ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2804/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/24/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Чортківської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 про арешт майна.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 56,6 м.кв., з надвірними спорудами та будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є підозрюваний ОСОБА_8 ..

Вважає зазначену ухвалу протиправною та необґрунтованою, а накладення арешту є необхідним для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а іншого майна у підозрюваного у власності не перебуває.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і, з мотивів викладених у ній, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_8 , дослідивши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Положенням ч.1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на житловий будинок загальною площею 56,6 кв.м, з надвірними спорудами та будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є підозрюваний ОСОБА_8 , мотивуючи тим, що він є необхідним для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1.збереження речових доказів; 2. спеціальної конфіскації; 3.конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4.відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно клопотання, метою даного арешту вказано, що такий необхідний для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що 06.11.2023 року о 16.10 год. до чергової частини Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення від ДОП ОСОБА_9 про те, що у лісосмузі між с.Котівка та с.Теклівка Чортківського району ним виявлено факт незаконної порубки одного дерева породи дуб громадянином ОСОБА_8 .

06.11.2023 відомості про зазначене вище кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, внесено слідчим СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 незаконно здійснив порубку одного дерева породи дуб, внаслідок чого заподіяв навколишньому природному середовищу шкоду на суму 28206, 53 гривень, що відповідно до примітки ч.1 ст.246 КК України є істотною шкодою.

Таким чином ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, тобто незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду.

02 грудня 2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Так забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення можливо у разі подачі цивільного позову у кримінальному провадженні відповідно до положень ст.128 КПК України.

Однак, ні у клопотанні, ні у матеріалах кримінального провадження доданих до клопотання не має відомостей про заявлений цивільний позов з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Вказану обставину підтвердив і прокурор в суді апеляційної інстанції, зазначивши, що на даний час у рамках вказаного кримінального провадження цивільний позов не заявлявся.

При цьому наявність цивільного позову є необхідною складовою для можливості забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні виключає можливість відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також свідчить про безпідставність клопотання про накладення арешту на майно особи.

Частиною 6 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Пунктом 5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно довідки про оціночну вартість житлового будинку загальною площею 56,6 м.кв., з надвірними спорудами та будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , його вартість становить 902 925,26 гривень, що істотно перевищує розмір спричиненої шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК Українислідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучених до нього матеріалів кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи те, що клопотання слідчого будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданням арешту, не містить.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що вони не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Чортківської окружної прокуратури - без задоволення.

На підставі наведено, керуючись ст.ст. 170-172, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чортківської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді