Справа № 623/1632/21
Провадження № 1-в/638/509/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника відділу №25 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, засудженого 02.06.2021 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України до штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло подання начальника відділу №25 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Ізюмського міськрайонного суд уХарківської області від 02.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги подання обґрунтовано тим, що строк виконання вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2021 року сплив 02.07.2023 року, та у встановлені строки орган пробації не отримав від засудженого документ про сплату штрафу, та в цей період покарання у вигляді штрафу не було замінене іншим покарання. Просить суд задовольнити подання.

Від представника органу пробації в матеріалах справи міститься заява з проханням розгляд справи проводити без представника органу пробації, подання підтримує, просить задовольнити.

Прокурор Ізюмської окружної прокуратури в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та подання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Згідно частини 3 статті 80 Кримінального кодексу України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до частини 4 статті 80 Кримінального кодексу України, Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 Кримінального кодексу України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: закінчення зазначених у статті 80 Кримінального кодексу України строків; неухилення засудженого від відбування покарання; невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Судом встановлено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Вирок відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 02.07.2021 року.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у задоволенні подання щодо розстрочки виплати несплаченої суми штрафу або заміни несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відносно ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою 22.10.2021 року Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у задоволенні подання щодо розстрочки виплати несплаченої суми штрафу або заміни несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відносно ОСОБА_4 відмовлено.

17.07.2023 року з Головного управління Національної поліції в Луганській області надійшла інформація про відмову у поданні про притягнення до кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу, відповідно до частини 1 статті 389 Кримінального кодексу України, є кримінальним правопорушенням.

Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять та суду не надано.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженим штрафу сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ №5-324кс15 від 24.12.2015 року.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення засудженим ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України, висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, щодо третьої умови, а саме невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового кримінального правопорушення, то у матеріалах подання відсутні відомості про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину за період з моменту ухвалення вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2021 року по теперішній час. Вимога про судимість ОСОБА_4 та відповіді на неї матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд вважає що матеріали справи відносно ОСОБА_4 містять сумнівні відомості, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

За вказаних обставин, відсутні підстави для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.80 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника відділу №25 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий