ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1598/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1350/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 (з урахуванням доповнень) та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сергіївка Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, пенсіонер, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою, взято під варту в залі суду.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 100000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1843 грн. 20 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

4 березня 2015 року, приблизно о 10.20 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, з метою уникнення матеріальних обов`язків перед останньою та не повернення їй грошових коштів, наданих йому у борг на загальну суму 7000 доларів США, які згідно офіційного курсу української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на 4 березня 2015 року, становлять 166 390 гривень, прибув за місцем мешкання потерпілої, а саме за адресою: АДРЕСА_3 . Задля реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_7 узяв із собою вогнепальну мисливську зброю, невстановленого досудовим розслідуванням зразка, яку сховав під куртку, яка була вдягнена на ньому.

Перебуваючи за місцем мешкання потерпілої, приблизно о 10.30 годині, ОСОБА_7 почав примушувати ОСОБА_9 відмовитися від матеріальних претензій до нього та повернути наявні у неї боргові розписки, складені ним у минулому, та після відмови потерпілої, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 , дістав з-під куртки, яка була одягнена на ньому, вогнепальну мисливську зброю невстановленого досудовим розслідуванням зразка, споряджену мисливським патроном 16-го калібру, яку, утримуючи в правій руці, направив у бік голови потерпілої.

Однак, ОСОБА_9 для захисту свого життя і здоров`я, запобігаючи наявній небезпеці, обома руками схопилася за ствол зброї та спрямувала її в сторону, тим самим вчинила активний опір злочинним діям ОСОБА_7 , який в цей момент здійснив постріл з невстановленої досудовим розслідуванням зброї. Куля від пострілу потрапила у підлогу будинку. У результаті активного опору ОСОБА_9 спричинено опік шкіри 1 ступеню області правої кисті, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Після чого, ОСОБА_7 забрав складені ним в минулому боргові розписки та покинув місце скоєного ним злочину.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства ОСОБА_9 до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 вважає вироку суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку доказам (деяким доказам не дав оцінку взагалі, а деякі - проігнорував), оскільки в ході досудового розслідування та судового розгляду отримані дані, які беззаперечно вказують на невинуватість ОСОБА_7 .

Так, у вироку суд перераховує досліджені в судовому засіданні доказів, які по суті є переліком, зазначеним у обвинувальному акті, але не бере до уваги, що жоден з них прямо чи опосередковано не вказує на винуватість ОСОБА_7 .

Зокрема, жоден зі свідків сторони обвинувачення не був присутній безпосередньо при подіях, на які вказує ОСОБА_9 , а про начебто спробу пострілу в неї вони дізнались пізніше зі слів самої потерпілої.

Пояснення свідків щодо обставин неповернення ОСОБА_7 запозичених грошових коштів, наявності у потерпілої станом на 4 березня 2015 року оригіналів розписок, які він писав, також фактично ґрунтуються лише на показах ОСОБА_9 .

Крім того, показання потерпілої ОСОБА_9 містять ряд суперечностей, не підтверджуються сукупністю інших доказів та не узгоджуються з показами інших свідків

Під час допиту ОСОБА_9 не змогла надати зрозуміле пояснення тієї обставині, чому при начебто наявності багаторічного неповернутого боргу перед нею у ОСОБА_7 у розмірі 7000 дол. США, вона надала йому додаткову позику в розмірі 8000 дол. США.

Також ОСОБА_9 неодноразово змінювала покази стосовно кількості розписок, наявності їх у копіях або у оригіналах, наявності пустих бланків, написання розписок власноруч ОСОБА_7 або друкування тексту розписок. Не змогла вона відповісти і на запитання, хто саме друкував розписку.

Не узгоджуються показання потерпілої стосовно сплати відсотків ОСОБА_7 з показами її чоловіка ОСОБА_11 , який зазначав, що ОСОБА_7 сплачував відсотки за позикою. Це ж зазначала ОСОБА_9 під час відтворення обставин подій, але в ході допиту в судовому засіданні вона заперечувала факт будь-якої сплати відсотків ОСОБА_7 .

Звертає увагу, що ОСОБА_9 під час допиту не змогла детально пояснити механізм діставання ОСОБА_7 зброї з-під одягу та її наступних після цього дій. У своїх показаннях вона наполягала на тому, що коли ОСОБА_7 зайшов до кімнати, куртка на ньому була застебнута, руками він до себе нічого не прижимав, з-під куртки нічого не випирало.

Такі ж покази надала свідок ОСОБА_12 , але це не узгоджується зі змістом вищевказаного слідчого експерименту.

При цьому потерпіла спочатку надала покази, що це рушниця довжиною приблизно 90 см (60 см ствол та 30 приклад), а в судовому засіданні намалювала саме рушницю з прикладом. Але після запитання, яким чином предмет такої довжини міг бути схований під застебнутою курткою, потерпіла змінила покази та в наступному судовому засіданні вже почала говорити, що предмет був довжиною 50 см та називала його «обріз».

Вважає, що протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 фактично є її показаннями щодо обставин вчиненого проти неї злочину, та всупереч ст. 240 КПК України не переслідує мету слідчого експерименту - перевірка чи уточнення відомостей, нових даних, усунення протиріччя тощо, тому не може бути прийнятий як окремий доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого.

Крім того, показання свідка ОСОБА_12 мають численні протиріччя, з урахуванням чого їх не можна вважати достовірними. До того ж, ОСОБА_12 є давньою подругою та кумою потерпілої, що взагалі ставить під сумнів їх достовірність. Почавши з того, що вона однозначно бачила момент діставання ОСОБА_7 зброї та сам постріл, ОСОБА_12 не змогла пояснити механізм цих подій, після чого на запитання суду, чи бачила або не бачила вона вказані обставини, пояснила що не бачила.

Проте суд не зазначив у вироку про вказані обставини.

Допитаний в якості спеціаліста свідок ОСОБА_13 надав пояснення, що після пострілу з гладкоствольної рушниці ствол ледве теплий. Заявив про малоймовірність щодо можливості отримати опік після контакту зі стволом гладкоствольної рушниці після пострілу. Надав пояснення, що при пострілі бездимним порохом малоймовірна наявність диму.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що під час огляду місця події ніяких слідів злочину відшукано не було, при цьому ні диму, ні запаху гарі не було, заперечував, що сидів у кріслі під час огляду, надавши пояснення, що сів у крісло тільки після закінчення огляду.

Свідок ОСОБА_15 показав, що він сумлінно виконував свою роботу, підтвердив, що під час огляду нічого знайдено не було, будь-яких пошкоджень не виявлено, тому співробітники міліції подумали, що постріл був холостим, а під час огляду диму в кімнаті не було.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він приїхав до ОСОБА_9 на прохання її сина, після приїзду до будинку потерпілої, він з її сином пробув там годину-півтори, кімнату оглядав особисто, підлога була ціла, жодних пошкоджень у кімнаті не було, запаху гарі або диму у кімнаті також не було.

Вважає, що суд першої інстанції визнав показання свідка ОСОБА_16 суперечливими та непереконливими, оскільки він достатньо точно згадував події, не мав будь-якої зацікавленості.

При цьому свідок ОСОБА_15 був зацікавлений у показах про присутність понятого, оскільки в іншому випадку він зізнався би у службової недбалості, свідок ОСОБА_12 також є зацікавленою особою, свідок ОСОБА_17 про вказані обставини не зазначав, а свідок ОСОБА_18 з ОСОБА_16 знайомий не був.

У свою чергу, свідок ОСОБА_16 впевнено стверджував, що під час його знаходження у будинку ніяких співробітників міліції у будинку не було, а через декілька днів йому подзвонила ОСОБА_9 та повідомила, що треба під`їхати до райвідділу до слідчого та щось підписати, що він і зробив.

Свідок ОСОБА_19 показав, що був запрошений до будинку ОСОБА_9 на її прохання, співробітників міліції у формі в будинку не було, а були її родичі, будь-якого запаху або диму у кімнаті не було, тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 також не було. При цьому, його в якості понятого запрошували до будинку ОСОБА_9 ще раз, пізніше, вже після дати самої події.

Вважає, що покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 у частині відсутності у кімнаті будь-якого диму узгоджуються між собою, але суперечать показам ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які під час допиту надали суду інформацію, що у кімнаті після пострілу стояв їдкий чорний дим.

Також судом було безпідставно відхилено клопотання сторони захисту про виклик та допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , який мав можливість підтвердити обставини щодо відсутності будь-яких наслідків пострілу в будинку, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Судом першої інстанції проігноровано той факт, що усі особи, які були присутні у будинку ОСОБА_9 , не побачили та не відшукали ані кулю, ані витвір від пострілу, ані пиж-стабілізатор (які були виявлені при огляді 08.03.2015), а всі їх покази узгоджуюся між собою та з відомостями, викладеними у протоколі огляду місця події від 04.03.2015, та дають можливість зробити беззаперечний висновок про те, що ніякої кулі, а також й самого пострілу 04.03.2015 у будинку ОСОБА_9 не було.

Усе викладене вище свідчить про завідомо надуману заяву ОСОБА_9 про начебто спробу пострілу в неї з боку ОСОБА_7 , та в подальшому про штучне створення доказів у кримінальному провадженні.

Вважає, що жодна з проведених експертиз жодним чином не підтверджує обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_7 , оскільки відповідно до їх висновків, неможливо встановити будь-який зв`язок між подіями, які мали місце 04.03.2015 та предметами, речами, виявленими 08.03.2015 та 13.08.2015.

Крім того, висновки експерта № 536-ЗТ від 21.10.2015 та № 234 від 11.05.2015 взагалі є недопустимими доказами.

Звертає увагу, що висновок експерта № 2095/к від 02.11.2021 однозначно спростовує покази ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 щодо можливості отримання травми ОСОБА_9 за тих обставин, на які вона посилається, тобто під час начебто спроби скоєння пострілу в неї.

Те, що свідок ОСОБА_12 пояснювала, що після того, як побачила потерпілу після пострілу, з долоні останньої йшла кров, суперечить і первинному висновку СМЕ № 827 від 10.03.2015, відповідно до якого, у ОСОБА_9 було виявлено опік правої кисті І ступеню.

Також судом була досліджена довідка про результати психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа від 21.11.2022 за наслідками психофізіологічного дослідження ОСОБА_7 , з якої вбачається, що станом на 04.03.2015 року ОСОБА_7 у розпорядженні чи користуванні вогнепальної зброї не мав, пострілу з вогнепальної зброї в будинку ОСОБА_9 не робив, дій спрямованих на вплив відносно свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 з метою надання ними неправдивих доказів не здійснював.

Вважає, що суд повинен був враховувати цю довідку в сукупності з іншими доказами, які доводять невинуватість ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19-23/І2845-ПЧ від 23.03.2023, підписи від імені ОСОБА_24 у протоколі огляду місця події від 08.03.2015 виконані не ним, а іншою особою.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_24 не спростовував висновки вищевказаного експертного дослідження.

Як на підставу відхилення судом як доказу вищевказаного висновку експерта суд послався на показання свідка ОСОБА_25 , яка пояснила, що протокол також підписав понятий ОСОБА_26 . Проте вона зазначала, що події були давно, вона не все пам`ятає. Також ОСОБА_25 зазначала суперечливі відомості щодо вилученого предмета та не зазначила, який саме документ вона підписувала.

Крім того, вказаний свідок був допитаний за відсутності будь-якого клопотання про її допит, з власної ініціативи, що викликає об`єктивний сумнів у достовірності її показів, оскільки вона є сусідкою ОСОБА_9 та її з`явлення до суду є спробою будь-яким чином нівелювати доказове значення висновку експерта № СЕ-19-23/12845-ПЧ від 23.03.2023.

Суд відхилив вказаний висновок з підстав того, що експертиза була призначена та проведена в іншому кримінальному провадженні, проте жодною нормою діючого КПК України не заборонено використовувати в якості доказів в кримінальному провадженні документи, матеріали та висновки експертиз, здобутих в іншому кримінальному провадженні, які безпосередньо по суті зв`язані між собою та передбачають дослідження одних й тих самих подій.

Вищевказаний висновок почеркознавчої експертизи та усі інші процесуальні документи, відповідно до яких призначалася експертиза та відбиралися зразки підписів, були отримані стороною захисту в порядку та спосіб, передбачений діючим КПК України, та свідчать про недостовірність та недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 08.03.2023.

Вважає, що вказаний протокол є недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено жодної інформації щодо фіксування слідчої дії (хоча в якості додатку до протоколу наявні фототаблиці), незрозуміло, де саме знаходиться оригінал носія інформації, на який була зроблена фото фіксація, відсутні відомості щодо присутності потерпілої під час огляду, протокол містить пусті графи, які не перекреслені з метою недопущення дописування у протокол додаткових відомостей.

Також відсутня інформація про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання.

При цьому, зміст вказаного протоколу огляду суперечить інформації, яка відображена на фототаблицях, оскільки у протоколі зазначено, що «поблизу лівого кута крісла мається наскрізний через ковдру та лінолеум слід від пострілу загальним діаметром 12 мм, металева куля деформована у підлозі, поряд з кулею на підлозі лежить пластиковий контейнер для пороху».

Проте на фототаблицях не видно ані пулі, ані пластикового контейнеру, не розуміло, чи є на полу ковдра, про яку зазначено у протоколі.

Крім того, фототаблиця, яка містить фото № 1 та № 2, взагалі не містить будь-яких підписів, а фототаблиця, яка містить фото № 3 та № 4, понятими або потерпілою не підписана.

Також не розуміло, яким чином слідчий виконував вимірювання діаметру отвору від пострілу.

У протоколі не зазначено, чи було зроблено опечатування вилучених предметів, не визначено спосіб їх ідентифікації, неможливо ідентифікувати, які саме предмети були відшукані та вилучені під час проведення огляду, протокол не містить інформації про наявність будь-яких додатків до нього.

Звертає увагу, що роздруківки телефонних дзвінків містять дуже неточну, вірогідну інформацію, усі відомості в них орієнтовні, оскільки відомо, що стільниковий телефон може з`єднуватися водночас з декількома станціями, відповідно до того, з якої на той момент сигнал сильніший, та які знаходяться на відстані багатьох кілометрів друг від друга. Жодного однозначного висновку про наявність особи в конкретному місці вони не несуть.

Крім того, в порушення вимог ч. 6 ст. 333 КПК України, матеріали, отримані Хортицьким районним судом м. Запоріжжя на виконання ухвал від 05.02.2021 та 06.10.2021 про проведення додаткових слідчих (розшукових) дій щодо огляду файлів, наданих операторами стільникового зв`язку, прокурором в порядку ст. 290 КПК України не відкривались, у в судовому засіданні досліджені не були, обвинувачений з ними ознайомлений не був, тому вони є недопустимими доказами.

Також хибними є висновки суду про належність доказів, а саме копій СD-R дисків з копіями файлів з даними про вхідні/вихідні дзвінки, смс-повідомлення за період з 09.00 год. 02.03.2015 по 09.00 год. 05.03.2015, які представник потерпілої долучив до матеріалів кримінального провадження замість зниклих оригіналів носіїв, оскільки неможливо перевірити ідентичність інформації, записаної на вказаних копіях.

Таким чином, надані стороною обвинувачення докази не доводять «поза розумним сумнівом» присутність ОСОБА_7 4 березня 2015 року у будинку ОСОБА_9 , про це зазначає тільки сама потерпіла, маючи на це корисливі мотиви та привід оговорювати ОСОБА_7 , та ОСОБА_12 , покази якої неможливо вважати достовірними, оскільки вона є зацікавленою особою, при цьому сам момент пострілу та зброю вона не бачила.

Вважає, що дане кримінальне провадження є сфальсифікованим, порушеним за завідомо неправдивим повідомленням про злочин та подальшим штучним створенням доказів у кримінальному провадженні.

З цього приводу ОСОБА_7 звернувся з заявою до ТУ ДБР у м. Мелітополі за фактом скоєння посадовими особами МВС та прокуратури злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, і на сьогоднішній день триває досудове розслідування та вже здобуті докази фальсифікації кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

До того ж, прокурору ОСОБА_27 , який узгодив повідомлення про підозру ОСОБА_7 та скерував до суду обвинувальний акт, повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 362 КК України, відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та відсторонено від посади.

Окремо в апеляційній скарзі та доповненнях до неї сторона захисту звертає увагу на порушення прав обвинуваченого ОСОБА_7 при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, та взяття його під варту в залі суду негайно.

Так, протягом всього розгляду справи в судах ОСОБА_7 під вартою не перебував, під час повторного розгляду справи будь-який запобіжний захід ОСОБА_7 взагалі не обирався, за майже 6 років, протягом яких тривало кримінальне провадження, жодних клопотань щодо обрання відносно нього запобіжного заходу зі сторони обвинувачення не надходило, ОСОБА_7 завжди сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки.

Крім того, ОСОБА_7 є пенсіонером, працює, не судимий, до кримінальної відповідальності раніше не притягався, має стійкі соціальні зв`язки, хворіє на онкологічне захворювання.

Зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості виконання вироку до набрання ним законної сили, і оскільки вирок не набрав законної сили, то на особу розповсюджуються гарантії п. 3, 4 ст. 5 Європейської конвенції про права людини.

У свою чергу, правовою підставою для обрання такого запобіжного заходу, як взяття під варту, може слугувати лише ухвала суду або вирок, який вже набрав законної сили, і зазначені дії щодо взяття під варту будуть слугувати не заходом забезпечення кримінального провадження, а відбуванням покарання, визначеного судом у відповідному вироку.

У жодній нормі КПК України немає будь-якого посилання про те, що вирок суду першої інстанції може вступати в силу не за правилами, визначеними в ст. 532 КПК України, а будь-яким іншим чином. Діючим КПК України не передбачено, що якась частина вироку може вступати в силу раніше, а якась частина вироку може вступати в силу в порядку ст. 532 КПК України.

Разом з тим, виносячи вирок і обираючи запобіжний захід, має місце порушення права на захист, адже особа, щодо якої обирається запобіжний захід, не має можливості висловити з цього приводу жодної думки, оскільки не знає, яке рішення і який запобіжний захід може винести суд.

Обрання запобіжного заходу на підставі вироку суду неможливо оскаржити, а також відсутня періодична перевірка наявних ризиків для застосування такого сурового запобіжного заходу.

Звертає увагу, що під час судового розгляду було відсутнє клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, прокурор лише заявив клопотання про обрання запобіжного заходу в судових дебатах. Проте діючий КПК України не передбачає можливості подання та розгляду зазначеного клопотання під час судових дебатів, його розгляд пов`язаний з оцінкою доказів на підтвердження ризиків, суд не відновлював з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами.

Прокурор жодних ризиків при цьому не обґрунтовував, будь-яких доказів на їх підтвердження не надавав.

У вироку суд на підтвердження наявних ризиків переховування ОСОБА_7 від суду посилається тільки на ухвалу про привід обвинуваченого від 27.09.2023, якої не існувало під час проведення судових дебатів, що підтверджує в даному випадку ту обставину, що приймаючи рішення в частині обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , суд зробив це за власного ініціативою та вийшов за межі судової функції.

Крім того, незрозуміло, яким чином обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, в якому вже пройшли судові дебати.

До того ж, 27 вересня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився в судове засідання з поважної причини за станом здоров`я, у зв`язку з шлунковою кровотечею, спричиненою онкологічною хворобою, що підтверджується медичною довідкою.

Сторона захисту не була повідомлена про будь-яке продовження судового засідання після оголошення перерви, участі в судовому засіданні захисник обвинуваченого не приймав, хоча його участь є обов`язковою.

Таким чином, захисник був позбавлений можливості прийняти участь в обговоренні клопотання, заявленого прокурором, дослідити надані суду докази на його підтвердження, надати свої міркування та докази, що є грубим порушенням права на захист.

Окремо звертає увагу, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження було з`ясовано, що вручені стороні захисту копії вироку відрізняються від оригіналу вироку, зокрема відсутні оцінки місцевого суду щодо позиції сторони захисту про визнання протоколу огляду місця події від 08.03.2015 недопустимим доказом, що також є порушенням права на захист.

Просить дослідити копію оскаржуваного вироку, вручену стороні захисту після оголошення вступної та резолютивної частин вироку.

Також просить замінити ОСОБА_7 запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді та вичерпанням можливостей для їх отримання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову необґрунтованим.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції проігноровано її вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 166 390 гривень, хоча матеріали кримінального провадження містять копію розписки, відповідно до якої обвинувачений взяв у неї в борг грошові кошти.

Просить задовольнити заявлений нею цивільний позов у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив, що сторона захисту довела факт фальсифікації справи в суді першої інстанції, проте суд проігнорував відповідні доводи. Звертає увагу, що в перший раз ОСОБА_7 виправдали, в матеріалах кримінального провадження наявні дві окремі думки. Крім того, під час судового розгляду було порушено право обвинуваченого на захист. Апеляційну скаргу потерпілої просив залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу свого захисника в повному обсязі, зазначив, що повернув потерпілій усі взяті в борг грошові кошти, тому просив відмовити у задоволенні її апеляційної скарги.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав законним вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 , кваліфікації його дій та призначеного покарання. Вважав, що обставини, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, є повністю спростованими. Апеляційну скаргу потерпілої в частині вирішення цивільного позову підтримав у повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілої, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, не вбачав підстав для скасування вироку. Зазначив, що всі документи та показання свідків підтверджують вину ОСОБА_7 , а незначні неточності в показаннях свідків обумовлені тільки тим, що з часу події минуло багато часу. Окремо зазначив, що свідок ОСОБА_24 був допитаний у суді першої інстанції та детально описав свою участь під час проведення слідчого експерименту.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілої та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого (з урахуванням доповнень) та потерпілої задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав повністю та пояснив наступне.

Навесні 2009 року йому знадобилися гроші, тому він взяв у ОСОБА_9 в борг 7000 дол. США на рік під 5% щомісячно. На протязі півтора року він повернув ці гроші з відсотками. У зв`язку з тим, що він затримав повернення на півроку, ОСОБА_9 пред`явила претензії, і він повернув їй цю суму, а вона, знаходячись у себе вдома, повернула йому оригінал розписки. Він писав одну єдину розписку на 7000 дол. США (крім потерпілої в той момент поряд нікого не було), про інші розписки він нічого не знає. Потім ОСОБА_9 сказала, що він затягнув з виплатою і вона нарахувала відсотки на відсотки, і стало не 5 %, а більше, та на цьому все закінчилося.

Потім з літа по вересень 2014 року він виконував для ОСОБА_9 замовлення на виготовлення 530 секцій залізобетонного забору. Коли замовлення було виконане, ОСОБА_9 сказала, що гроші за роботу підуть на погашення старих боргів, оскільки він там «щось» не доплатив. Вони стали спілкуватися з нею по телефону, грошей вона не віддала. Потім вона пред`явила претензію, що він заборгував їй 15000 дол. США.

2 березня 2015 року йому зателефонувала ОСОБА_9 і сказала, що хоче зустрітися обговорити всі фінансові питання.

3 березня 2015 року він прийшов додому до ОСОБА_9 , яка сказала, що якщо він не поверне 15000 дол. США, то у нього будуть проблеми з владою, тому що є люди, які роблять дуже погано. Він повідомив, що ніяких грошей повертати не буде і вона повинна заплатити борг за паркан, після чого пішов.

З приводу подій, які відбулися безпосередньо 4 березня 2015 року, зазначив, що зранку він пішов у церкву, по дорозі зустрів свого знайомого ОСОБА_22 , з яким розмовляв 10-15 хвилин, а потім зайшов до церкви, де пробув 15 хвилин. Вийшовши з церкви він пішов на свій майданчик. Йшов 5-7 хвилин. Прийшов на майданчик об 11.00 годині та знаходився там до 12.00 години. У цей час йому зателефонував представник кавказької національності та спитав : «Що ти там витворяєш на Сонячному з обрізом?» Він запитав: «З яким обрізом?», і чоловік кинув слухавку. Він передзвонив, але телефон взяла якась жінка. Потім через 5 хвилин йому передзвонила ОСОБА_9 та запитала, чи буде він повертати гроші, він відповів, що не буде. На цьому їх спілкування закінчилося. Додому він пішов у проміжку між 12.30 та 13.00 годинами. Додому йти 15 хвилин. Приблизно о 22.00 годині, до нього прийшли з обшуком. Знайшли латунні гільзи та старого типу патрони, які залишилися від тестя. Як вони потрапили в м. Запоріжжя йому невідомо.

Також зазначив, що у нього особисто в користуванні ніколи не було зброї, а чохол від рушниці та патрони залишилися від тестя.

Додатково повідомив, що іншу розписку, яку надрукували, він бачив у матеріалах справи. Текст розписки пам`ятає: «Я такий-то, адреса, паспорт, мешкаю там-то, беру суму 7000 дол. США в доларах США, терміном на 1 рік, зобов`язуюсь повернути з 5% щомісячно на протязі року». Розписку він писав вдома у ОСОБА_9 . Оригінал розписки був йому повернутий через півтора року. Про поставку матеріалів договір не заключали.

З приводу телефонних дзвінків ОСОБА_9 вказав, що не пам`ятає, чи дзвонив їй у той день ще (окрім дзвінка о 12.05 годині). На питання суду щодо його телефонних дзвінків потерпілій ОСОБА_9 4 березня 2015 року о 10.16 годині та о 10.18 годині (тобто під час його спілкування з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ), відповіді не надав.

Таким чином, обвинувачений у суді першої інстанції та його захисник в апеляційній скарзі повністю заперечували той факт, що 4 березня 2015 року ОСОБА_7 взагалі приходив до ОСОБА_9 , і його позиція зводиться до того, що грошові кошти повернув їй ще у 2010 році, після чого ОСОБА_9 повернула йому оригінал розписки, жодних інших розписок він не писав, а останній раз він приходив до будинку потерпілої лише 3 березня 2015 року.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в закінченому замаху на вбивство з корисливих мотивів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції показала, що у 2009 році вона дала в борг ОСОБА_7 7000 дол. США. У розписці було написано, що він буде їй платити 5% . Так і було десь півроку. Потім платив та не платив відсотки. Коли піднявся курс долару він 7000 дол. США не віддав, хоча гроші брав на рік чи два. Вона йому сказала повернути гроші або написати нову розписку. Так вони і зробили. Нова розписка була написана 15 квітня 2014 року. Потім він сказав, що грошей не має, а у сина машина в кредиті, і вони продають цю машину. Йому треба зайняти ще 8000 дол. США і коли вони її продадуть, то він одразу віддасть їй 15000 дол. США. Вона погукала доньку і вони позичили йому ще 8000 дол. США, це було в 2013 році. ОСОБА_28 не віддавав ці гроші.

Перед подіями 4 березня 2015 року ОСОБА_7 приходив до неї 2 рази.

Перший раз прийшов 2 березня 2015 року погукав її на дорогу. Розмова була ні про що. Потім прийшов ще раз ввечері того дня, також не повідомивши її, що прийде. Вона у нього запитала чи приніс гроші, він відповів, що ні. Казав, що гроші не її, а вона сказала, що її. Він просив почекати півроку, рік. Він приходив з`ясувати чиї гроші вона позичала, а потім розвернувся та пішов.

3 березня 2015 року ОСОБА_7 прийшов в обід, її чоловік сказав, що прийшов ОСОБА_7 . До цього в лютому місяці вона приїздила до ОСОБА_7 на роботу і він їй казав: « Я за себе не ручаюся, в державі війна».

2 та 3 березня 2015 року ОСОБА_7 казав, що прийде 4 березня та принесе гроші, попросив, щоб вдома нікого не було. Вона не питала у нього, чому потрібно, щоб вдома нікого не було, бо зраділа, що принесе гроші. ОСОБА_7 сказав, що прийде вранці.

4 березня 2015 року о 10.15 годині їй подзвонив ОСОБА_7 та сказав, що несе гроші. Десь через 2 хвилини він подзвонив і сказав, що він вже біля хвіртки. Її чоловіка вдома не було, він був на роботі. Коли зателефонував ОСОБА_7 , вони зі знайомою ОСОБА_12 спускалися з другого поверху на перший поверх. Оскільки вона подумала, що ОСОБА_7 приніс гроші, то вона взяла з собою розписки, щоб написати, що претензій не має. У неї було дві розписки: на її ім`я та на ім`я її доньки. Вона поклала розписки в сумку, яку поставила на журнальний стіл.

ОСОБА_7 зайшов, в руках у нього нічого не було. Вона сказала йому, щоб він вже розрахувався, він відповів, що буде розраховуватися, піднявся у весь зріст і витягнув зброю, направив на неї. Це була одноствольна рушниця, укорочена, приблизно 50-60 см (без рукоятки, тільки ствол). Рукоятка коричневого кольору, полірована. Вона сиділа в кріслі, а ОСОБА_7 напроти неї на дивані, на відстані 1,5 метра від неї. Стіл стояв збоку. Крісло збоку стола. Коли він піднявся, вона також встала і побачила, що він на неї рушницю навів. Коли він підіймався рушниці у нього в руках не було. Коли він витягнув рушницю, вона йому сказала: « ОСОБА_30 , ти що?». Вона схопила цю рушницю швидко правою рукою донизу. Коли він сидів на дивані, він сидів на краєчку, куртка звисала, рушниця мабуть під низом висіла. Витягнув рушницю однією рукою, а коли направляв, були задіяні дві руки. Коли він натискав на курок сказав : «Не має людини, не має проблем». Коли він дістав рушницю, вона підскочила. Відстань між ними була приблизно один метр. Рушницю навів прямо їй в голову. Рушниця голови не торкалася. Коли ОСОБА_7 почав підіймати зброю, вона одразу схопила її зі всієї сили і опустила, він вистрелив. Палець в цей момент у нього був на курку. Він не водив зброєю, а підняв і прицілився на неї. Вона схопила цей ствол правою рукою зверху за самий край. Вона тримала за край зброї, за край дула правою рукою, а ліва була зверху. Відбувся постріл, кімнату заполонив дим, нічого не було видно. Після пострілу вона впала, потім отямилася і побігла в кімнату.

ОСОБА_7 бачила знайома на ганку, він вискочив з розписками та побіг. Коли вона забігла в кімнату, то сказала своїй знайомій, що ОСОБА_7 стріляє та злякалася. Знайома стояла за дверима, вона не виходила. Коли вона прийшла до тями, побачила, що не має розписок, які вона дістала ще до цього, коли ОСОБА_7 сказав, що хоче бачити розписки. Вона принесла розписки в кімнату, де знаходився обвинувачений. ОСОБА_7 встав та подивився розписки. Вона дала йому їх у руки, при цьому він сказав: «Не бійся, я їх не заберу». Потім вона розписки поклала на журнальний стіл, який стояв поряд. Потім він стріляв. Після пострілу вона заскочила в кімнату та викликала поліцію. Дим у кімнаті знаходився приблизно годину, стояв запах гару.

Поліція приїхала приблизно через 40 хвилин, об 11.00 годині. Дільничний сів в її крісло, вона йому сказала щоб шукали, він же стріляв, на що дільничний сказав, що нічого тут не має. У неї були пошкодження на руці, вона про це розповіла співробітникам поліції. На відео нічого поліцейські не знімали, вони приїхали без нічого. Від пострілу у неї був опік на правій руці, розміром 2х2 см. Працівники поліції нічого не дивилися. Протокол огляду складався, але на той час вона зауважень на нього не писала. Працівники поліції допитали її за обставинами, які мали місце, потім приходили поняті, два чоловіка. Поліцейські тільки ходили з понятими, нічого не пересували, не підіймали. Підлога в них з бетону, лінолеум і килим. Поліцейські килим не підіймали, крісло не пересували. На другий день поліцейські ще приїжджали, фіксували, як відчиняли двері, хвіртку. Поліцейські їй сказали, щоб вона поїхала зафіксувати опік. Там зробили змиви.

Коли в той день ОСОБА_7 пішов від неї, він їй зателефонував приблизно о 10.48 - 11.00 годині та сказав : «Що ти починаєш там, я ще там не був, я ще буду». У цей час були поліцейські. Вона віддала слухавку слідчому, той розмовляв з ОСОБА_7 .

Вважає, що ОСОБА_7 хотів її вбити, але не довів свій намір до кінця, тому що вона в бік відвела рушницю.

Додатково повідомила, що дірку біля крісла побачила її онука 8 березня 2015 року. Коли вона давала співробітникам поліції пояснення, то казала, що в неї стріляли, вони нічого не шукали, лише візуально подивилися. Вона казала де шукати кулю, там килим, лінолеум і цементна стяжка. Кулю знайшли в цементній стяжці. Дільничний одразу сів в крісло, як приїхав. Дільничний коли сів в крісло, то сказав: «Марно викликати поліцію, там все куплено». Коли поліцейські приїздили другий раз, то вони відрізали клапоть килима.

Під час допиту у судовому засіданні потерпіла виготовила ескіз-малюнок зброї, з якої ОСОБА_7 здійснив постріл, при цьому зауважила, що вона зобразила те, що їй вдалося запам`ятати, бо в той момент вона була налякана, події розвивалися досить стрімко, а також з події сплинуло багато часу.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показала, що з 1 березня 2015 року по 5 березня 2015 року вона була в гостях у потерпілої ОСОБА_9 .

2 березня 2015 року ОСОБА_7 прийшов до ОСОБА_9 , яка підійшла до нього та запитала: «Ти гроші приніс?», а потім сказала, що ніяких грошей він не приніс. 3 березня 2015 року ОСОБА_7 приходив знову.

4 березня 2015 року, приблизно о 10.15 годині ОСОБА_7 подзвонив ОСОБА_9 та сказав, що прийде гроші принесе. Вона хотіла залишитися на другому поверсі, але ОСОБА_9 сказала, щоб вона пішла разом з нею. ОСОБА_9 взяла дві розписки, одна була надрукована, а друга написана від руки. В одній розписці ОСОБА_7 позичав 7000 дол. США, а в іншій - 8000 дол. США. Через 2 хвилини ОСОБА_7 передзвонив і сказав, що стоїть біля хвіртки.

ОСОБА_9 пішла відчинити ОСОБА_7 хвіртку, а вона пішла в кімнату на першому поверсі. З кімнати двері виходять в маленький коридор, а потім передпокій. Вона стояла в цій кімнаті біля вікна, яке виходило на хвіртку. Вони зайшли в дім, ОСОБА_7 сів на диван, а ОСОБА_9 в крісло, відстань між диваном та кріслом 1 метр. Біля крісла стоїть журнальний стіл, на який ОСОБА_9 , коли виходила, поклала розписки. ОСОБА_7 щось там розповідав, а ОСОБА_9 сказала: « ОСОБА_30 , не тягни, давай гроші, розрахунок та і все». Вона стояла в маленькому коридорчику, двері якого вели в передпокій не зачинялися, бо були деформовані. Двері були зі склом. Вона тоді дуже кашляла, а ОСОБА_7 сказав: «Прикрий двері». Двері так і не зачинилися. Вона бачила, що ОСОБА_7 сидить на дивані, а ОСОБА_9 не було видно. Потім вона почула, як ОСОБА_9 каже: «Ти що ОСОБА_30 ?», а він відповів « ОСОБА_31 розрахунок буде такий: немає людини, немає проблем» і тут почула постріл. ОСОБА_9 забігла до маленького коридорчика, де вона стояла, у неї капала кров, вона подумала, що ОСОБА_7 її поранив (проте ОСОБА_9 перед цим порізала собі палець на руці). ОСОБА_9 сказала: «ОСОБА_30 стріляв». Вона злякалася, побігла в кімнату, боялася, що він дізнався, що вона тут є та ще її застрелить. Коли вони були в кімнаті, він побіг. А коли зайшли в ту кімнату, де сиділа ОСОБА_9 з ним, дим стояв-угар.

Вони одразу викликали поліцію. Поліція приїхала швидко, було 4 чоловіка, один з автоматом, один дільничний та ще двоє. В цей момент ОСОБА_7 дзвонив на телефон ОСОБА_9 , проте остання не брала телефон. Телефон взяла вона і ОСОБА_7 сказав: «Що ви там переполох підняли, поліцію викликали». Вона сказала дільничному: «На послухай». Він взяв телефон і щось там говорив, і одразу відключився.

До цих подій ОСОБА_9 розповідала, що ОСОБА_7 заборгував їй гроші. Позичав у неї ще в 2009 році, потім він переписував розписку в 2014 році та печаті свої ставив. Розписки вона бачила раніше, ОСОБА_9 показувала їй їх. Донька казала ОСОБА_9 , щоб та зробила копії, «оригінали віддаси, а копії залишаться». ОСОБА_9 не давала йому розписки, вони лежали на столі.

Вона бачила, як ОСОБА_7 щось витягнув. Звідки витягнув не знає. Він встав та витягнув. Вона бачила, як він встав, а ОСОБА_9 не бачила. Куртка в нього була розстебнута. Куртка довга була.

Коли приїхала поліція, дим ще стояв в кімнаті, дим був смердючий. Вона бачила, як ОСОБА_7 вибігав. Коли вони з ОСОБА_9 вийшли з кімнати, розписок на столі вже не було. Поліція нічого не оглядала, один тільки піднявся на другий поверх, а дільничний сидів у кріслі. Поліцейським вони розповіли, що трапилося. Поліцейські склали протокол та поїхали. У ОСОБА_9 був опік на долоні, вони їздили на вулицю Чарівну, де оглядали опік.

Крім того, вони з ОСОБА_9 дивилися, начебто нічого не знайшли, але потім їй 8 березня 2015 року зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила, що онука знайшла кулю. Куля була під кріслом, пробила килим, лінолеум та застрягла в підлозі.

Свідок ОСОБА_32 , який є чоловіком потерпілої, у суді першої інстанції показав, що йому відомо, що дружина позичала ОСОБА_7 гроші. Перший раз 7000 дол. США, ОСОБА_7 писав розписку. Коли минуло 2 роки, ОСОБА_7 не повернув гроші та написав іншу розписку. ОСОБА_7 сплачував відсотки.

5 березня 2015 року він прийшов з роботи і йому дружина розповіла, що приходив ОСОБА_7 . Під приводом повернути борг, він витягнув обріз, хотів в неї вистрілити, але вона відвела ствол, і постріл прийшовся в підлогу.

ОСОБА_7 приходив три рази. 3 березня 2015 року, коли ОСОБА_7 прийшов, то він був на вулиці. ОСОБА_7 просив, щоб він погукав дружину, дружина вийшла та про щось розмовляла з ОСОБА_7 .

Коли він повернувся з роботи, то чув запах гару. 9 березня коли він повернувся з роботи, йому сказали, що онука з чоловіком, коли прибирали знайшли кулю. Кулю знайшли в передпокої. Одразу не побачиш. Вони підіймали килим, діра була в лінолеумі та бетонній стяжці. Він бачив дірку в килимі,в лінолеумі та бетонній стяжці. Приїздив слідчий, все фотографував, вирізав шматок килима на експертизу.

Свідок ОСОБА_33 , яка є онукою потерпілої, у суді першої інстанції показала, що вона була присутня у 2009 році при передачі грошей, бачила, як ОСОБА_9 передавала гроші, бачила розписку. Також в 2014 році була свідком того, коли розписка була оновлена, так як гроші не були повернуті, це було 7000 дол. США. Вона поставила свій підпис. У 2009 році, коли вона зайшла в кімнату, там була ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та два свідки. Вона бачила, як ОСОБА_7 тримав у руках гроші. ОСОБА_9 дала їй прочитати розписку. У розписці було зазначено, що гроші він поверне через два роки. У 2014 році її викликала ОСОБА_9 і сказала, щоб вона підписала розписку, так як ОСОБА_7 не повернув гроші. Вона приїхала, приїхало ще дві жінки та ОСОБА_7 , у той день розписка була надрукована. Розписка оновилася ще на 2 роки.

Зі слів матері їй відомо, що у ОСОБА_9 стріляли, але їй пощастило, бо вона опустила зброю вниз.

8 березня 2015 року вона приїхала привітати ОСОБА_9 , яка розповіла, що прийшов ОСОБА_7 і сказав, що поверне гроші, щоб вона принесла розписки. Вони сиділи в передпокої. ОСОБА_9 принесла розписки, ОСОБА_7 дістав зброю і направив на неї, вона схопила за рушницю та відбувся постріл. Приїхали поліцейські, але кулю не знайшли. У ОСОБА_9 був опік.

Вона зайшла в передпокій, там стояло крісло і трохи припіднятий килим. Вона побачила пробитий килим, кулю та запитала: «Як вони не побачили кулю?». ОСОБА_9 відповіла, що в кріслі сидів співробітник поліції, може тому і не побачили. Вони викликали поліцію. Поліцейські приїхали, вилучили кулю, все знімали. ОСОБА_9 їй казала, що це був обріз.

Свідок ОСОБА_34 у суді першої інстанції показав, що він був свідком при передачі ОСОБА_7 грошей в сумі 8000 дол. США. При передачі грошей були присутні він, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_35 (донька потерпілої). Це відбувалося за місцем мешкання ОСОБА_9 . Було два екземпляра розписки, вони були написані від руки, з печаткою ФОП ОСОБА_28 . Він підписав цю розписку. ОСОБА_7 також підписував. Також йому відомо, що раніше ОСОБА_7 передавалися 7000 дол. США.

З приводу подій 4 березня 205 року зазначив, що йому відомо, що все відбувалося в передпокою. Куля знаходилася праворуч від вхідних дверей, за кріслом, вони її виявили коли відсунули крісло та підняли килим. Були пробиті килим, лінолеум та бетонна стяжка. Відстріляна куля розміром як двадцять п`ять копійок, плоска. Вони почали шукати кулю, так як в той день, коли все трапилося, поліцейські нічого не знайшли. Куля знаходилася під кріслом. Коли він побачив кулю, то сказав ОСОБА_9 , що треба викликати поліцію, щоб ті зафіксували. Він сам бачив пошкоджений килим, лінолеум та бетонну стяжку. Куля була розплющена, він її не чіпав.

Свідок ОСОБА_36 у суді першої інстанції показала, що у квітні 2009 року вона була присутня при передачі грошей ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_7 своєю рукою написав розписку. При написанні розписки були присутні вона, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та знайома останньої. Сума становила 7000 дол. США. Після того, як ОСОБА_7 написав розписку, ОСОБА_9 прочитала її та передала йому гроші. У розписці було написано, що ОСОБА_7 повинен сплачувати відсотки, повернути борг через рік, а якщо не поверне борг, то віддасть квартиру. Через деякий час їй зателефонували та сказали, що треба переписати розписку. Розписка була не написана, а надрукована. Коли вона дзвонила ОСОБА_9 , щоб привітати її, вона сказала, що приходив ОСОБА_7 та стріляв.

Свідок ОСОБА_35 , яка є донькою потерпілої, у суді першої інстанції показала, що їй відомо, що у 2009 році ОСОБА_9 позичила ОСОБА_7 7000 дол. США.

Вперше вона побачила ОСОБА_7 , коли позичала йому гроші. Так, 6 травня 2013 року ОСОБА_7 приїздив до неї додому, забрав її та вони поїхали до ОСОБА_9 , де ОСОБА_7 написав розписку про те, що позичив 8000 дол. США терміном на 1 рік під 5% та зобов`язався повернути гроші на протязі року. ОСОБА_7 перерахував гроші. При написанні у 2013 році розписки були присутні ОСОБА_7 , її мати, вона та ОСОБА_37 . ОСОБА_7 завірив розписку своєю печаткою ПП. Вони домовилися, що коли ОСОБА_7 поверне гроші, вона напише йому розписку про те, що претензій не має, але таку розписку вона не писала, бо ОСОБА_7 8000 дол. США не повернув. ОСОБА_9 7000 дол. США ОСОБА_7 також не повернув. Коли ОСОБА_7 брав гроші, то казав, що гроші йому потрібні, так як у нього автомобіль в кредиті, він виплатить кредит і поверне гроші їй та матері.

4 березня 2015 року їй зателефонувала ОСОБА_9 та сказала, що приходив ОСОБА_7 і стріляв в неї. Зі слів матері їй відомо, що ОСОБА_7 забрав розписки. Коли він приїхав начебто повернути борг,то дістав обріз і почав стріляти в матір, але та відвела зброю. Постріл відбувся в коридорі. У матері був опік. ОСОБА_7 схопив розписки та втік.

8 березня 2015 року, коли її донька ОСОБА_33 оглядала кімнату, то знайшла кулю під кріслом. Вона особисто бачила пошкодження килима і лінолеуму. Їй відомо, що коли знайшли кулю, викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_17 , який є сином потерпілої, у суді першої інстанції показав, що йому відомо, що ОСОБА_9 позичала ОСОБА_7 гроші. Раніше він приїздив до матері та бачив розписки,читав їх. ОСОБА_7 позичав гроші під 5 %. Одна розписка була на 7000 дол. США, інша на 8000 дол. США. Перша розписка 2009 року. Переоформлювали в 2014 році. Інша розписка 2013 року.

4 березня 2015 року йому зателефонувала ОСОБА_9 та сказала, що приходив ОСОБА_7 її вбити. Коли він приїхав до матері, поліцейські вже були на місці. У будинку був запах гару. Мати сказала, що у неї опік на руці. Зі слів матері вона сиділа, розмовляла з ОСОБА_7 , той вихопив обріз з-під куртки та направив на неї, вона встигла відреагувати, відвести ствол рукою, і в цей момент відбувся постріл, через що вона отримала опік. Мати показувала опік на руці, червона пляма. Опік утворився від того, що мати відводила рушницю. Як він зрозумів, коли вона відводила рушницю відбувся постріл.

Йому відомо, що пізніше племінниця прибирала та знайшла кулю під кріслом. Відсунули крісло та побачили дірку в килимі і лінолеумі. Постріл пройшов під кріслом, тому одразу не помітили за рахунок килима. Килим ворсистий. В той день поліцейські просто подивилися і все.

Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції показав, що 4 березня 2015 року він проводив огляд місця події в с. Сонячне Запорізького району Запорізької області та відбирав заяву у ОСОБА_9 . На місце події виїздив він та дільничний офіцер поліції, закріплений за даною територією. Було оглянуто кімнату, де відбувалася подія.

Під час першого огляду місця події було зроблено лише змиви, будь-яких пошкоджень в обстановці зафіксовано не було. Він проводив огляд місця події без експерта-криміналіста, який володіє спеціальними знаннями в області балістики. Було зроблено висновок про те, що цей постріл був «холостим», тому що на ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень, окрім схожих на опік на долонях, виявлено не було. Було зроблено відповідні змиви, щоб підтвердити або спростувати версію заявниці. Під час огляду місця події було двоє понятих.

Через декілька днів був ще один виїзд на місце події та огляд, оскільки потерпіла сторона під час прибирання знайшла металевий предмет, схожий на кулю, та контейнер до неї під кріслом з високими ніжками. Під час огляду під цим кріслом дійсно виявили деформовану металеву кулю та контейнер від пороху. Тоді вже було зрозуміло, куди було спрямовано в той день рушниця.

Під час першого огляду місця події була присутня жінка, яка в момент цієї події перебувала чи на другому поверсі,чи в сусідній кімнаті. Потерпіла пояснила, що це її знайомий мешканець і в них були товариські стосунки свого часу, під час яких вона йому надала в борг грошові кошти.

Заяву про злочин відбирав у потерпілої дільничний інспектор. Детальний огляд місця події в перший раз вони не проводили, меблі не пересували. Праворуч від входу знаходилося крісло, під яким вдруге під час огляду місця події була знайдена куля.

В кімнаті, де відбувалися події вперше, диму не було, був запах схожий на запах порохових газів. Вікна та двері відчинені не були, бо була холодна пора року.

Під час повторного огляду місця події, окрім заявниці та понятих інших не було. Він самостійно здійснював огляд, кулю вилучав він. Куля була під кріслом, там була доріжка чи килим. Він лежав на бетонній поверхні. Куля вилучена в частині цього килима. Крісло не було відставлене. Потерпіла сторона знайшла кулю, викликали поліцію.

З ним перший раз виїздив дільничний ОСОБА_14 . Він як слідчий проводив огляд місця події та не міг сказати, що без експерта огляд місця проводити не буде. Якщо б під час огляду місця події був би присутній експерт, то можливо на підставі пояснень потерпілої можливо було розглядати траєкторію польоту кулі, направлення стволу рушниці, тоді це все було б встановлено. Потерпіла перебувала в стресовому стані, її поведінка відповідала обстановці.

Попередньо на той час орган досудового розслідування дійшов висновку, що це був «холостий» постріл. Він оглядав візуально, меблі не пересував. Під крісло він не дивився. Йому нічого не перешкоджало провести повторний огляд, бо це докази. Слідів крові, меблів горизонтально чи пошкоджень не було, тому дійшли висновку що це «холостий» постріл.

Він не пам`ятає, хто приймав участь під час другого виїзду на місце події, окрім понятих. Якщо в протоколі не зазначено, значить інші не приймали участь. Хто запрошував понятих він не пам`ятає.

Дільничний ОСОБА_14 сидів у тому кріслі, де в подальшому була знайдена куля. Він сидів в цьому кріслі та приймав заяву потерпілої. Коли ОСОБА_14 піднявся та коли сів в крісло, він не пам`ятає. Під ним крісло не оглядали. Потерпіла казала, що ОСОБА_14 сидів в кріслі, чим перешкоджав.

Під час огляду місця події відеофіксація не велася. Фіксація велася службовим фотоапаратом, який видає черговий при виїзді.

У протоколі від 8 березня 2015 року не зазначено, чим відбувалося фіксування, оскільки в описовій частині протоколу, які є шаблонними бланками, є абзац, що здійснюється фіксація технічними засобами, якщо вона не здійснюється вони закреслюють, якщо здійснюється, то пишеться або марка, модель фотоапарата або нічого не писали, оскільки на той час була стара техніка, на якій ні інвентарного номеру, ні марки видно не було, тому неможливо було визначити його технічні характеристики. У зв`язку з цим він міг не написати в протоколі.

8 березня 2015 року він бачив, що куля частково увійшла в бетонне покриття, її виколупували. В місці, що утворилося, овальної форми, куля лежала, вона була прим`ята. Він не пам`ятає чи вирізав килим з місця події. Пам`ятає, що вилучав кулю, поряд був контейнер.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показав, що в огляді місця події 4 березня 2015 року участі не приймав. Оглядом займається слідчий, а він приймав участь у виїзді на місце події разом з ОСОБА_21 , який на своєму автомобілі взяв слідчо-оперативну групу. Вони приїхали на місце події, зайшли в приміщення. Там знаходилася потерпіла, яка викликала поліцію та ще одна жінка - подруга потерпілої. Відповідальний слідчий почав з`ясовувати обставини події. Виявилось, що до потерпілої прийшов її знайомий, який заборгував їй гроші. Цей громадянин просив відстрочку, вона не погодилася та в них виник конфлікт, під час якого той вистрілив та зник.

Під час з`ясування обставин вся слідчо-оперативна група та він знаходилися в цій кімнаті. Потерпіла пояснювала, де вони знаходилися та де чоловік вистрелив і втік. Слідчий почав займатися своєю роботою, а він своєю. Пам`ятає, що в слідчо-оперативній групі був ОСОБА_21 та ОСОБА_15 . Хто був точно він не пам`ятає, гарантувати точність не може.

Коли вся група зайшла в кімнату, потерпіла та її подруга сиділи на дивані праворуч, а інші стояли. Після того, як потерпіла надала пояснення слідчо-оперативній групі він почав відбирати у неї заяву. Він відбирав заяву у потерпілої стоячи. На скільки він пам`ятає тоді нічого не знайшли. Диму та запаху гару не було. Обстановка не була порушена. Про те, що потім було знайдено кулю йому нічого не відомо. Як слідчий він кімнату не оглядав, як співробітник поліції він бачив обстановку. Ніяких пошкоджень він не бачив. Ніхто про пошкодження не повідомляв. Поняті повинні були бути. Всіх було багато. Вони ледве вміщалися в кімнаті.

У кріслі він сидів після того, як ОСОБА_21 повіз слідчо-оперативну групу в райвідділ, залишився він та слідчий ОСОБА_15 . Потерпіла та її подруга продовжували сидіти на дивані. Його посадили в крісло. Пошкоджень у потерпілої він не бачив. Особисто йому вона про пошкодження не повідомляла.

З ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він раніше не був знайомий. вперше побачив їх, коли вони заходили в приміщення суду. Перед засіданням він розмовляв з ними про те, що 4 березня 2015 року були якісь події і, що слідчий ОСОБА_15 при допиті повідомив, що він сидів в кріслі, чим міг закрити якісь докази. Він відповів, що в кріслі сидів після огляду. Раніше він по телефону розмовляв з ОСОБА_8 , який пояснив, що йому треба передати повістку на 10 листопада 2022 року по кримінальній справі. Запитав, чи пам`ятає він щось, він відповів, що не пам`ятає. Потім під час розмови з адвокатом з`ясувалося, що події відбувалися в с. Сонячне, він згадав, що такі події мали місце і він був присутній. Він запам`ятав, що на підлозі у потерпілої лежав килим. Він особисто підлогу не оглядав. Коли слідчо-оперативна група поїхала, слідчий сидів на стільці і вже нічого не писав. Потерпіла не повідомляла йому з чого саме стріляв чоловік. Подруга потерпілої підтверджувала те, що розповідала потерпіла, а він зрозумів, що вона була очевидцем. В його присутності слідчий меблі не пересував. Він пам`ятає, що в кімнаті було крісло, диван та стіл. Вони швидко приїхали з моменту виклику. Приблизно через 10-15 хвилин. В кімнату зайшли одразу всі та почали з`ясовувати обставини. Потерпіла не називала прізвище чоловіка, який до неї приходив. Вона казала тільки, що це знайомий. Потім в межах відібрання заяви у потерпілої остання назвала прізвище чоловіка, який до неї приходив.

З приводу наявності у потерпілої тілесних ушкоджень повідомив, що вона в заяві не зазначала, що у неї є тілесні ушкодження. Якщо б вона про це говорила та показувала, він би зазначив про це в заяві. Він пам`ятає, що в бланку заяви є пункт, де зазначено, чи є тілесні ушкодження. Якщо б вона про це зазначала, то він би відобразив про це. В заяві потерпілої він поставив свій підпис.

Проте потім свідок ОСОБА_14 щодо тілесних ушкоджень потерпілої, а саме їх відсутності зазначив, що він помилився, що потерпіла зазначала про тілесні ушкодження, а він помилився, бо це було сім років потому.

Свідок ОСОБА_18 у суді першої інстанції показав, що 4 березня 2015 року він був присутній в будинку ОСОБА_9 з поліцією, коли вони чекали того, хто стріляв в неї. Він пам`ятає, що зібралося декілька людей в її будинку. Люди в будинку казали, що хтось стріляв. Ні прізвища, ні де він живе, він не знає. Казали, що стріляв з рушниці. Він там був понятим, коли оглядали будинок ОСОБА_9 . У її будинку він був приблизно годину. Поліція приїхала після того як він прийшов. Він пам`ятає, що до приміщення заходив один поліцейський. Він не пам`ятає, чи були у ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Специфічного запаху в кімнаті не було. Він не пам`ятає, що було в будинку ОСОБА_9 , коли він був понятим, бо минуло багато років. Він не пам`ятає чи підписував протокол.

Разом з тим, під час судового засідання свідку ОСОБА_18 було продемонстровано протокол огляду місця події від 4 березня 2015 року, де останній підтвердив свій підпис у зазначеному протоколі.

Свідок ОСОБА_24 у суді першої інстанції показав, що 8 березня 2015 року його запрошували в якості понятого. Прізвище сусідки ОСОБА_9 . Він не пам`ятає, коли це було пам`ятає, що хтось приходив, дзвонив у хвіртку, повідомив, що трапилася надзвичайна подія у сусідки, чи може він піти понятим. Хто запросив його він не пам`ятає. Коли він прийшов до неї, то там був якийсь чоловік та ще сусідка. Потім він міркував, якщо він був понятим, то повинен був підписувати якісь папери. Скоріше за все він підписував папери. Чи читав він протокол та ставив свій підпис він не пам`ятає. Він припускає, що йому давали підписувати протокол.

До нього приїздили адвокати, він не пам`ятає коли це було. Вони приїздили вдвох, казали що він був понятим, він відповів, що не пам`ятає такого факту. Вони сказали, щоб він написав, що він нічого не пам`ятає. Він так і написав, що нічого не пам`ятає. Адвокати сказали йому, що він підписав протокол, дали йому ксерокопію протоколу, йому не сподобався якийсь завиток в його підпису. Адвокати приїхали та відібрали у нього 20-30 зразків його підпису. Він надав зразки підпису, вони це забрали та поїхали. Потім йому телефонували з відділу кадрів та повідомили, що були ще в відділі кадрів та вилучали його старі документи, де він розписувався, коли його приймали на роботу та інші картки. Всі зразки підпису ним були виконані сидячи за робочим столом. Він пам`ятає, що його запрошували понятим, щоб зафіксувати замах на сусідку. Він заходив в будинок сусідки. Потім йому казали, що знайшли кулю та ще щось.

Його нікуди не викликали, ніхто його не допитував . За межами лікарні він ні з ким не зустрічався. Слідчий чи прокурор до нього не приходили. Він не пам`ятає, щоб до нього приходив слідчий та про щось питав. Питання стояло тільки про те, чи може він бути присутній в судовому засіданні, і про це питав захисник ОСОБА_38 .

Крім того, під час судового засідання свідку ОСОБА_39 було продемонстровано копію протоколу огляду місця події від 8 березня 2015 року, де навпроти його прізвища міститься підпис.

Свідок ОСОБА_24 зазначив, що він так зараз не розписується. Протягом 8 років його підпис дуже змінювався, так як він підписує дуже багато паперів. У нього зараз другий підпис, він його набагато спростив. У паспорті один підпис, а на роботі вже інший.

Підтвердив, що підпис, який міститься на копії протоколу від 8 березня 2015 року, схожий на його підпис.

Свідок ОСОБА_25 у суді першої інстанції показала, що 8 березня 2015 року її запросили бути в якості понятого, так як на сусідку було скоєно замах. Вона разом з сусідом ОСОБА_24 пішла до ОСОБА_9 додому. Там вже були присутні поліцейські та онука сусідки. ОСОБА_9 розповідала, що якийсь чоловік стріляв в неї, погрожував їй з приводу фінансових питань. Вона бачила, що поліцейський підняв лінолеум, в кімнаті стояли 2 крісла та журнальний столик. Коли поліцейський підняв лінолеум, там була бетонна стяжка і в цій стяжці був отвір, як від кулі. Вона пам`ятає кулю чи гільзу, для неї не має різниці. Вона пам`ятає метал жовтого, бронзового кольору, циліндричної форми, який поліцейські вилучили. Потім вони підписали документи про те, що вони були понятими і після цього пішли додому.

Вона пам`ятає, що коли заходили в кімнату, то там стояли 2 крісла та журнальний столик, отвір був праворуч. При огляді був точно один поліцейський, про іншого вона точно не пам`ятає. В її присутності також протокол підписував другий понятий ОСОБА_24 . Він стояв поруч. Вони підписували протокол стоячи. Вона не бачила, чи записував слідчий щось, коли з нею спілкувався, його було видно по груди.

Крім того, під час судового засідання свідку ОСОБА_25 було продемонстровано копію протоколу огляду місця події від 8 березня 2015 року, на що остання підтвердила свій підпис.

Допитаний у суді першої інстанції експерт ОСОБА_40 , який готував висновок № 234 від 22 травня 2015 року, пояснив, що наявність диму в певній ситуації можлива була у зв`язку з чищенням рушниці, загорянням прокладки та загорянням пижу, та менш пов`язана з загорянням пороху. Якщо використовувався оптичний патрон, то є різкий запах, а диму практично не має, але якщо рушниця погано почищена або заряджалася якимось нестандартними патронами - це завжди залишає запах пального диму. Присутність диму говорить про використання димного пороху.

Також зазначив, що при наявності бездимного пороху міг бути дим при окремих факторах. Особа може бачити кількість диму в тій чи іній ситуації. Наявність диму - це характерно для пострілу димного пороху, відсутність диму - для бездимного пороху.

Теплова енергія, яка виробляється під час пострілу залежить від кількості пострілів, кількості вибухових речовин. Чим більший ствол, тим більша температура. На його думку, якщо навіть рушниця була чиста, або саморобний патрон, і постріл був бездимним порохом, скоріше за все був чорний чи сірий дим.

Також експерт підтвердив, що виявив продукти пострілу на долонях потерпілої та на вилученій кулі, що безумовно свідчить про близький постріл. Людина повинна стояти на лінії пострілу. Таке є більш вірогідним, якщо особа знаходилася поряд з пострілом, і менш вірогідним, що залишаться сліди, якщо особа тримається за рушницю і пострілу не було. Якщо особа трималася ближче до отвору, тим більше шансів, що залишаться пошкодження, тепловіддача є більшою.

Крім того, судом першої інстанції були належним чином оцінені показання свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , допитаних за клопотанням сторони захисту.

Так, свідок ОСОБА_42 у суді першої інстанції показав, що він не пам`ятає, щоб приймав участь 4 березня 2015 року в огляді місця події. У цю дату він можливо був на чергуванні та входив до складу слідчо-оперативної групи та скоріш за все він був на якомусь виклику, та відпрацьовував звернення громадян, а в той момент, коли надійшло повідомлення, що хтось в когось стріляв,можливо направили співробітника, який перебував по факту в райвідділі. Такі події він би запам`ятав. Жодної участі в будь-який діях він не приймав.

Показання свідка ОСОБА_41 , на переконання колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки він повністю спростував свою участь 4 березня 2015 року в огляді місця події за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції показав, що йому зателефонував ОСОБА_17 та повідомив, що у матері якісь проблеми. Вони поїхали до неї. По дорозі ОСОБА_17 йому пояснив, що на матір хтось здійснив напад. Вони приїхали неї та зайшли в будинок. Матір ОСОБА_17 в емоційній формі почала все описувати, що приходив якийсь її знайомий чоловік, з яким у неї були фінансові стосунки, вони щось не поділили, він прийшов начебто їй погрожувати та хотів її вбити. Вона їм демонструвала руку, яка була червоною. Вона казала, що схопилася за ствол, він здійснив постріл і від цього у неї пошкоджена рука. Пляма була схожа на опік. Пляма була дуже червона. Вони подивилися, що не було нічого пробитого кулею. Через декілька днів він приїхав до слідчого та пояснив, що був там, але не зміг підтвердити, що хтось приходив і стріляв. Співробітників поліції в будинку потерпілої він не бачив, може вони потім приїхали. Інших понятих не було. Він не пам`ятає, чи був запах гару та дим в кімнаті. Меблі вони не пересували. Меблі були цілі, підлога ціла, стіни цілі. Вони прийшли до висновку, що це був газовий пістолет. Протокол огляду він не підписував, він підписував у слідчого те, що бачив. Він не читав, що підписував. Пояснення він не надавав. Будь-яку слідчу дію з ним не проводили. Він підписував точно два аркуша паперу, може три. Слідчий сказав розписатися з краєчку. Він не знає по якій справі підписував документи. Він не пам`ятає, який був текст на документах, друкований чи ні. Він не пам`ятає, щоб документи друкувалися при ньому. Він не пам`ятає, що робив слідчий. На документах було мало місця для підпису.

Колегія суддів вважає, що показання свідка ОСОБА_16 у частині відсутності 4 березня 2015 року працівників поліції та понятих на місці події є такими, що не можуть бути взяті до уваги судом як переконливі, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 (подруги), ОСОБА_17 (сина), ОСОБА_15 (слідчого), ОСОБА_14 (дільничного), ОСОБА_18 (понятого) та дослідженими документами.

У свою чергу, показання свідка ОСОБА_16 з приводу наявності у потерпілої ОСОБА_9 тілесного ушкодження у вигляді опіку руки узгоджуються як з наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, так і з показаннями самої потерпілої, свідків ОСОБА_12 (подруги), ОСОБА_35 (доньки), ОСОБА_17 (сина), ОСОБА_15 (слідчого) та навіть свідка ОСОБА_14 (дільничного), який хоча спочатку заперечував факт наявності у потерпілої опіку, проте в подальшому змінив свою позицію та зазначив, що помилився, оскільки потерпіла дійсно повідомляла про ушкодження руки.

Свідок ОСОБА_22 у суді першої інстанції показав, що 4 березня 2015 року він побачив ОСОБА_7 на зупинці біля Запорізького дуба, який йшов по вул. Сковороди. Вони з ним поспілкувалися і кожен поїхав по своїх справах. Це було приблизно о 10.00 годині. Спілкувалися вони приблизно 15-20 хвилин. Разом з ним був ОСОБА_23 , але він при розмові не був присутній, бо знаходився в автомобілі. Звідки і куди йшов ОСОБА_7 йому не відомо, але зі слів ОСОБА_7 він зрозумів, що той іде до церкви, яка знаходиться біля Запорізького дубу. Після розмови з ОСОБА_7 він направився на об`єкти в села Петровське, Малишевка та Вучай, які знаходяться в Запорізькій області. Не пам`ятає в якій послідовності він поїхав по селах.

Свідок ОСОБА_23 у суді першої інстанції показав, що 4 березня 2015 року після наради він прийшов на підприємство «Сонячне 2007», яке знаходиться по вул. Шушенській, 65. Десь о 10.00 годині вони силі в автомобіль та поїхали, зупинилися біля Запорізького дуба. Вони зупинилися, так як мабуть ОСОБА_22 побачив ОСОБА_7 . Вони зупинилися на стоянці, ОСОБА_22 вийшов поспілкуватися з ОСОБА_7 . Він з автомобіля він не виходив. Про що розмовляли ОСОБА_7 та ОСОБА_22 він не чув. Спілкувалися вони недовго, 5-10 хвилин. Не пам`ятає чи було щось у ОСОБА_7 в руках. Після спілкування ОСОБА_22 сів в автомобіль і вони поїхали, а ОСОБА_7 залишився.

Проаналізувавши показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 (які нібито підтверджують версію обвинуваченого ОСОБА_7 про його перебування біля Запорізького дуба приблизно о 10.00 годині) колегія суддів вважає, що вони були надані з метою уникнення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальної відповідальності, оскільки, по-перше, вони суперечать показанням допитаних у судовому засіданні потерпілої, свідків та дослідженими документами, а по-друге, повністю не узгоджуються з даними протоколу огляду комп`ютерних дисків з файлами, наданими операторами стільникового зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки з таблицями та картографічними зображеннями від 20 листопада 2021 року (т. 5, а.с. 3-85).

Так, в ході проведення даної слідчої дії були досліджені вхідні та вихідні дзвінки (за період часу з 10.00 години по 12.00 годину 4 березня 2015 року) з номерів операторів мобільного зв`язку, які належать обвинуваченому ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_43 , свідкам ОСОБА_12 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

З аналізу наявної в даному протоколі інформації вбачається, що:

- у зазначений час потерпіла ОСОБА_9 могла знаходитись за місцем свого проживання;

- у зазначений час свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 не могли знаходитись за місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви;

- о 10 годині 16 хвилин 50 секунд обвинувачений ОСОБА_7 не міг знаходитись за місцем свого проживання чи роботи, за місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви, за місцем роботи свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ;

- о 10 годині 16 хвилин 50 секунд та о 10 годині 18 хвилин 10 секунд зона покриття базової станції оператора мобільного зв`язку, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 , підпадає лише під місцевість, яка включає в себе місце вчинення кримінального правопорушення;

- о 10 годині 36 хвилин 08 секунд обвинувачений ОСОБА_7 вже не міг знаходитись за місцем вчинення кримінального правопорушення, за місцем свого проживання чи роботи, за місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви;

- не виключається можливість знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 за місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви лише в період часу з 10 години 45 хвилин по 11 годину 51 хвилину;

- обвинувачений ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не могли знаходитись в одному місці в період часу з 10 години 04 хвилини по 10 годину 42 хвилини, особливо за місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви;

- у період часу з 08 години 43 хвилини по 09 годину 55 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 міг перебувати лише в напрямку або поблизу місця вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене вище, повністю спростовані показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 про те, що приблизно о 10.00 годині ОСОБА_7 вийшов зі свого дому та направлявся в сторону Великого Запорізького дубу та церкви, зустрів ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , поспілкувався з ОСОБА_22 приблизно 15 хвилин, потім пішов на роботу, а після цього додому.

За таких обставин показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 не можуть бути враховані як об`єктивні та неупереджені.

Разом з тим, підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_44 , ОСОБА_33 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_35 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку вказаних свідків.

Показання вищезазначених потерпілої та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції наступними документами.

Так, з рапорту чергового Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області № 1240 від 4 березня 2015 року вбачається, що 4 березня 2015 року о 10.34 годині зі служби «102» надійшло повідомлення, про у АДРЕСА_3 у будинку в жінку знайомий чоловік стріляє з рушниці (т. 3, а.с. 83).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 4 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_9 повідомила, що приблизно о 10.30 годині за місцем її мешкання ОСОБА_7 в ході розмови про повернення боргу здійснив постріл із невідомого типу зброї, після чого забрав оригінали розписок на загальну суму 15000 дол. США та зник. Також повідомила, що в результаті цих подій їй спричинено опік долоні правої руки, до медичного закладу на даний момент не зверталась. Очевидцем вчинення кримінального правопорушення була ОСОБА_12 . Протокол складений об 11.20 годині (т. 3, а.с. 84).

Вказаний протокол не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України, проте колегія суддів враховує його в аспекті достовірності показань потерпілої ОСОБА_9 , яка одразу після вчинення щодо неї злочинного посягання категорично вказала саме на обвинуваченого ОСОБА_7 як на чоловіка, який у ході конфлікту здійснив у неї постріл та заволодів борговими розписками.

У цьому контексті має значення і рапорт чергового № 1240 від 4 березня 2015 року, оскільки приблизним часом вчинення злочину, вказаним ОСОБА_9 у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення є 10.30 година, а часом, коли до Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби «102» є 10.34 година.

На переконання колегії суддів, вказані обставини не свідчать на користь того, що потерпіла протягом такого незначного проміжку часу могла настільки детально вигадати обставини вчинення щодо неї замаху, чітко вказати на винну особу та його мотиви (небажання повертати борг).

З протоколу огляду місця події від 4 березня 2015 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння АДРЕСА_3 . В ході огляду було проведено змиви з обох долонь потерпілої ОСОБА_9 (т. 3, а.с. 76-79).

Колегія суддів звертає увагу, що саме в ході огляду місця події від 4 березня 2015 року було проведено змиви з рук потерпілої, які в подальшому визнані речовими доказами та були об`єктом експертного дослідження, за результатами якого складено висновок № 234 від 11 травня 2015 року.

Вказане свідчить, що саме 4 березня 2015 року руки потерпілої зазнали впливу слідів продуктів пострілу у вигляді нітрит-іонів та дифеніламіну, що повністю узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_9 про здійснення пострілу в неї в той день.

З рапорту чергового Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області № 1315 від 8 березня 2015 року вбачається, що відповідно о 16.29 годині зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що звернулася жінка і повідомила, що в АДРЕСА_3 чекає жінка у будинку. 4 березня 2015 року стріляли, зараз вона за диваном виявила гільзу (т. 3, а.с. 82).

З протоколу огляду місця події від 8 березня 2015 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є кімната АДРЕСА_4 . Підлога кімнати виготовлена з бетону, поверх якого лежить лінолеум та килим темного кольору. Поблизу лівого кута одного з двох крісел, розташованих вздовж правої стіни кімнати від входу, між якими знаходиться журнальний стіл, у підлозі виявлено наскрізний через килим та лінолеум слід від пострілу загальним діаметром 12мм, металева куля деформована у підлозі, поряд з кулею на лінолеумі лежить пластиковий контейнер для пороху. У ході огляду виявлено та вилучено деформовану від пострілу металеву кулю та пластиковий контейнер для пороху (т. 3, а.с. 72-74).

З протоколу огляду місця події від 13 березня 2015 року вбачається, що об`єктом огляду є прихожа кімната будинку АДРЕСА_3 , яка розташована відразу за вхідними дверима в будинок. У ході огляду виявлено згорнутий килим, в центрі якого є отвір, краї якого розволокненні назовні, виходять фрагменти ниток. Перед ніжкою крісла № 2 в лінолеумі виявлено отвір, наближений до овальної форми, краї нерівні, мають незначні сліди плавлення. У районі знаходження вказаного отвору, під лінолеумом в полу, який виготовлений з цементної стяжки, виявлено пошкодження стяжки у вигляді вищерблення і скрошивання структури. Заглиблення не має чітких граней, по формі наближено до овальної. У ході огляду вилучено фрагмент килима з описаним отвором (т. 3, а.с. 180-181).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 25 квітня 2015 року та відеозапису до нього вбачається, як потерпіла ОСОБА_9 детально продемонструвала, за яких обставин у відношенні неї було вчинено кримінальне правопорушення. У ході проведення даної слідчої (розшукової) дії потерпіла надала пояснення, які є аналогічними показанням, наданим нею під час допиту в суді першої інстанції (т. 3, а.с. 182-188).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 25 квітня 2015 року та відеозапису до нього вбачається, як свідок ОСОБА_12 детально продемонструвала, за яких обставин у відношенні потерпілої ОСОБА_9 було вчинено кримінальне правопорушення. У ході проведення даної слідчої (розшукової) дії свідок надала пояснення, які є аналогічними показанням, наданим нею під час допиту в суді першої інстанції (т. 3, а.с. 156-162).

З протоколу пред`явлення для впізнання від 22 квітня 2015 року вбачається, що свідок ОСОБА_12 серед пред`явлених для впізнання чоловіків, за зовнішніми ознаками, статурою тіла та виразом обличчя впізнала чоловіка під № 3 - ОСОБА_7 , як особу, яка приходила до ОСОБА_9 (т. 3, а.с. 151).

З висновку експерта № 827 від 5 березня 2015 року вбачається, що у ОСОБА_9 виявлено опік шкіри 1-го ступеня в області правої кісті розміром 1,2х1,2см округлої форми, долонєва поверхня правої кісті забруднена мазутом. Виявлений у ОСОБА_9 опік шкіри 1-го ступеня в області правої кісті кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що виникло внаслідок термічного впливу на шкіру правої кісті. Утворення тілесного ушкодження при обставинах, на які вказує потерпіла, не виключається. Давність утворення тілесного ушкодження не суперечить строку, вказаному потерпілою (т. 3, а.с. 155).

Вказаний висновок підтверджує, що саме 4 березня 2015 року було проведено освідування потерпілої ОСОБА_9 та виявлено у неї опік шкіри 1-го ступеня в області правої кісті, що повністю узгоджується з її показаннями про те, що вона правою рукою схопилась за зброю обвинуваченого ОСОБА_7 безпосередньо перед здійсненням пострілу.

З висновку експерта № 536-ЗТ від 21 жовтня 2015 року вбачається, що вилучені під час огляду місця події пластиковий контейнер та деформована куля є частинами мисливського патрону - кулею та полімерним стабілізатором до мисливських патронів 16-го калібру. Куля та полімерний пиж стабілізатор могли бути частинами одного патрону. Куля та полімерний пиж стабілізатор могли бути стріляні з гладкоствольної зброї під патрон 16 калібру. Пошкодження на килимі та підлозі могло бути заподіяно в результаті пострілу моноснарядом (кулею), під деяким кутом зверху до низу, в напрямку кута столу. Встановити точний кут зустрічі кулі з перешкодою не є можливим, так як відбулось викришування бетону під лінолеумом, відсутні чіткі границі вхідного отвору. Встановити положення зброї відносно потерпілої ОСОБА_9 не є можливим. Положення зброї, вказане потерпілою ОСОБА_9 в ході слідчих дій не суперечать тілесним ушкодженням, виявленим під час проведення судово-медичної експертизи та пошкодженням, виявленим під час слідчих дій на підлозі, лінолеумі, килимі. Пошкодження, вказані потерпілою ОСОБА_9 в допитах та під час проведення слідчого експерименту за її участю, могли бути утворені кулею та полімерним пиж стабілізатором (т. 3, а.с. 129-134).

З висновку експерта № 234 від 11 травня 2015 року вбачається, що на деформованій кулі, пластиковому контейнері та змивах з обох долонь рук ОСОБА_9 виявлено сліди продуктів пострілу у вигляді нітрит-іонів та дифеніламіну (т. 3, а.с. 135-139).

Вказаний висновок підтверджує, що як на руках потерпілої, так і на деформованій кулі та пластиковому контейнері виявлені сліди продуктів пострілу, що повністю узгоджується з показаннями ОСОБА_9 про те, що дійсно 4 березня 2015 року в неї намагалися здійснити постріл.

З протоколу огляду від 26 січня 2017 року вбачається, що об`єктом огляду є файли з даними про вхідні/вихідні дзвінки, смс-повідомлення,тощо за період з 09.00 години 2 березня 2015 року по 09.00 годину 5 березня 2015 року (т. 4, а.с. 8-25).

Так, 4 березня 2015 року о 10.16 годині та о 10.18 годині на номер телефону потерпілої надійшли вхідні дзвінки з номеру телефону обвинуваченого, о 10.25 годині з номеру телефону потерпілої здійснено вихідний дзвінок на номер « НОМЕР_1 », об 11.11 годині на номер телефону потерпілої надійшов вхідний дзвінок з номеру телефону обвинуваченого, об 11.28 годині з номеру телефону потерпілої здійснено вихідний дзвінок на номер телефону обвинуваченого. Кожного разу відбулось з`єднання.

Протокол огляду від 12 квітня 2016 року також підтверджує, що 4 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 тричі дзвонив потерпілій ОСОБА_9 (т. 4, а.с. 48-50).

Вказані протоколи огляду спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що 4 березня 2015 року він взагалі не дзвонив потерпілій, а вона сама подзвонила йому лише один раз приблизно о 12.00 годині, оскільки вбачається, що він дзвонив їй три рази - 10.16 годині, 10.18 годині, 11.11 годині.

З протоколу огляду комп`ютерних дисків з файлами, наданими операторами стільникового зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки з таблицями та картографічними зображеннями від 20 листопада 2021 року вбачається, що були досліджені вхідні та вихідні дзвінки (за період часу з 10.00 години по 12.00 годину 4 березня 2015 року) з номерів операторів мобільного зв`язку, які належать обвинуваченому ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_43 , свідкам ОСОБА_12 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 (т. 5, а.с. 3-85).

Вказаним протоколом огляду повністю спростовані показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 про те, що приблизно о 10.00 годині ОСОБА_7 вийшов зі свого дому та направлявся в сторону Великого Запорізького дубу та церкви, зустрів ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , поспілкувався з ОСОБА_22 приблизно 15 хвилин, потім пішов на роботу, а після цього додому.

Підстави для такого висновку викладені колегією суддів вище в даній ухвалі при оцінці належності та достовірності показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

З копії розписки від 15 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 запозичив у ОСОБА_9 7000 дол. США на строк 24 місяці, а саме до 11 квітня 2016 року, зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 5% щомісяця від суми займу (т. 3, а.с. 142).

Вказана розписка підтверджує факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 грошових зобов`язань перед потерпілою ОСОБА_9 , а отже і корисливий мотив при вчинення замаху на вбивство.

Також ця оновлена розписка зверху містить уточнення про те, що «расписка соответствует расписке от 01.04.2009 года», підписана самим ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_47 та ОСОБА_48 .

Окремо слід звернути увагу на те, що первісна розписка, копія якої знаходиться в матеріалах кримінального провадження (т. 3, а.с. 141), містить печатки ФОП ОСОБА_7 .

Також суд першої інстанції дослідив ряд інших документів, проте з різних підстав не врахував їх у якості доказів.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним доказом копію розписки від 6 травня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_7 запозичив у ОСОБА_35 8000 дол. США (т. 3, а.с. 140).

Вказана розписка не має доказового значення, оскільки потерпілою в даному кримінальному провадженні є ОСОБА_9 , а розписка може свідчити про те, що ОСОБА_7 взяв ці грошові кошти в борг у доньки потерпілої - ОСОБА_49 .

Колегія суддів також погоджується з мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення про виключення із загального обсягу доказів протоколу обшуку від 4 березня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_7 , оскільки вказаний письмовий документ не має доказового значення, так як він жодним чином не доводить та не спростовує обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні (т. 3, а.с. 76).

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції і про те, що висновок експерта № 2095-к від 1 листопада 2021 року жодним чином не свідчить про невинуватість ОСОБА_7 (т. 5, а.с. 116-122).

Так, вказаним висновком експерта № 2095-к від 1 листопада 2021 року жодним чином не спростовано висновок експерта № 827 від 5 березня 2015 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_9 виявлено опік шкіри 1-го ступеня в області правої кісті.

Більше того, висновок експерта № 827 від 5 березня 2015 року у сукупності з протоколом слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 25 квітня 2015 року брались до уваги експертною комісією в якості вихідних даних.

Зі змісту висновку експерта № 2095-к від 1 листопада 2021 року вбачається, що комісією експертів не тільки не спростовувались, а й навіть враховувались наявність у потерпілої тілесного ушкодження у виді опіку 1-го ступеня, можливість його отримання саме в результаті пострілу через нагрів стволу зброї, наявність на змивах з долоней рук потерпілої слідів продуктів пострілу у вигляді нітрит-іонів та дифеніламіну.

Фактично єдиним висновком комісії експертів було те, що можливість отримання потерпілою опіку 1-го ступеня в результаті охоплювання правою рукою ствола зброї є малоймовірною.

Таким чином, комісія експертів не змогла дійти до категоричного висновку про неможливість отримання потерпілою вказаного тілесного ушкодження за обставин, зазначених нею в ході проведення слідчого експерименту та під час допиту в суді першої інстанції.

До того ж, допитаний у суді першої інстанції експерт ОСОБА_40 пояснював, що теплова енергія, яка виробляється під час пострілу залежить від кількості пострілів та кількості вибухових речовин, і чим більший ствол зброї, тим більшою є температура

Також експерт підтвердив, що виявив продукти пострілу на долонях потерпілої та на вилученій кулі, що безумовно свідчить про близький постріл, і якщо особа трималася рукою ближче до отвору (про що і зазначала потерпіла ОСОБА_9 ), тим більше шансів, що залишаться пошкодження, оскільки тепловіддача є більшою.

За таких обставин, висновок експерта № 2095-к від 1 листопада 2021 року не доводить невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки за своєю суттю узгоджується з версією потерпілої та висновками експертів № 827 від 5 березня 2015 року, № 536-ЗТ від 21 жовтня 2015 року та № 234 від 11 травня 2015 року, а також жодним чином не спростовує показання потерпілої та свідка ОСОБА_12 .

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції про те, що надана стороною захисту копія довідки про результати психофізіологічного дослідження із використанням поліграфа від 21 листопада 2022 року є недопустимим доказом (т. 6, а.с. 44-50).

Так, з огляду на п. 6.8 розділу VI «Психологічна експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, психофізіологічне дослідження із використанням поліграфа проводиться у формі опитування з метою отримання виключно орієнтувальної інформації щодо правдивості/неправдивості наданої опитуваною особою інформації.

Тобто, на відміну від висновку експерта, таке психофізіологічне дослідження не надає можливості категорично відповісти на те чи інше питання, а фактично носить лише орієнтувальний (інформаційний) характер.

Отже результати такого опитування не можна вважати самостійним висновком експерта.

До того ж, на теперішній час відсутня належним чином атестована та зареєстрована методика проведення психофізіологічного дослідження із використанням поліграфа.

За своєю суттю використання поліграфу зводиться до того, що у опитуваної особи оцінюються зміни психофізіологічних реакцій в ході надання нею відповідей на поставлені запитання.

У свою чергу, кожна людина має індивідуальні фізіологічні та психологічні особливості організму, по різному реагує на стрес та емоційну напругу.

Прикладом цього є те, що одна опитувана особа буде спокійно реагувати на сам факт проведення такого опитування, а інша - проявляти такі психофізіологічні реакції, які можна розцінювати як прояв неправдивості наданої нею інформації.

Враховуючи це, достовірність та об`єктивність результатів проведення такого психофізіологічного дослідження може бути поставлена під сумнів, а його висновки не можуть вважатися доказом у розумінні ст. 84 КПК України.

Є обґрунтованою оцінка судом першої інстанції як суперечливого доказу висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19-23/12845-ПЧ від 23 березня 2023 року, якою встановлено, що підписи від імені ОСОБА_24 у протоколі огляду місця події від 8 березня 2015 року виконані не ним, а іншою особою (т. 6, а.с. 55-69).

Так, під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 категорично підтвердив, що 8 березня 2015 року його запрошували в якості понятого та давали підписувати протокол.

Окремо зазначив, що до нього приїздили адвокати та сказали, щоб він написав, що нічого з приводу цих подій не пам`ятає. Потім вони відібрали у нього зразки підпису. Через деякий час у відділі кадрів за місцем його роботи вилучались старі документи, де він колись розписувався.

Також повідомив, що всі зразки підпису ним були виконані сидячи за робочим столом, а протокол огляду місця події він підписував у положенні стоячи.

Крім того, під час судового засідання свідку ОСОБА_39 було продемонстровано копію протоколу огляду місця події від 8 березня 2015 року, де навпроти його прізвища міститься підпис, і він підтвердив, що підпис у протоколі огляду місця події схожий на його підпис.

Додатково свідок ОСОБА_50 звернув увагу на те, що він зараз так не розписується, а протягом 8 років його підпис дуже змінювався, оскільки він підписує дуже багато паперів.

Пояснив, що на теперішній час у нього вже інший підпис, тому що він його набагато спростив. Наприклад, у паспорті в нього один підпис, а на роботі вже інший.

Факт присутності свідка ОСОБА_51 в якості понятого під час огляду місця події також підтверджується показаннями іншого понятого - свідка ОСОБА_25 , яка зазначила, що ОСОБА_50 в її присутності підписував протокол, він стояв поруч з нею.

Таким чином, показаннями свідків ОСОБА_51 та ОСОБА_25 повністю спростовано достовірність висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19-23/12845-ПЧ від 23 березня 2023 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що необхідність відповідати на доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтоване відхилення вказаного висновку з підстави її призначення в рамках іншого кримінального провадження, позбавлена всякого сенсу, оскільки основною причиною його вилучення із загальної доказової бази є саме його суперечливість та невідповідність показанням свідків, які були безпосередніми учасниками огляду місця події.

Також суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими надані стороною захисту докази, а саме: копію постанови слідчого від 14 січня 2023 року про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування; копію доручення слідчого другого слідчого відділення (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР № 17-02-10203 від 2 листопада 2022 року на проведення слідчих (розшукових дій); копію супровідного листа ДБР № 28029-22/10-10-02-12462/22 від 24 листопада 2022 року; копію заяви ОСОБА_7 про надання згоди на проведення психологічного дослідження із застосуванням поліграфа від 21 листопада 2022 року; клопотання про надання можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 6 квітня 2023 року; клопотання про завірення копій матеріалів кримінального провадження від 13 квітня 2023 року; оригінал відповіді слідчого на клопотання про завірення копій матеріалів кримінального провадження від 14 квітня 2023 року; копію постанови слідчого від 6 квітня 2023 року про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування; копію супровідного листа ТУ ДБР № 17-02-241/СВ від 25 лютого 2023 року; копію постанови слідчого від 25 лютого 2023 року про проведення судової почеркознавчої експертизи та доручення її проведення експертам ДНДЕКЦ МВС України; копію супровідного листа ТУ ДБР № 17-02-303/СВ від 13 березня 2023 року; копію постанови слідчого від 13 березня 2023 року про уточнення завдання до раніше призначеної почеркознавчої експертизи; копію супровідного листа ДНДЕКЦ МВС України № 19/32/2-10017-2023 від 24 березня 2023 року; копію довідки про витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи, повідомлення про відкриття матеріалів стороні обвинувачення від 16 лютого 2023 року; оригінал повідомлення про відкриття матеріалів представнику потерпілого від 3 березня 2023 року.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням доктрини «плодів отруєного дерева» вказані докази є недопустимим, оскільки вони є похідними від висновку судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19-23/12845-ПЧ від 23 березня 2023 року та довідки про результати психофізіологічного дослідження із використанням поліграфа від 21 листопада 2022 року.

Так, відповідно доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими. Тобто слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (див. рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про недопустимість вищевказаних доказів є правильними, оскільки висновок судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19-23/12845-ПЧ від 23 березня 2023 року не був врахований судом та визнаний суперечливим доказом, а довідка про результати психофізіологічного дослідження із використанням поліграфа від 21 листопада 2022 року - недопустимим доказом.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перевіряючи, оцінюючи та аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої та свідків, а також наявні в матеріалах кримінального провадження документи, апеляційний суд вже відповів на ряд доводів сторони захисту із зазначенням мотивів їх спростування та визнання необґрунтованими, зокрема на доводи щодо: необхідності врахування показань свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ; недопустимості висновку експерта № 536-ЗТ від 21 жовтня 2015 року та висновку експерта № 234 від 11 травня 2015 року; необхідності врахування висновку експерта № СЕ-19-23/12845-ПЧ від 23 березня 2023 року, висновку експерта № 2095/к від 2 листопада 2021 року та довідки про результати психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа від 21 листопада 2022 року.

З приводу інших доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого та доповнень до неї апеляційний суд зазначає наступне.

Так, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, які за своєю суттю зводяться до того, що 4 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 взагалі не приходив до потерпілої ОСОБА_9 , бачився з нею останній раз 3 березня 2015 року, а отже не міг вчинити інкримінований йому злочин.

В обґрунтування своєї версії обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції та його захисник в апеляційній скарзі посилаються на наступне.

1) ОСОБА_7 писав одну єдину розписку на 7000 дол. США, крім потерпілої в той момент поряд нікого не було, а про інші розписки він нічого не знає. Про обставини запозичення грошових коштів всі свідки знають лише зі слів потерпілої.

На переконання колегії суддів, вказане повністю спростовується показаннями потерпілої, свідків та змістом копії розписки від 15 квітня 2014 року.

Так, потерпіла ОСОБА_9 повідомляла, що у 2013 році була боргова розписка за отримання 8000 дол. США, а у 2014 році «оновили» розписку від 2009 року за отримання 7000 дол. США.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що коли 4 березня 2015 року подзвонив ОСОБА_7 , то потерпіла взяла з собою дві розписки.

Свідок ОСОБА_33 була присутня при передачі грошей ОСОБА_7 , бачила розписку, ставила в ній підпис. У 2014 році була присутня при оновленні розписки, оскільки гроші обвинуваченим так повернуті і не були.

Свідок ОСОБА_52 був присутній при передачі ОСОБА_7 8000 дол. США. Було два екземпляри розписки, які були написані від руки.

Свідок ОСОБА_36 зазначала, що при ній ОСОБА_7 власноруч написав розписку та отримав 7000 дол. США. У подальшому вона була присутня при оновленні розписки, яка була надрукована.

Свідок ОСОБА_35 підтвердила, що 8000 дол. США ОСОБА_7 займав саме у неї.

Свідок ОСОБА_17 підтвердив, що бачив обидві розписки та читав їх.

2) ОСОБА_7 повернув ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 7000 дол. США через півтора року в повному обсязі, що нібито свідчить про відсутність у нього корисливого мотиву.

Вказане також спростовується показаннями потерпілої, яка пояснила, що протягом перших півроку ОСОБА_7 гроші повертав, потім платив борг та не сплачував відсотки, а в подальшому взагалі перестав платити, у зв`язку з чим вони в 2014 році оновили розписку.

Свідок ОСОБА_32 підтвердив, що коли ОСОБА_7 не повернув борг, була складена нова розписка.

Свідок ОСОБА_33 зазначала, що розписку оновили у 2014 році, оскільки ОСОБА_7 не повернув гроші.

У своїх показаннях свідок ОСОБА_35 зазначала, що ОСОБА_7 гроші не повернув ні їй, ні матері ( ОСОБА_9 ).

Свідок ОСОБА_17 пояснював, що бачив оновлену розписку та читав її.

Крім того, як вбачається з копії розписки від 15 квітня 2014 року, ОСОБА_7 запозичив у ОСОБА_9 7000 дол. США, також зверху розписки міститься речення про те, що «расписка соответствует расписке от 01.04.2009 года».

Розписка була підписана самим ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_47 та ОСОБА_33 , і підтверджує факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 грошових зобов`язань перед потерпілою ОСОБА_9 , а отже і корисливий мотив при вчинення замаху на вбивство.

3) ОСОБА_7 приблизно о 10.00 годині вийшов зі свого дому та направлявся в сторону Великого Запорізького дубу та церкви, зустрів ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , поспілкувався з ОСОБА_22 приблизно 15 хвилин, потім пішов на роботу, а після цього додому.

На думку сторони захисту, вказане нібито повністю підтверджується показаннями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Разом з тим, проаналізувавши показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 колегія суддів дійшла висновку, що вони суперечать показанням допитаних у судовому засіданні потерпілої, інших свідків та дослідженими документами, зокрема змістом протоколу огляду комп`ютерних дисків з файлами, наданими операторами стільникового зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки з таблицями та картографічними зображеннями від 20 листопада 2021 року.

З наявної в даному протоколі інформації, у період часу з 08.43 години по 09.55 годину обвинувачений ОСОБА_7 міг перебувати лише в напрямку або поблизу місця вчинення кримінального правопорушення.

О 10:16:50 обвинувачений ОСОБА_7 не міг знаходитись за місцем свого проживання чи роботи, за місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви, за місцем роботи свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Більше того, о 10:16:50 та 10:18:10 він міг знаходитись виключно поруч з місцем вчинення кримінального правопорушення.

В період часу з 10.04 години по 10.42 годину ОСОБА_7 не міг знаходитись в одному місці разом зі свідками ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , особливо за місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви.

За місцем розташування Великого Запорізького дубу та церкви ОСОБА_7 міг знаходитись лише в період часу з 10.45 години по 11.51 годину.

Тобто показання обвинуваченого щодо його місцезнаходження в період здійснення у відношенні потерпілої кримінального правопорушення не відповідають дійсності.

4) ОСОБА_7 4 березня 2015 року потерпілій взагалі не дзвонив, а вона сама йому подзвонила приблизно о 12.00 годині.

Вказане спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , яка була очевидцем того, як ОСОБА_7 дзвонив потерпілій два рази - о 10.16 годині та о 10.18 годині.

Показання потерпілої та свідка узгоджуються зі змістом протоколу огляду від 26 січня 2017 року, яким встановлено, що ОСОБА_7 дзвонив потерпілій 4 березня 2015 року три раз - о 10.16 годині, о 10.18 годині, об 11.11 годині.

З урахуванням викладеного вище, версія обвинуваченого про те, що 4 березня 2015 року він взагалі не приходив до потерпілої ОСОБА_9 , а отже не міг вчинити інкримінований йому злочин - не знайшла свого підтвердження.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілої та свідка ОСОБА_12 , і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпіла ОСОБА_9 надала суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення щодо неї злочину, її показання повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу врахування в якості доказів показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , які викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання потерпілої та цього свідка викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вони є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю суперечать показанням інших свідків та дослідженим матеріалам кримінального провадження.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка полягає в тому, що вона, як безпосередньо після вказаної події (службі «102», слідчому ОСОБА_15 , дільничному ОСОБА_14 та іншим свідкам), так і на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за її участі, а також протягом судового розгляду, категорично надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин вчинення щодо неї злочину, чітко вказувала на ОСОБА_7 як на особу, що вчинила злочин, демонструвала механізм вчинення замаху на неї.

Доводи про те, що під час слідчого експерименту ОСОБА_9 не змогла детально пояснити механізм діставання ОСОБА_7 зброї та наступних його дій, спростовуються змістом відеозапису.

Так, потерпіла детально продемонструвала, що нападник знаходився напроти неї та утримував зброю двома руками в її бік. При цьому вона схопилася за неї двома руками таким чином, що ліва рука була на середній частині зброї, а права - на частині предмета, направленого на неї. Утримуючи макет предмета правою рукою, потерпіла перемістила його згори до низу і в цей час пролунав постріл. Сам предмет потерпіла описувала як такий, що має поліровану частину та один ствол. Також зазначала, що куртка на ОСОБА_53 була довга, тому зброя могла бути схована під нею.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не міг посилатись у мотивувальній частині вироку на протоколи проведення слідчих експериментів, з огляду на наступне.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070км19) зазначила, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Слідчий експеримент передбачає безпосередню участь підозрюваного у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного, обвинуваченого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання обвинуваченого та протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України.

Змістом показань як процесуального джерела доказів є лише відомості, повідомлені на допиті або одночасному допиті двох чи більше раніше допитаних осіб. Термін "показання" в контексті ч. 4 ст. 95 КПК України законодавець використовує для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Буквальне тлумачення змісту ст. 23 КПК України у системному зв`язку з нормами, викладеними в статтях 83, 84, 93, 95, 240 цього Кодексу, з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України) не містить підстав для висновку про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за умови дотримання судами України законодавчо визначеного порядку проведення такої слідчої дії з огляду на критерії ЄСПЛ щодо забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому.

Таким чином, відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, відповідно до ст. 91 КПК України.

За таких обставин Верховний Суд зробив висновок про те, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

У даному кримінальному провадженні з протоколів проведення слідчих експериментів та відеозаписів до них (як за участі потерпілої, так і за участі свідка ОСОБА_12 ) вбачається, що вони на місці вчинення злочину добровільно та детально продемонстрували відомі їм фактичні обставини вчинення замаху на вбивство, вказали на механізм здійснення пострілу та обставини, за яких потерпіла отримала тілесні ушкодження.

При цьому, під час проведення вказаних слідчих дій здійснювався безперервний відеозапис, брали участь поняті, потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 виявляли бажання добровільно надати пояснення по справі, а від учасників жодних скарг чи клопотань не надходило.

Отже зі змісту вказаних протоколів проведення слідчих експериментів вбачається, що потерпіла та свідок приймали безпосередню участь у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, таку форму слідчого експерименту не можна розцінювати як допит, який не має доказового значення відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України в суді.

За таких обставин колегія суддів вважає допустимими доказами протоколи проведення слідчих експериментів, тому суд першої інстанції обґрунтовано посилався на них при ухваленні судового рішення.

Всупереч доводів апеляційної скарги, не всі свідки знають про обставини події лише зі слів потерпілої, оскільки свідок ОСОБА_12 також була присутня на місці події, надала цілком логічні та узгодження пояснення під час проведення слідчого експерименту та в ході допиту в суді першої інстанції.

Переконливих підстав для обмови не лише потерпілою, а й свідком ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено. Між тим щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої та цього свідка повністю узгоджується, є логічними та послідовними. Як потерпіла так і свідок ОСОБА_12 впевнено вказали, що саме ОСОБА_7 здійснив постріл у потерпілу.

Свідок ОСОБА_12 також впізнала ОСОБА_54 під час пред`явлення особи для впізнання.

На переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілої та свідка ОСОБА_12 , їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 мотивів для обмови обвинуваченого ОСОБА_7 повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань потерпілої та вказаного свідка, які ними були надані нібито лише з мотивів незаконно притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Посилання сторони захисту на те, що свідок ОСОБА_12 після пострілу бачила у потерпілої кров на долоні, що нібито суперечить висновку експерта № 827 від 10 березня 2015 року, є необґрунтованими, оскільки сама свідок ОСОБА_12 під час допиту в суді першої інстанції вказувала, що спочатку подумала, що ОСОБА_7 її поранив, але насправді ОСОБА_9 перед цими подіями порізала собі палець на руці.

Також колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу суперечливості та неузгодженості показань інших свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_14 дійсно вказував, що під час огляду місця події не було диму чи запаху гару та заперечував, що сидів у кріслі під час огляду.

Разом з тим, наявність диму підтвердила потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_15 (слідчий) повідомив, що коли вони приїхали на місце події, то диму вже не було, що вбачається цілком логічним, оскільки за його показаннями, вони приїхали на місце події приблизно через 40 хвилин.

Разом з тим про запах гару вказували потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_32 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 .

Також про можливість наявності диму та запаху гару зазначив допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_55 .

Показання свідка ОСОБА_14 про те, що він не сидів у кріслі під час огляду місця події також спростував свідок ОСОБА_15 .

Зацікавленість свідка ОСОБА_15 в частині присутності чи відсутності понятих під час огляду місця події (про що зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі) є припущенням та нічим необґрунтованим твердженням, яке спростовується показаннями потерпілої та інших свідків, у тому числі свідка ОСОБА_18 , який підтвердив, що був понятим під час огляду місця події.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про те, що свідок ОСОБА_25 була допитана судом за власною ініціативною, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що спочатку з клопотанням про її допит звертався представник потерпілої, а після отримання інформації, що вона знаходиться за кордоном, представник потерпілої відмовився від її допиту і така відмова була прийнята судом.

В подальшому, після отримання інформації щодо не підписання протоколу огляду іншим понятим, вже сторона захисту звернулась х клопотанням про її виклик у якості свідка.

Таким чином, судом першої інстанції не було порушено передбачений у ст. 22 КПК України принцип змагальності сторін, а той факт, що допитаний за клопотанням сторони захисту свідок надав показання не на користь сторони захисту, жодним чином не свідчить про заінтересованість свідка ОСОБА_25 та намаганням суду нівелювати доказове значення висновку експерта № СЕ-19-23/12845-ПЧ від 23 березня 2023 року.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу того, що суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про виклик та допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , який міг би підтвердити відсутність будь-яких наслідків пострілу в будинку під час огляду місця події 4 березня 2015 року, оскільки з приводу того, чому не було виявлено кулю під час первісного огляду місця події, детальні показання надали потерпіла та свідки.

До того ж, ОСОБА_21 не був тією особою, яка безпосередньо проводила огляд місця події, оскільки огляд проводив свідок ОСОБА_15 .

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не вказано істотні обставини, що мають значення для даного кримінального провадження, які б міг повідомити свідок ОСОБА_21 , то його не допит у судовому засіданні не свідчить про неповноту судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що про обставини виявлення слідів пострілу та кулі вказували як потерпіла, так і свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_32 , ОСОБА_35 , ОСОБА_17 та ОСОБА_33 , яка безпосередньо і виявила 8 березня 2015 року кулю під кріслом.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що під час першого огляду місця події на потерпілій не було видимих тілесних ушкоджень (окрім опіку на долонях), обстановка в кімнаті порушена не була, тому було зроблено висновок, що постріл був «холостий».

Зазначив, що оглядав кімнату візуально, меблі не пересував, під крісло не дивився

Крім того, огляд проводився без експерта, який міг би допомогти встановити можливу траєкторію кулі.

Також повідомив, що дільничний ОСОБА_14 сидів на тому кріслі та відбирав заяву у потерпілої.

Той факт, що саме 4 березня 2015 року в потерпілу було здійснено постріл, підтверджується наявністю у неї опіку шкіри 1-го ступеня в області правої руки та тим, що саме в той день було проведено змиви з обох долонь ОСОБА_9 , на яких було виявлено сліди продуктів пострілу у вигляді нітрит-іонів та дифеніламіну.

Такі ж самі сліди продуктів пострілу було виявлено і на вилучених 8 березня 2015 року пластиковому контейнері та деформованій кулі.

За таких обставин, вищевказане спростовує доводи сторони захисту про те, що заява ОСОБА_9 про спробу пострілу в неї була надуманою, а в кримінальному провадженні докази створювались штучно.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла ОСОБА_9 неодноразово змінювала покази стосовно кількості розписок, наявності їх у копіях або у оригіналах, наявності пустих бланків, написання розписок власноруч ОСОБА_7 або друкуванням тексту розписок та пояснень, що при начебто наявності багаторічного неповернутого боргу перед нею ОСОБА_7 у розмірі 7000 дол. США, йому була надана додаткова позика у розмірі 8000 дол. США.

Так, факт надання ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 8000 дол. США підтвердила свідок ОСОБА_35 , яка і надала обвинуваченому гроші в борг.

Свідок ОСОБА_52 зазначив, що був свідком передачі ОСОБА_7 8000 дол. США., а свідок ОСОБА_17 пояснив, що бачив обидві розписки та читав їх.

Крім того, розмір грошового зобов`язання не впливає на кваліфікацію злочину, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 .

У будь-якому разі, суд першої інстанції не враховував копію розписки від 6 травня 2013 року та виключив її із загального обсягу обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись і з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необхідність визнання протоколу огляду місця події від 8 березня 2015 року недопустимим доказом.

Так, протокол був підписаний потерпілою ОСОБА_9 , понятими ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , слідчим ОСОБА_15 .

Крім того, протокол містить інформацію, що в огляді приймає участь потерпіла, що підтверджується її підписом, а фототаблиця також містить підпис слідчого ОСОБА_15 .

Разом з тим, обов`язкове підписання додатку до протоколу іншими учасниками слідчої дії (потерпілою чи понятими) кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Зі змісту протоколу та фототаблиці до нього вбачається, які саме предмети були виявлені та вилучені під час огляду: деформована від пострілу металева куля та пластиковий контейнер для пороху, які були запаковані в паперовий конверт.

До того ж, свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції пояснив, що в протоколі огляду місця події від 8 березня 2015 року не зазначено чим відбувалося фіксування, оскільки протокол фактично є шаблонним бланком, в якому є абзац, що здійснюється фіксація технічними засобами. Якщо фіксація не здійснюється, то цей абзац закреслюється, а якщо здійснюється, то пишеться або марка (модель) фотоапарата або нічого не пишеться, оскільки на той час була стара техніка, на якій не видно інвентарного номеру та марки, тому неможливо визначити його технічні характеристики. Зазначив, що саме у зв`язку з цим він міг не написати в протоколі інформацію щодо фіксування слідчої дії.

Також всупереч доводів апеляційної скарги, на фототаблиці, яка є додатком до протоколу, зафіксовано деформовану кулю та пластиковий контейнер.

Посилання захисника на те, що в протоколі не зазначено, чи було зроблено опечатування вилучених предметів та не зазначено способу їх ідентифікації, є необґрунтованими, оскільки у ст. 105 КПК України не передбачено посилання на опечатування вилучених предметів.

Окремо слід звернути увагу, що під час надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_7 та його захисник зауважень до фототаблиці не зазначали.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не було відкрито протокол огляду файлів, наданих операторами стільникового зв`язку, оскільки вказаний документ був досліджений безпосередньо у судовому засіданні, і сторона захисту не була позбавлена можливості ставити запитання з приводу цього протоколу, надавати свої зауваження чи заперечення на протокол.

Доводи апеляційної скарги про те, що роздруківки телефонних дзвінків містять дуже неточну інформацію, усі відомості в них орієнтовні, оскільки відомо, що стільниковий телефон може з`єднуватися водночас з кількома станціями, відповідно до того, з якої на той момент сигнал сильніший, та які знаходяться на відстані багатьох кілометрів одна від одної, є помилковими.

Так, згідно файлів, наданих оператором стільникового зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки ОСОБА_7 , його телефон не з`єднувався з базовою станцією по АДРЕСА_5 , яка розташована найближче до нього, а з`єднувався з базовою станцією, розташованою по АДРЕСА_6 та через 1 хв. 20 сек. з базовою станцією, розташованою по АДРЕСА_7 .

Крім того, азімут його місцезнаходження вказує на протилежний напрямок від місцезнаходження Великого Запорізького дуба, що спростовує доводи ОСОБА_7 про його перебування в період часу з 10.05 години до 10.20 години поблизу нього, а навпаки вказує на можливість його перебування біля місця проживання потерпілої ОСОБА_9 .

Безпідставними є і доводи захисника в апеляційній скарзі про недопустимість та неналежність копій СD-R дисків з копіями файлів з даними про вхідні/вихідні дзвінки, смс-повідомлення за період з 09.00 год. 02.03.2015 по 09.00 год. 05.03.2015, які представник потерпілої долучив до матеріалів кримінального провадження замість зниклих оригіналів носіїв, оскільки неможливо перевірити ідентичність інформації, записаної на вказаних копіях.

Так, відповідно до статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

За правилами глави 15 Розділу ІІ КПК, тимчасовий доступ до речей і документів стороні кримінального провадження надається на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження лише у випадку, коли в інший спосіб неможливо отримати речі і документи, які можуть мати значення у справі.

Як убачається з матеріалів провадження, наявні у справі СD-R диски з копіями файлів з даними про вхідні/вихідні дзвінки, смс-повідомлення за період з 09.00 год. 02.03.2015 по 09.00 год. 05.03.2015 були надані на виконання ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року про тимчасовий доступ до речей і документів (т. 4, а.с. 43).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Отже долучені представником потерпілої до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів СD-R диски з копіями файлів з даними про вхідні/вихідні дзвінки, смс-повідомлення за період з 09.00 год. 02.03.2015 по 09.00 год. 05.03.2015, були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записані на оптичні дискм - носії інформації електронні файли з даними про вхідні/вихідні дзвінки, смс-повідомлення за період з 09.00 год. 02.03.2015 по 09.00 год. 05.03.2015, є належними та допустимими доказами.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року по справі № 751/6069/19.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що дане кримінальне провадження є сфальсифікованим, порушеним за завідомо неправдивим повідомленням про злочин та подальшим штучним створенням доказів у кримінальному провадженні.

Той факт, що ОСОБА_7 звернувся з заявою до ТУ ДБР у м. Мелітополі за фактом скоєння посадовими особами МВС та прокуратури злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, і на сьогоднішній день триває досудове розслідування, жодним чином не свідчить про фальсифікацію даного кримінального провадження, оскільки на теперішній час відсутній обвинувальний вирок у відношенні відповідальних посадових осіб, і навіть нікому не було повідомлено про підозру.

Крім того, повідомлення прокурора ОСОБА_27 (який узгодив повідомлення про підозру ОСОБА_7 та скерував обвинувальний акт до суду) про підозру за ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 362 КК України, а також обрання у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та відсторонення від посади, жодним чином не свідчить про фальсифікацію саме цього кримінального провадження, оскільки ОСОБА_27 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, яке не має ніякого відношення до кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 .

Є безпідставними доводи захисника обвинуваченого, які були викладені в доповненнях до апеляційної скарги, з приводу того, що вручені стороні захисту копії вироку відрізняються від оригіналу вироку, що є порушенням права на захист.

Так, захисник обвинуваченого до доповнень до апеляційної скарги дійсно долучив копію вироку (яка нібито була зроблена з врученої йому копії вироку), проте безпосередньо вручену йому копію вироку не долучив, що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити відповідні доводи, оскільки неможливо встановити походження даної копії вироку.

Крім того в разі якщо б і було захиснику вручено неповну копію вироку, це не може бути підставою для скасування судового рішення і захисник не позбавлений можливості отримати його повну копію.

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводам обвинуваченого та його захисника у вироку обґрунтовано надано критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 68 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді 10 років позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

З приводу доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 про необхідність задоволення її цивільного позову в повному обсязі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 заявила цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 166390 грн. та 100000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди був задоволений судом першої інстанції, тому колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині відшкодування потерпілій матеріальної шкоди.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У позовній заяві потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що їй завдано матеріальну шкоду, яку вона понесла в зв`язку з обмеженням її матеріального блага, що виразилося у заволодінні ОСОБА_7 розписки, згідно якої останній повинен повернути їй грошові кошти у розмірі 7000 дол. США, які отримав від неї в борг.

В обґрунтування матеріальної шкоди потерпіла ОСОБА_9 надала копію розписки від 15 квітня 2014 року, яка свідчить, що між нею та обвинуваченим ОСОБА_7 склалися цивільні правовідносини, предметом яких є стягнення боргу за договором позики.

Разом з тим, доказів на підтвердження понесення витрат, пов`язаних саме зі здійсненим ОСОБА_7 пострілом з невстановленої зброї, потерпілою ОСОБА_9 не надано.

За таких обставин, підстави для стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_9 не позбавлена можливості звернутися з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_7 боргу за договором позики в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що даною ухвалою апеляційного суду вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2023 року залишається без змін та з урахуванням ч. 2 ст. 532 КПК України набирає законної сили одразу після ухвалення такого рішення судом апеляційної інстанції, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання та доповнень до апеляційної скарги захисника обвинуваченого про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки вироком суду йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення років, яке належить відбувати реально.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 (з урахуванням доповнень) та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 317/1598/17