Справа № 591/6190/20
Провадження № 1-кп/591/173/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002464 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого: 1) 20 вересня 2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ст. 69, ч. 2 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень; 2) 22 квітня 2020 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень;

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

24 серпня 2020 року близько 23.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в районі буд. АДРЕСА_2 , маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи умисно, повторно, попросив ОСОБА_7 передати йому мобільний телефон, який зробив це, а ОСОБА_6 , відійшовши на значну відстань, залишив місце, таким чином заволодівши майном потерпілого вартістю 4839 гривень, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальних збитків на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 провину (як і цивільний позов) не визнав повністю та показав, що дійсно в наведений в обвинуваченні час він разом зі своїми друзями ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та хлопцем на ім`я ОСОБА_10 ) під`їзжав на таксі до вказаного в обвинуваченні будинку з особистих справ, поряд з яким перебував потерпілий ОСОБА_7 , який на вигляд був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 пішов в під`їзд за речами, а обвинувачений та ОСОБА_11 залишились в автомобілі. З потерпілим він не спілкувався, телефону у нього не забирав, а коли вийшов ОСОБА_10 , то вони поїхали від будинку. Зазначив також, що вказаного кримінального правопорушення він не вчиняв, а потерпілий внаслідок стану сп`яніння не пам`ятає події.

Покази обвинуваченого узгоджуються з показами допитаних судом свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що обвинувачений за згаданих в обвинуваченні обставин дійсно, нібито не спілкувався з потерпілим та не виходив з автомобіля, так само як і свідок ОСОБА_14 , відмовившись від показань наданих на досудовому розслідуванні, в тому числі під час слідчого експерименту, показав суду, що з обвинуваченим ОСОБА_6 він в зазначений час не спілкувався та не бачився, він не просив його в наведений вище час закладати телефон в ломбард, ця пропозиція йому надійшла від зовсім іншої особи, а викривальні ОСОБА_6 покази від давав за вказівкою правоохоронців.

Проте, до показань обвинуваченого, як і до показань зазначених свідків, наданих під час судового розгляду, суд відноситься критично, позицію обвинуваченого розцінює як обраний спосіб захисту та вважає за можливе покласти в основу вироку покази потерпілого, який під час допиту в судовому засіданні переконливо підтвердив вчинення відносно нього кримінального правопорушення при зазначених в обвинуваченні обставинах саме ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

По-перше, як обвинуваченим, так і зазначеними свідками не було наведено суду переконливих причин, з яких потерпілий міг обмовити саме обвинуваченого, з яким був візуально знайомий, неприязних стосунків не мав, що підтвердили суду учасники, в той же час, як вказані свідки перебувають в дружніх стосунках з обвинуваченим впродовж тривалого часу, а один із свідків ( ОСОБА_12 ) навіть раніше був фігурантом іншого кримінального провадження разом з обвинуваченим ОСОБА_6 , що підтвердили суду учасники.

По-друге, покази свідка ОСОБА_14 суперечать його показам наданим під час досудового розслідування, в тому числі під час слідчого експерименту за його участю (дослідженого судом т. 1 а.с. 146), з якого вбачається, що останній без примусу та переконливо, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, вказував саме на ОСОБА_6 , як на особу, яка попросила здати телефон потерпілого в ломбард.

Такий висновок суду цілком узгоджується і з тим фактом, що відносно ОСОБА_14 внесено до ЄРДР відомості за фактом дачі ним неправдивих показань (т. 2 а.с. 249, т. 3 а.с. 5-21), а до його пояснень з приводу нібито обмовлення обвинуваченого за вказівкою правоохоронців, суд відноситься з недовірою, оскільки сам свідок не навів вірогідного пояснення для оговору саме обвинуваченого, не зазначив навіть про застосування до нього примусу зі сторони працівників поліції, так само як і жоден з учасників не звертався з приводу цього до правоохоронних органів з вимогою проведення перевірки такого факту, а спілкування свідка з обвинуваченим безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та перед закладенням мобільного телефону потерпілого підтверджено прокурором телефонними з`єднаннями їх мобільних телефонів (т. 3 а.с. 7-21).

В-третє, інформація з протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 узгоджується як з зазначеними вище показами потерпілого наданими суду, так і з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення, переконливих підстав для недовіри яким чи щодо недопустимості яких, не було наведено, зокрема з:

-протоколом прийняття заяви від потерпілого та протоколом впізнання обвинуваченого по фото, з яких вбачається, що потерпілий вказував саме на обвинуваченого, як на особу, що вчинила відносно нього кримінальне правопорушення (т. 1. а.с. 125-130);

-інформацією з ломбарду, отриманою в порядку ст. 93 КПК України (т. 1 а. 131-132), з якої вбачається, що телефон потерпілого був закладений саме ОСОБА_14 безпосередньо після вчинення вказаного кримінального правопорушення;

-протоколом огляду відеозапису з ломбарду (т. 1 а.с. 133-138) та відеозапису, досліджених судом, на якому зафіксований ОСОБА_14 при закладенні телефону потерпілого;

-висновком товарознавчого дослідження, яким підтверджено вартість викраденого майна т. 1 а.с. 141);

-протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 146), про який йде мова вище.

Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України оскільки він, своїми умисними, повторними протиправними діями, вчинив заволодіння чужим майном ( ОСОБА_7 на суму 4839 гривні), скоєного шляхом обману, тобто вчинив шахрайство, кваліфікуючою ознакою якого є повторність.

До пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_6 суд відносить вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_6 не наведено.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою, не одружений, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, обставини, передбачені ст. 103 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, пом`якшуючу покарання обставину, позитивні звіт та досудову доповідь відносно неповнолітнього, відповідно до яких, перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене та негативну репутацію обвинуваченого, його незадовільний майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, вчинення корисливого злочину раніше судимою особою, призначені раніше покарання у виді штрафу, які не мали належного виховного впливу для ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання за вчинене лише у виді позбавлення волі.

Водночас, врахувавши відсутність обтяжуючих покарання обставин, молодий вік обвинуваченого, скоєння кримінального правопорушення неповнолітнім та дані стосовно його родини (виховується фактично лише матір`ю, навчається, висновки уповноважених органів є позитивними в контексті можливості виправлення особи без ізоляції від суспільства), суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе з застосуванням іспитового строку, згідно вимог ст.ст. 75, 104 КК України, що сприятиме досягненню мети провадження та попередженню вчинення інших кримінальних правопорушень.

Цивільний позов потерпілого, заявлений в межах обвинувачення, підлягає задоволенню.

Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону. Процесуальні витрати, підтверджені прокурором та пов`язані з проведенням експертного дослідження, слід стягнути з обвинуваченого. Підстав для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого суд не вбачає.

На підставі ст.ст. 75, 76, 102-104, ч. 2 ст. 190 КК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити та стягнути на його користь з ОСОБА_6 кошти на відшкодування майнових збитків в сумі 4839 гривень.

Речовий доказ: диск залишити в матеріалах провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 490,35 гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення; особою, що не була присутня при цьому - з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1