У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001573.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.01.2024 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід з альтернативним запобіжним заходом у виді застави у мінімальному розмірі, передбаченому КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Апелянт зазначає, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не доведена належними та допустимим доказами, оскільки під час затримання останнього, будь-яких слідів кримінального правопорушення не виявлено. Крім того, потерпілий був міцної тілобудови, молодше та сильнішим за підозрюваного, а показання свідка ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 суперечать один одному, в частині причин, мотивів та обставин можливого конфлікту.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не обґрунтував наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від слідства та суду спростовується тим, що ОСОБА_5 не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не має документів для виїзду за кордон та перебуває на утриманні дітей. Ризик переховування підозрюваного обґрунтований лише тяжкістю кримінального правопорушення та можливого покарання, що йде в розріз з практикою Європейського суду з прав людини.

Крім наведеного, підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце мешкання, де позитивно характеризується, є літньою людиною, має 4 повнолітніх дітей, які його утримують, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків. Донька підозрюваного ОСОБА_10 , у суді першої інстанції, заявила про готовність її забезпечити проживання ОСОБА_5 у своєму домі з постійним наглядом за його поведінкою та виконання останнім процесуальних обов`язків, проте слідчий суддя не прийняв до уваги вказаних доводів.

За наведених обставин, захисник вважає, що тримання підозрюваного під вартою без визначення альтернативного заходу у вигляді застави є незаконним, а затримання незаконним та необґрунтованим.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Слідчим відділом ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001573 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 01.12.2023 р. близько 22.30 год., за місцем свого мешкання, у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, у ході виниклого конфлікту на ґрунті ревнощів, з умислом, направленим на заподіяння смерті іншій людині, наніс один удар предметом, схожим на ніж, в область грудної клітини ОСОБА_11 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді внутрішньоплевральної кровотечі, проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені, в результаті чого ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці вчинення кримінального правопорушення.

02.12.2023 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, має постійне місце мешкання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, перебуває на утриманні дітей, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 02.12.2023 р., допиту свідка ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 , затримання ОСОБА_5 від 02.12.2023 р. та інші матеріали кримінального провадження, є достатніми щоб вказувати на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

За наведеного, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника про те, що матеріали клопотання слідчого не містять доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому, на даному початковому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, і, в даному випадку, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик можливого переховування від слідства та суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а наявність повнолітніх дітей хоча і вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, проте не є достатнім стримуючим фактором, який би повністю спростовував наявність ризику можливого переховування від слідства та суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що підозрюваний ОСОБА_5 знайомий, як з потерпілою, так і свідком події, а відтак перебуваючи на волі, підозрюваний може незаконно впливати, як на потерпілу, так і на свідка у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни їх показань. При цьому, за версією сторони захисту, саме потерпіла та свідок причетні до вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Отже, слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній початковій стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3