Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________ 528/860/23
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2023 р. м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000016, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.01.2023 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка, Полтавської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 11.06.2008 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289, 69, 70 КК України на строк 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

- 24.12.2010 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано 4 роки позбавлення волі за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.06.2008 року та кінцево засуджений на строк 6 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 01.07.2014 року за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчук від 20.06.2014 року на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року;

- 01.06.2018 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України на строк 4 роки 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.307 КК України,-

встановив:

В провадженні Гребінківського районного суду на стадії судового слідства перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні 12.10.2023 року прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке мотивовано тим, що на підставі ухвали слідчого Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.08.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 14.10.2023 року. Оскільки ризики визначені ст.177 КПК України не зникли, прокурор просить суд вирішити питання щодо продовження строку дії даного запобіжного заходу. При цьому посилається, на те що застосування за обвинуваченого ОСОБА_4 інших запобіжних заходів на даний час недоцільно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу, посилаючись на те, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, підозра яка пред`явлена останньому не є обґрунтованою. В наданому ЄРДР взагалі відсутні відомості щодо першого епізоду, в якому звинувачують ОСОБА_4 . Таким чином, слідчими органами не повинно було здійснюватися досудове розслідування без внесення вказаних відомостей, а зібрані в такий спосіб докази є не допустимими. Вважає, що підстав для тримання ОСОБА_4 під вартою не має.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, прийшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 30.03.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 27.05.2023 року. В подальшому, ухвалами Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.06.2023 та 15.08.2023, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 14.10.2023 року.

За змістом ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, окрім як 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

У справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а також судового розгляду в статусі обвинуваченого.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих суду доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на момент розгляду клопотання, стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Наявність ризиків та їх обгрунтованість.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час перевірки наявності ризиків у кримінальному провадженні слідчий суддя вважає переконливими та погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України дані кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості є тяжкими злочинами, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_4 , який на даний час має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за скоєння злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, за які відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі. Звільнившись з місць позбавлення волі у травні 2022 року, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, продовжив свою злочинну діяльність пов`язану зі збутом психотропних речовин потенційним покупцям з числа наркозалежних осіб. Що свідчить про те, що ОСОБА_4 обізнаний про методи і форми документування злочинів пов`язаних зі збутом наркотичних засобів та психотропних речовин. При цьому, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та своєчасному розгляду справи у суді, а відтак існують ризики, що останній зможе переховуватися від суду.

Також суд погоджується із наведеними стороною обвинувачення доводами про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки звільнившись з місць позбавлення волі у травні 2022 року, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, продовжив свою злочинну діяльність пов`язану зі збутом психотропних речовин потенційним покупцям з числа наркозалежних осіб. Що свідчить про те, що ОСОБА_4 обізнаний про методи і форми документування злочинів пов`язаних зі збутом наркотичних засобів та психотропних речовин. Таким чином перебування ОСОБА_4 на волі, без застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може призвести до продовження його злочинної діяльності та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Переконливим також є ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні. При цьому суд враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, судом встановлено наявність реальних ризиків, які на даний час не зменшились, а продовжують існувати.

Наведені стороною захисту аргументи не спростовують обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри та встановлених ризиків.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, у тому числі щодо належного виконання ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків.

При застосуванні запобіжного заходу судом враховано також вік обвинуваченого, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують його особу, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя. На думку суду, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявні ризики, в тому числі ризику переховування від суду, перешкоджанню кримінального правопорушення та вчиненню іншого кримінального правопорушення. Про обрання відносно нього особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до ОСОБА_4 особистого зобов`язання не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявність ризиків, не зможе перешкодити їх реалізації.

Крім того, судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підставу не застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Визначаючи питання щодо розміру застави слідчий суддя враховує, що її розмір спрямований на забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного з метою виконання покладених на нього обов`язків, недопущення продовження злочинної діяльності, вчинення нових кримінальних правопорушень чи вчинення дій, спрямованих на перешкоджанню встановленні усіх обставин у кримінальному провадженні, при цьому розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, задля досягнення дієвості кримінального провадження, запобігання існуючим ризикам, недопущення негативного впливу підозрюваного на хід досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що розмір застави, визначений ухвалою суду від 15.08.2023 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід залишити попередній - у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Підстав для зменшення розміру застави, на даному етапі судового розгляду суд не знаходить.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що клопотання прокурора про продовження строку тримання піл вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 є обґрунтованим та його слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196,197, 199, 203, 309, 369, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 24-00 години 09 грудня 2023 року включно, утримуючи його в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23».

Залишити раніше визначений розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, яка може бути внесена до сплину терміну тримання під вартою, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Гребінківського районного суду Полтавської області (код: 26304855 , банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA0015950).

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися за межі Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватись від спілкування з свідками у кримінальному провадженні;

5) в разі наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Гребінківського районного суду Полтавської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та Гребінківський районний суд Полтавської області

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, покладених на нього судом, застава буде звернена в доход держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України. У разі звернення застави в дохід держави судом буде вирішено питання про застосування до цієї особи іншого запобіжного заходу.

Застава, що не була звернена в дохід держави, буде повернута обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Вручити копію цієї ухвали учасникам кримінального провадження негайно після її оголошення.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 17.10.2023 о 11 год. 00 хв.

Cуддя ОСОБА_1