Справа № 298/1030/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря - ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/608/21 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначено їй покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на неї обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи зобов`язана рішенням Великоберезнянського районного суду від 13 грудня 2019 року сплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 в розмірі 1/3 частини її доходів щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - 10 вересня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_7 достовірно знаючи, що починаючи з 10 вересня 2019 року і до досягнення дітей повноліття, вона зобов`язана сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, з метою невиконання вказаного рішення суду, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, злісно, систематично у період часу із 01.02.2021 по 01.09.2021 ухилялася від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своїх доньок (аліментів), в тому числі до досягнення дітей повноліття. Зазначені умисні, незаконні дії ОСОБА_7 , спрямовані на злісне невиконання зазначеного рішення Великоберезнянського районного суду від 13 грудня 2019 року, призвели до виникнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання своїх неповнолітніх доньок, яка станом на 01.09.2021 рік становить 48 535,60 (сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень, що перевищує сукупно суму виплат за три місяці відповідних платежів.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і доведеність вини, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 вказав на те, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_7 перебуває двоє неповнолітніх дітей віком до 14 років, отже такий вид покарання, як обмеження волі, не може бути застосовано до неї при обранні покарання. Суд першої інстанції, в порушення вищевказаних вимог Закону призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, що призвело до неправильного застосування Закону. Просить оскаржуваний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.164 КК України у виді громадських робіт строком на 120 годин, у решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 164 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюються і апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються, у зв`язку з чим визнаються обґрунтованими і належним чином вмотивованими, такими, що ґрунтуються на матеріалах та фактичних обставинах кримінального провадження.

Тому, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 переглядається в межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Вказане судове рішення підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання за ч.1 ст.164 КК України зважаючи на наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується повнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається із матеріалів провадження, на утриманні ОСОБА_7 перебуває двоє неповнолітніх дітей віком до 14 років - доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, такий вид покарання, як обмеження волі, не може бути застосовано до ОСОБА_7 при обранні покарання.

Суд першої інстанції, в порушення вищевказаних вимог Закону, призначив покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі, що призвело до неправильного застосування Закону.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зважаючи на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, даних про особу винної - те, що вона вину визнала, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася,за ч.І ст. 164 КК України їй слід призначити покарання у виді громадських робіт.

Такі порушення також вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність і обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргупершого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.164 КК України покарання у виді 120 годин громадських робіт.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді