положень та принципів призначення покарання, приходить до висновку про дотримання судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вимог закону.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Порядок і принципи призначення покарання регульовані й рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Як убачається із вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, ураховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним нетяжким, особу обвинуваченої, яка заміжня, із неповнолітньою дитиною на утриманні, працевлаштована, на обліках психіатра та нарколога не перебуває, не судима, позитивно характеризована.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд визначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, у виді обмеження волі.

Призначене покарання відповідає меті покарання, не є занадто суворим та надмірним, є виваженим, достатнім, необхідним для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням обставин кримінального провадження, обставин, передбачених ст. 65 КК України, суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не виявлено.

Відтак, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не убачає підстав для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4