КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/6134/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03листопада 2023 року за клопотанням прокурора продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.01.2024 року.

Відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою призначити інший запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та немотивованим. Зазначає, що, клопотання прокурора не містить копії матеріалів, якими обґрунтовуються необхідність застосування запобіжного заходу.

Суд при ухваленні рішення поклав в обґрунтування ухвали в якості доказу вини обвинуваченого матеріали судової справи та інші документи, які судом не визнавались допустимими доказами. Вказує, що під час подій, які мали місце 17 серпня 2019 року, йому були нанесені тілесні ушкодження, які негативно вплинули на його фізичний, психологічний та моральний стан. Суд не надав оцінку кожному доказу, не дослідив обставини справи. Не погоджується з висновком суду щодо продовження необхідності тримання під ватрою у зв`язку з отриманими показами в процесі допиту при досудовому розслідуванні, оскільки такі доводи є недопустимими. Вказує на те, що інкриміновані йому дії та обставини їх вчинення, що зазначені в обвинувальному акті не відповідають існуванню презумпції невинуватості та переважають інтереси забезпечення права на свободу, а його доводи та доводи захисту, спростовують ризики, які зазначені прокурором і дають підстави на його думку для зміни йому міри запобіжного заходу на більш м`який - альтернативний вид запобіжного заходу не пов`язаний з триманням під вартою. Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що обвинуваченим не заявлено такого клопотання, яке б узгоджувалося з наведеним положенням ч. 4 ст. 422-1 КПК України щодо участі саме сторін кримінального провадження, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що є особливо тяжким злочином. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що висновок про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ґрунтується на об`єктивних даних. З клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вбачається, що обвинувачений міцних соціальних зв`язків не має, обвинувачується у вбивстві дружини, не спілкується з сином, щодо якого також погрожував заподіянням шкоди життю та здоров*ю останнього. Продовження тримання під вартою зумовлене тим, що обвинувачений перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду, впливати на свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин; вчиняти інше кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. Колегія суддів зазначає, що судове провадження триває, не всі свідки допитані, крім того, у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність у повторному допиті раніше допитаних свідків, що свідчить про існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Небезпідставними є доводи прокурора про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість пред*явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим. З огляду на фактичні обставини інкримінованого злочину, характер та кількість тілесних ушкоджень, які стали згідно обвинувачення причиною смерті потерпілої, посилання прокурора в клопотанні на існування ризику, передбаченого ч.5 ч.1 ст. 177 КПК України є слушними. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурором не доведено існування ризиків, а встановлені судом ризики не існують, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо заперечення обвинуваченим його причетності до злочину колегія судів відмічає, що на даній стадії судового провадження при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів та не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Всі доводи ОСОБА_6 щодо обвинувачення, достатності та допустимості доказів у кримінальномупровадженні мають бути предметом оцінки суду першої інстанції під час розгляду справи по суті.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу. Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзалишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4