У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005030 від 21 грудня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією в особливий період, майстер ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший сержант, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_4 застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою до 27.01.2024 року.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про призначення справи до судового розгляду та обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки наявні ризики переховування обвинуваченого від суду, оскільки він вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати ОСОБА_4 на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. При чому, наслідки і ризик втечі для обвинуваченого може бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання. Крім того, достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, або втекти, скориставшись воєнним станом в Україні під загрозою тягара відповідальності за скоєне. Також, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, спонукаючи до зміни наданих небажаних для нього свідчень, таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.Також, просить суд розглядати дане кримінальне провадження у закритому судовому засіданні, оскільки в судовому засіданні можуть бути розголошені відомості, що містять військову таємницю в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заперечував щодо призначення справи до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме на цілодобовий домашній арешт, оскільки на даний час відпала потреба у застосуванні саме такого виду запобіжного заходу та відпали будь-які ризики зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачений не має будь-якого наміру переховуватися від суду; позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені; обвинувачений немає потреби незаконно впливати на свідків, експерта, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб; обвинувачений не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; обвинувачений не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення. Доцільність такого запобіжного заходу як домашній арешт полягає в тому, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, має дочку 8 років, має подяку, грамоту від командирів за сумлінне виконання службових обов`язків, вагомий внесок в підтриманні високої бойової готовності, зразкову військову дисципліну, а також є необхідність з`являтися до суду за викликом, тому домашній арешт можливо застосувати в певний період часу за місцем проживання його родини.

Також, захисник заперечував щодо призначення справи до судового розгляду та просив повернути обвинувальний акт від 17.01.2024 у кримінальному провадженні №0005030 від 21.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, оскільки в обвинувальному акті не розкрита об`єктивна сторона кримінального правопорушення. Обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення (відповідно до положень п. 5. ч. 2 ст. 291 КПК України). Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, суспільно-небезпечних наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі кваліфікуючих ознак. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального злочину, а й точне формулювання, у тому числі об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Одним із елементів об`єктивної сторони злочину є час вчинення злочину. В обвинувальному акті всі події за участю ОСОБА_4 визначено часом як приблизно о 09 год. 12 хв. 29.11.2023, не конкретизовано конкретний час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , тобто відсутній конкретний час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 . При складанні обвинувального акту прокурором, в порушення положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не конкретизовано в чому саме обвинувачується ОСОБА_4 , не розкрита об`єктивна сторона, вчиненого ним кримінального правопорушення. Також, відповідно до п. 3 п. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості як анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). В даному випадку потерпілий не вказаний, не зазначений в тексті обвинувального акта та взагалі відсутній, що утворює відсутність об`єкту кримінального правопорушення і як наслідок відсутність всього складу кримінального правопорушення. Крім того, затвердження прокурором обвинувального акту не скріплено печаткою.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, підсудне Слов`янському міськрайонному суду Донецької області.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту тільки в тому випадку, коли він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Статтею 291 КПК визначено коло вимог до обвинувального акту. Зокрема він повинен містити:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під формулюванням обвинувачення розуміється виклад тексту конкретної диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи, а, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд, перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні вважає, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вказаний обвинувальний акт містить викладення фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Захисник посилається на те, що в обвинувальному акті не конкретизований час вчинення кримінального правопорушення, а зазначено лише його приблизне значення, що є перешкодою в призначенні справу до судового розгляду. Однак, дана обставина підлягає з`ясуванню та вставленню, якщо це взагалі можливо встановити, лише під час розгляду кримінального провадження по суті та після перевірки відповідних доказів.

Що стосується не зазначення в обвинувальному акті відомостей про потерпілого, то слід вказати, що обвинувачений ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння проти основ національної безпеки України, де основний безпосередній об`єкт злочину - це встановлений у Збройних Силах України, інших військах та військових формуваннях України порядок підлеглості та військової честі. Додатковим факультативним об`єктом злочину можуть бути безпека держави, власність, довкілля.

Отже, даний вид кримінального правопорушення має формальний склад, для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків, існування матеріальної чи нематеріальної шкоди для кваліфікації кримінального правопорушення. Даний склад кримінального правопорушення містить факультативні (необов`язкові) ознаки, властиві не всім, а тільки деяким складам кримінальних правопорушень, до яких відноситься предмет кримінального правопорушення та потерпілий від кримінального правопорушення.

В будь якому разі, необхідність повернення до прокурора обвинувального акту з цих підстав відсутня.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 3 ст. 106-1 КПК України, матеріали досудового розслідування, що містяться в інформаційно-телекомунікаційній системі досудового розслідування, передаються, їх копії чи примірники надаються в електронній формі.

Вказаний обвинувальний акт містить підписи слідчого та прокурора, має відмітку про його затвердження прокурором, із зазначенням дати складання та затвердження у вступній частині обвинувального акту. Даний обвинувальний акт поданий в електронній формі, що не заборонено кримінально-процесуальним законом.

Також слід зазначити, що ст. 291 КПК України не містить вимогу про те, що прокурор зобов`язаний затверджувати обвинувальний акт зі скріпленням його печаткою.

Крім того, ствердження захисника про те, що підписання й затвердження обвинувального акту прокурором повинно бути обов`язково зі скріплення його підпису печаткою, що надає цьому документу статус офіційного, не відповідає дійсності та спростовується контекстом примітки до ст. 358 КК України, яка такої обов`язкової вимоги до офіційних документів не містить, тому відсутність печатки на обвинувальному акті не є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Обставини та недоліки обвинувального акту, на які посилається захисник не мають суттєвої невідповідності вимогам кримінального процесуального закону, інших недоліків, які перешкоджали б суду ухвалити рішення про призначення судового розгляду та, які б неможливо було усунути під час судового розгляду, в підготовчому судовому засіданні не встановлено.

Отже, підстав для прийняття рішень передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України немає. Обвинувальний акт в суд надійшов відповідно до закону ст. 314 КПК України.

Тому, враховуючи наведене, клопотання захисника про повернення обвинувального акту не підлягає задоволенню.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні не встановлено перешкод для призначення обвинувального акту до судового розгляду, враховуючи, що угоди відповідно до ст.ст. 468-469 КПК України не укладалось, підстав для закриття провадження, для повернення обвинувального акту прокурору або для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено.

Враховуючи викладене в сукупності, суд вважає за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК України, кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у випадках: якщо обвинуваченим є неповнолітній; розгляду справи про злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи; якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом; необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Отже, суд погоджується з думкою прокурора, що розгляд даного кримінального провадження слід здійснювати у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння проти основ національної безпеки України, а отже в судовому засіданні можуть бути розголошені відомості, що містять військову таємницю в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішені питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він підозрюється (до 10 років позбавлення волі); вік та стан здоров`я (не досяг пенсійного віку), соціальні зв`язки.

На теперішній час є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 буде переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за який передбачено покарання у вигляді до десяти років позбавлення волі.

У кримінальному провадженні не допитані всі свідки, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку про наявність ризику незаконного впливу на свідків або перешкоджанню кримінального провадження іншим чином.

Крім того, суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не був судимий, одружений, не має на утриманні неповнолітню дитину, є військовослужбовцем.

У зв`язку з наведеним, є всі підстави вважати що вищезазначені обставини обґрунтовано викладені прокурором про те, що обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись на волі, може ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, але жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У разі обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 314-317, 331, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника про повернення прокурору Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України відмовити.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, прийняти до провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Призначити справу до судового розгляду у закритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження на 13.20 годину 31 січня 2024 року.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів, тобто до 22 березня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її отримання.

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня винесення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1