УХВАЛА

30 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 201/6312/16

провадження № 51-6480ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2, ч. 5 цієї статті.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор не погоджується з судовими рішеннями у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 і просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому прокурор формально посилається на недотримання апеляційним судом положень статей 370, 374, 404, 412,413 КПК і не конкретизує, у чому полягають ці порушення і яким чином вони вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення. Також прокурор аналізує докази у справі і не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Прокурору слід взяти до уваги, що перевірка достовірності того чи іншого доказу та неповнота судового розгляду місцевим судом не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції зокрема є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК) та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Отже, зазначаючи у касаційній скарзі про незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового або судових рішень і які, на її думку, допущені під час винесення, навести конкретні докази та аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги прокурора неможливо зрозуміти, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412, 413 КПК, до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.

Однак у касаційній скарзі прокурор хоча і посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, проте не мотивує, чому саме ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення і чому їх слід відносити до безумовних підстав для його скасування касаційним судом, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на точний зміст положень статей 412, 413 цього Кодексу, а такожстатей 370, 374, 404, 409, 415, 419 КПК у їх взаємозв`язку.

Крім цього, прокурор не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній.

Також в поданій скарзі прокурор посилається на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК, при цьому не зазначає детально, в чому вони виразилися і яким чином неповнота дослідження доказів могла вплинути на прийняте рішення.

Таким чином, прокурору необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо порушень, які призвели, на його думку, до прийняття судами першої та апеляційної інстанцій незаконних рішень, і належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи. Крім цього слід взяти до уваги, що касаційна скарга повинна містити не лише посилання на норми КПК, а розкрита суть цих порушень.

Оскільки касаційна скарга прокурора не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за потрібне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (прокурором має підтвердити, що ним не пропущено встановленого ухвалою суду строку при повторному зверненні до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 залишити без руху та надати касатору для усунення виявлених недоліків 15 днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог викладених в ухвалі, касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3