Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2022/20
Провадження № 1-кп/553/37/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 02.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 02.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.307 КК України.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 проведеного на підставі розпорядження керівника апарату №22, у зв`язку із тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_6 кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.07.2023 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України було прийнято до провадження з призначенням до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

За клопотанням сторони захисту, у відповідності до вимог ст.319 КПК України, судовий розгляд розпочату спочатку зі стадії оголошення обвинувального акту.

В межах даного кримінального провадження до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. Прокурором наголошено на тому, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та здійснити незаконний вплив на учасників судового провадження, в зв`язку з чим його належну процесуальну поведінку зможе забезпечити виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечила та прохала застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Прохала врахувати, що обвинувачений тривало утримується під вартою, судовий розгляд вже втричі розпочинається з початку. Обвинувачений є особою з інвалідністю, отримує пенсію, тобто має сталий дохід, у нього є постійне місце проживання та двоє дітей, у відношенні яких він хоч не записаний батьком, однак постійно ними опікується.

Обвинувачений підтримуючи позицію свого захисника, у вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

З`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд зазначає, що у відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Згідно із ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, соціальні зв`язки, майновий стан.

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, в тому числі тяжкого злочину, за який передбачено покарання від шести до десяти років позбавлення волі, під загрозою якого обвинувачений може ухилитись від суду, при цьому судовий розгляд за клопотанням сторони захисту розпочато спочатку, частина свідків залишається недопитаними, тому здійснення на них впливу потенційно є можливим.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Таким чином, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Заслухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні такої міри запобіжного заходу із визначенням його строку у межах 60 днів з визначення застави. З аналогічних підстав суд відхиляє доходи сторони захисту щодо доцільності застосування більш м`яких запобіжних заходів, при цьому жодних нових обставин, які б могли переконати суд у значному зменшенні встановлених ризиків стороною захисту повідомлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Питання про визначення застави вирішено судом у відповідності до вимог ст.183 КПК України.

Також в судовому засіданні прокурор прохав надати органу досудового розслідування судове доручення щодо встановлення місця фактичного перебування свідків та вручення ним повісток про виклик до суду, посилаючись на те, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 неодноразово викликались в судові засідання та згідно із складеними рапортами за місцем проживання відсутні.

Обвинувачений та його захисник клопотання прокурора підтримали.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, враховуючи позиції учасників судового провадження, суд вказує, що згідно із ст.333 КПК України, у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.

Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України перебуває на розгляді Ленінського районного суду м. Полтави з 2020 року, внаслідок повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 відбулась зміна головуючого судді, свідки сторони обвинувачення неодноразово викликались в судові засідання та згідно із наданими прокурором матеріалами, останні відсутні за місцем проживання, також свідок ОСОБА_10 ймовірно перебуває в зоні ведення бойових дій. Таким чином враховуючи неодноразове неприбуття свідків в судові засідання, відомості про їх фактичне місцезнаходження, з урахуванням введеного в Україні воєнного стану, вимагають перевірки шляхом надання відповідного доручення органу досудового розслідування, з огляду на що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.331,333 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 12.02.2024, із застосуванням попередньо визначеної застави в розмірі 168160 грн, яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області.

Доручити Відділенню поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, встановити місце проживання (знаходження) свідків ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_5 та повідомити їх про наступне судове засідання Ленінського районного суду м.Полтави, яке призначено на 10 год. 30 хв. 15 січня 2024 року, про що відібрати розписки.

Контроль за виконанням ухвали в цій частині покласти на прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити до Відділення поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області для організації виконання судового доручення.

Про результати виконання доручення повідомити Ленінський районний суд м.Полтави у строк до 15.01.2024.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1