Номер провадження: 11-сс/813/112/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000848 від 16.12.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 року про обрання запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, має середню-спеціальну освіту, не одружений, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000848 від 16.12.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за підозрою ОСОБА_8 , вчиненого за наступних обставин.

16.12.2023 року, приблизно 00:10 год., ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , розпивав з матір`ю ОСОБА_9 спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник конфлікт на побутовому ґрунті, під час якого, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_8 , з метою реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень матері, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, наніс свої матері ОСОБА_9 численні удари кулаком правої руки та ногами в область тулуба, голови та обличчя, спричинивши потерпілій небезпечні для життя тілесні ушкодження у вигляді двосторонніх множинних переломів ребр та закритої травми голови у вигляді синців та саден. Безпосередньо смерть потерпілої ОСОБА_9 настала у результаті множинних двосторонніх переломів ребр.

16.12.2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України - умисному тяжкому тілесному ушкоджені, тобто умисному тілесному ушкоджені, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

18.12.2023 року ст. слідчий СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернулась до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження підозра, пред`явлена ОСОБА_8 знайшла своє підтвердження та встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджати слідству іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання органу досудового розслідування.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та доведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Слідчий суддя також врахував тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій за результатами розгляду кримінального провадження по суті, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, наявність соціальних зв`язків підозрюваного в м. Одесі, майновий стан останнього, проходження військової служби, відсутність попередніх судимостей.

Слідчий суддя дійшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Захисник стверджує про відсутність ризиків, оскільки підозрюваний не має на меті переховуватись від органу досудового розслідування, з огляду на те, що він має постійне місце проживання, виконував свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Захисник вважає, що слідчим суддею не враховано обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме міцності соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, зокрема наявність у нього родини.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного ОСОБА_8 , однак за участю його захисника, який не наполягав на участі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та доповнення до неї; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри, а вказане питання було детально досліджено слідчим суддею з урахуванням досліджених до клопотання доказів.

Зазначені докази в повній мірі враховані слідчим суддею та вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, оскільки досудове розслідування перебуває на початковій стадії, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що може існувати ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК у виді перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, натомість ризик у виді вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, є настільки мізерним, що не може бути взятий до уваги за основу застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, оскільки прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_8 мав інші факти притягнення його до кримінальної відповідальності, як і наявності щодо нього вироків суду, що набрали законної сили.

Натомість, наявність вище зазначених ризиків, дають достатні підстави вважати, що застосування на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу є обґрунтованим та дієвим, поряд з менш суворими запобіжними заходами, які на переконання апеляційного суду не будуть здатні забезпечити належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо не визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Колегія судів звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або з погрозою його застосування, та враховуючи, що законодавцем вказана норма не визначена обов`язком слідчого судді, а є правом, а тому апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо не визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вказаний запобіжний захід вочевидь може виявитися неспроможним для запобігання існуючих ризиків. Крім того, посилання захисника на не врахування слідчим суддею особи підозрюваного, апеляційний суд також визнає безпідставними, оскільки обставини, передбачені ст.178 КПК знайшли своє відображення у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Апеляційний суд враховує участь підозрюваного у військових діях на захисті України, однак не може погодитись із захисником стосовно достатності цих обставин, що вони можуть гарантувати належну поведінку підозрюваного у разі застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів захисника з приводу наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки відповідно до долучених до клопотання слідчого матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , окрім матері, немає інших членів сім`ї (дружини, дітей), а в даному кримінальному провадженні підозра останньому пред`явлена саме у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень своїй матері, від яких остання померла. Вказані обставини не свідчать на користь міцності соціальних зв`язків, в тому числі сімейних, а навпаки викликають обґрунтовані сумніви у повазі підозрюваного до сімейних цінностей.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 року, якою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України в кримінальному проваджені №0000848 від 16.12.2023 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4