Справа № 686/3994/24
Провадження № 1-кс/686/1477/24
09 лютого 2024 року м. Хмельницький
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що 03.11.2022 до СУ ГУНП в Хмельницькій області надійшли матеріали УСР в Хмельницькій області із яких вбачається, що група осіб за попередньою змовою між собою, які представились працівниками ТОВ «ГРОСБІЗ» на території Хмельницької області, шляхом обману заволоділи грошовими коштами у сумі 1400000 гривень ТОВ «Адамівка АГРО», чим завдали матеріального збитку.
В подальшому під час досудового розслідування встановлено, що 30.01.2023 близько 14:00 год., невстановлена особа перебуваючи у невстановленому місці, шахрайським способом, шляхом обману, під приводом отримання позики грошових коштів, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 , у сумі 10.000 гривень, які останній перерахував з власної картки банку «А-банк» НОМЕР_2 , на картку банку «Ізібанк» НОМЕР_1 , перебуваючи по вул. Староконстянтинівське шосе, 3А міста Хмельницького, чим завдала останньому майнової шкоди на вказану суму
Під час допиту в якості потерпілого ОСОБА_5 , повідомив, що 30.01.2024 близько 14 год. 00 хв. останньому у мобільному додатку «Вайбер» надійшло повідомлення від знайомої особи на ім`я ОСОБА_6 , який попросив у ОСОБА_4 грошові кошти у борг у сумі 10 000 грн, нащо останній добровільно погодився та перерахував з власної картки банку «А-банк» НОМЕР_2 , на картку банку «Ізібанк» НОМЕР_1 , перебуваючи по вул. Староконстянтинівське шосе, 3А міста Хмельницького. Про те, в подальшому зателефонувавши до знайомого з`ясував, що ОСОБА_6 грошей не просив та повідомив що мобільний номер останнього змазаний.
До матеріалів кримінального провадження потерпілим долучено виписку по картці НОМЕР_2 , в якій вказано здійснення операції, а саме : переказ на картку банку «Ізібанк» НОМЕР_1 , через мобільний додаток одержувач: не вказано в сумі 10 000 грн.
Відповідно до обставин кримінального провадження заволодіння коштами та подальше їх приховування відбулось шляхом перерахування коштів, тобто банківський рахунок, який закріплений за банківською карткою № НОМЕР_1 , який обслуговує АТ «ТАСКОМБАНК», є знаряддями вчинення кримінального правопорушення. Водночас зволікання у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати речових доказів (грошей) та неможливості їх повернення потерпілому. З метою запобігання спробам подальшого перерахування коштів на інші рахунки, перешкоджання зняття грошових коштів виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту на рахунки, до моменту встановлення їх власників та фактичних користувачів, у зв`язку із неможливістю отримання вказаної інформації без проведення тимчасових доступів до інформації, що перебуває у володінні банківських установ.
30.01.2023 року грошові кошти сумами: 10 000 грн., які потерпілий перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який обслуговує АТ «ТАСКОМБАНК», являються предметом кримінального правопорушення.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте в клопотанні міститься прохання про розгляд справи за відсутності ініціатора клопотання та прохання його задовольнити.
З метою забезпечення арешту майна, при розгляді клопотання слідчий суддя застосовує положення ч.2 ст.172 КПК України, згідно з якими клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до статті 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення збереження речових доказів.
У силу ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів клопотання слідує, що грошові кошти, на які просить накласти арешт прокурор містять ознаки предмету вчинення кримінального правопорушення та наявні докази їх перерахунку з картки банку «А-банк» НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_4 , на картку банку «Ізібанк» НОМЕР_1 .
З урахуванням відомостей про те, що указані грошові кошти можуть бути використані для доказування у кримінальному провадженні та є майном потерпілого, яке є предметом злочинного посягання, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора.
Отже, слідчий суддя приходить до висновку про те, що грошові кошти, на арешті яких наполягає сторона обвинувачення відповідає меті та підставам його збереження з метою унеможливлення відчуження їх, відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
А тому клопотання про арешт майна у цій частині відповідає вимогам встановленим ст.170, 171 КПК України.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Накладення арешту на указане майно є тимчасовим заходом.
У разі встановлення обставин, за яких в подальшому застосуванні цього заходу буде відсутня потреба, він може бути скасований повністю або частково слідчим суддею, зокрема за клопотанням власника майна.
У силу ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Як вбачається із прохальної частини клопотання, прокурор просить накласти арешт на зазначене майно із застосуванням заборон відчуження користування та розпорядження.
Менш обтяжливий спосіб арешту майна на думку слідчого судді, призведе до неможливості його збереження та може призвести до відчуження грошових коштів, або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
З огляду на викладене,клопотання підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити частково.
В іншій частині вимог клопотання відмовити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Виконання ухвали покласти на дізнавача ВП№1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя