Справа №613/59/24 Провадження № 1-кс/613/27/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові клопотання слідчого СВ №1 СВ Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000022 від 14 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа, Краснокутського району, Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Богодухівського районного суду Харківської області надійшло клопотання слідчого СВ №1 СВ Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Краснокутського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , строком на 60 днів.

Клопотання слідчий мотивує тим, що 14 січня 2024 року, близько 16.30 год. ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння і знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час у останнього виник прямий умисел направлений на вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням заздалегідь заготовленої для нанесення тілесних ушкоджень пластикової пляшки об`ємом 1,5л. заповненою невідомою легкозаймистою речовиною.

14 січня 2024 року о 17.00 год. з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 , взяв за місцем мешкання вищевказану пластикову пляшку об`ємом 1,5 л. заповненою невідомою речовиною, прийшов до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 14 січня 2024 року о 17.10 год. зайшов до території вище вказаного домоволодіння, підійшов до приміщення гаражу, відкрив одну частину дерев`яних воріт, побачив що в приміщенні гаражу відпочивають п`ять місцевих мешканців с. Мурафа, Богодухівського району, Харківської області, один з яких є ОСОБА_7 . Далі ОСОБА_6 , керуючись малозначним приводом, а саме тим, що між ОСОБА_7 і його братом ОСОБА_8 напередодні відбувся конфлікт, діючи умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, із особливою зухвалістю, яка виразилася в пошкодженні майна, розуміючи, що у приміщенні вказаного гаражу знаходиться група осіб, спочатку розлив в їх бік невідому легкозаймисту речовину з пластикової пляшки яку останній приніс з собою, а потім кинув вказану пляшку з залишками легкозаймистої речовини в їх бік та підпалив її.

В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_6 відбулася пожежа, яку присутні самостійно ліквідували, внаслідок чого було порушено громадський порядок та спокій присутніх у приміщенні осіб, а також пошкоджено дерев`яні ворота гаражу, після чого ОСОБА_6 місце вчинення злочину покинув.

В обґрунтування клопотання слідчий посилалась на те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки останній підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років; може незаконно впливати на свідка та потерпілого у кримінальному провадженні.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років. При цьому обрання більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, наявність ризику переховування ОСОБА_6 від суду у зв`язку з бажанням уникнути покарання за тяжкий злочин унеможливлює застосування до підозрюваного особистого зобов`язання.

Окрім цього, відсутність роботи унеможливлює застосування до

підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді поруки. Також, перебування в умовах домоволодіння АДРЕСА_1 (чи за іншою адресою) при застосуванні домашнього арешту, надасть можливість підозрюваному покинути дане домоволодіння, у зв`язку з чим даний запобіжний захід не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, наявних в даному кримінальному провадженні. Крім того, відсутність роботи, тобто джерел постійного доходу, унеможливлює застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, з причин відсутності у останнього коштів, які б він міг внести в рахунок застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, вказуючи на наявність ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, зазначив, що ризики, зазначені слідчим в клопотанні не є обґрунтованими. Пояснив, що підозрюваний одружений, його дружина офіційно працює, має двох неповнолітніх дітей, т.б. наявні міцні соціальні зв`язки. Просив застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_6 свою вину у кримінальному правопорушенні визнав повністю, не заперечував обставини зазначені вище. Проти задоволення клопотання слідчого заперечував, підтримав думку свого захисника.

При розгляді клопотання слідчим суддею з пояснень підозрюваного встановлено, що він показання дає добровільно, до нього не застосовувалось насильство під час затримання і в період перебування в якості затриманого.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та надані докази, встановив, що СВ № 1 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню 0000022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2024 року.

Згідно протоколу затримання ОСОБА_6 фактично затриманий 14 січня 2024 року о 19.00 год., в порядку ст. 208 КПК України, без ухвали слідчого судді.

Надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.. 4 ст. 296 КК України.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується:

- протоколами огляду місця події від 14 січня 2024 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 14 січня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 15 січня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 15 січня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 15 січня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 15 січня 2024 року;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 15 січня 2024 року.

Відповідно до наявної в матеріалах клопотання довідки КНП Краснокутська ЦРЛ, ОСОБА_7 , 14 січня 2024 року був доставлений працівниками поліції до приймального відділення з тілесними ушкодженнями, з попереднім діагнозом: забій правої кисті.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя також вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт;

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризик незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Проте, на думку слідчого судді сторона обвинувачення не довела неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме, характеристику особистості ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, слідчий суддя дійшов до висновку, що запобігти існуючим ризикам можливо шляхом застосування щодо підозрюваного цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого та прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або/місця роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим; здати на зберігання до відповідних державник органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

На думку слідчого судді, застосування цілодобового домашнього арешту є саме таким запобіжним заходом, який може забезпечити належну поведінку та виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ №1 СВ Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000022 від 14 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном до 14 березня 2024 року включно, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з одночасним покладенням обов`язків:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого та прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або/місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим;

- здати на зберігання до відповідних державник органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу для виконання направити до СВ №1 СВ Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1