Справа № 369/9816/23
Провадження № 1-кп/369/2031/23
В И Р О К

іменем України

04.10.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000056 від 11 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пустоварівка Сквирського району, Київської області, українця, громадянина України, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2019 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , солдат АДРЕСА_3 , раніше не судимий,у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вимогами статей 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях, у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год.30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено до 18.07.2023.

20.03.2022 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період до лав ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2022 №71 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану стрілець 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 всупереч вимогам статей 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), та за відсутності поважних причин, в умовах воєнного стану, близько 17 год. 00 хв., 19.12.2022 самовільно залишив місце служби військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_4 після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

В подальшому, близько 09 год. 00 хв. 11.01.2023 солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій самостійно повернувся до місця служби військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 та приступив до виконання обов`язків з військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав показання суду, що дійсно за наведених в обвинуваченні обставин вчиняв даний злочин, а саме будучи солдатом військової частини, 19.12.2022 самовільно її залишив та на службу не повернувся без поважних причин. Проте, 11.01.2023 самостійно повернувся до військової частини для виконання обов`язків з військової служби. У вчиненому розкаюється.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого, є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обвинуваченим обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення), як самовільне залишення місця служби, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому не встановлені.

Враховуючи, що згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином, враховуючи особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується позитивно,одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2019 р.н., на обліку у лікаря- психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, суд вважає необхідним призначити йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Приймаючи до уваги, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, суд дійшов висновку про можливість звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) з урахуванням норми ч. 1 ст. 5 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, тобто строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Судові витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368 - 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору; інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді; копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_5 Перекупка