Справа №591/3443/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/815/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 591/3443/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2023, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданому клопотанні прокурор ОСОБА_12 просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 на 60 днів без визначення розміру застави. Клопотання обгрунтоване тим, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2023 ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК і йому призначене покарання у виді позбавлення на строк 15 років. Застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної залишено без змін, але не більше чим до 27.01.2024 включно. Під час досудового розслідування та судового розгляду були встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які на даний час не зменшилися, а інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала клопотання та просила продовжити строк тримання під вартою, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечили проти тримання під вартою, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31, а згідно ч. 2, 3 ст. 331 цього Кодексу вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання доцільності подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 183, 194, 197 і 199 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, дійшла висновку, що наявні у кримінальному провадженні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, не зменшилися і є актуальними, існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження в апеляційній інстанції до закінчення встановленого у попередньому судовому рішенні (вироку) строку тримання обвинуваченого під вартою.

Так, вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2023 ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Станом на 22.01.2024 ОСОБА_10 залишається обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК на даний момент вже вирішена судом першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку, внаслідок чого ОСОБА_10 призначене до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 15 років, тому на стадії вирішення питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до закінчення апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції по суті апеляційних скарг, колегія суддів не уповноважена надавати правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вони свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні (впливати на потерпілих/свідків), що також узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Таким чином, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови», §58). При цьому серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема в справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також є цілком виправданим ризик вчинення нового кримінального правопорушення, про що зокрема може свідчити та обставина, що обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого злочину. Відбувши покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, ОСОБА_10 , до закінчення строку погашення судимості, вчинив новий злочин, але вже особливо тяжкий, що об`єктивно свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів та високу вірогідність того, що він, не перебуваючи під певними обмеженнями його свободи, може вдатися до аналогічних вчинків.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому як такої, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Зважаючи на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу тримання ОСОБА_10 під вартою до закінчення апеляційного розгляду, але не більш ніж на 60 днів.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 405 КПК України, -

постановила:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 строк тримання під вартою на 60 днів до 21.03.2024 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4