номер провадження 1-кп/570/276/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів

головуючої судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , розглядаючи в залі суду у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою та домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000025 по обвинуваченню

ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_9 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_17 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_18 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК України,

та ОСОБА_19 , в частині обвинувачення якого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-2, ч.5 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю цього обвинуваченого, -

в с т а н о в и в :

Прокурором ОСОБА_5 до Рівненського районного суду Рівненської області 28.09.2023 р. були подані клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , кожному окремо, запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених, які зможуть забезпечити виконання ними покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, окрім як тримання під вартою неможливе.

Також прокурором ОСОБА_5 до Рівненського районного суду Рівненської області 28.09.2023 р. було подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, які зможуть забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, окрім як домашній арешт неможливе.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_11 прокурор вказує, що ризики, які слідчий суддя враховував при обранні та продовженні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, переховування від суду підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_11 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. З матеріалів досудового розслідування відомо, що обвинувачений проживає на значній відстані від місця знаходження суду (м. Слов`янськ Донецької області), в місці його проживання ідуть бойові дії. Вказані обставини свідчать про високий ризик переховування обвинуваченого від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_11 обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, легальних доходів немає, що створює передумови для продовження злочинної діяльності з метою отримання доходів.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_8 має непогашені судимості. Будучи неодноразово раніше судимий за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, а навпаки відбуваючи покарання, продовжив вчинення умисних особливо тяжких злочинів.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_10 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_10 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_10 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Незважаючи на притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, а навпаки вчинив нові умисні особливо тяжкі злочини.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_12 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують перебування ОСОБА_12 під домашнім арештом, а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 307 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_12 відносяться до категорії тяжких, за їх вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ця стаття КК України не передбачає. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_12 збував та мав намір продовжувати збувати наркотичні засоби, у тому числі членам злочинної організації, якби вказану протиправну діяльність не припинили працівники поліції, оскільки під час проведення обшуку за місцем проживання останнього було виявлено велику кількість особливо небезпечного наркотичного засобу.

Відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України суд під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження запобіжних заходів обвинуваченим. На заперечення обвинувачених та їх захисників щодо відсутності ризиків, які зазначені у клопотаннях, вказав, що обвинуваченими вчинялися вказані дії саме у період відбування покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_14 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважають вказане клопотання необгрунтованим, вказують відсутність доказів на його обгрунтування, доводи прокурора є лише його припущеннями.

Обвинувачений ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить розглянути можливість про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 у підготовчому судовому засіданні також заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи, що останній вже відбув покарання за попередніми вироками. Наявність обгрунтованого обвинувачення не є підставою для висновку про винуватість у новому злочині, та вважає, що прокурор клопотання належними доказами не обґрунтував.

Обвинувачений ОСОБА_10 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи про голослівність наведених прокурором доводів про наявність ризиків. Він має міцні соціальні зв`язки, бувший майстер ручної творчості, що дає підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, у разі неможливості з`явитися до суду, він зможе взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_15 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи про зменшення ризиків та наявність у матеріалах справи відповідних характеристик ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» щодо ОСОБА_10 та можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки більш м`яким запобіжним заходом домашнім арештом за місцем його реєстрації у АДРЕСА_1 та можливість безперешкодно дістатися до суду у разі потреби.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_16 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення вказаного клопотання, вказуючи про можливість зміни запобіжного заходу ОСОБА_12 на особисте зобов`язання, аби не обтяжувати працівників поліції обов`язками по виконанню ухвали суду, оскільки ОСОБА_12 належним чином виконує покладені на нього обов`язки.

Заслухавши думку учасників процесу, беручи до уваги положення процесуального закону щодо цілей і мети запобіжного заходу у даному конкретному випадку колегія суддів відхиляє такі аргументи кожного з обвинувачених та їх захисників, як такі, що не переважують вимог громадського інтересу щодо забезпечення завдань кримінального провадження. Обвинуваченими не були надані докази щодо наявності міцних соціальних зв`язків, наявності житла для проживання у м.Рівне.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з ухвали Рівненського районного суду від 30.08.2023 р., строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 закінчується 28.10.2023 року.

Як вбачається з ухвали Рівненського районного суду від 01.09.2023 року, строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_12 закінчується 01.11.2023 р.

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачені обов`язково здійснюватимуть переховування, однак достатньо встановити, що вони мають реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та суворість покарання за їх вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , є особливо тяжкими.

Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 , є тяжким.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тому, на думку колегії суддів, ризики переховування обвинувачених від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, існують під час судового провадження. Колегія суддів вважає, що такі ризики є реальними. Обвинувачені на даному етапі мають можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

На той факт, що обвинувачені будуть переховуватися від суду вказує те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачені намагатимуться уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Крім того, колегія суддів бере до уваги введений в країні з 24.02.2022 воєнний стан в зв`язку із військовою агресією рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Колегія суддів враховує дані про осіб обвинувачених (кожного окремо) щодо яких вирішується клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які є особами молодого віку, працездатними, мають непогашені судимості, крім ОСОБА_11 , який є несудимим, обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів, легальних доходів немає, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Також колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_12 підлягає до задоволення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; дії обвинуваченого являють підвищену суспільну небезпеку, він може переховуватися від суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Відповідно ч.1,2,6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, вказані у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Разом з цим, зважаючи на викладені обставини, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, його майновий та сімейний стан, колегія суддів дійшла висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам, забезпечить запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня.

Тому, з огляду на вказане та з метою запобігання вище переліченим ризикам і дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки, клопотання прокурора слід задоволити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 раніше обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту на строком на два місяці.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, та обставини, встановлені під час його розгляду, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачені зможуть переховуватися від суду.

Також, аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотань, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який був підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених не зменшився і на даний час.

Колегія суддів вважає, що клопотання підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких; за вчинення яких передбачено максимальну міру покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі; дії обвинувачених являють підвищену суспільну небезпеку, вони можуть переховуватися від суду; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Окрім того, у п.36 справи ЄСПЛ «Москаленко проти України» (Заява№ 37466/04) від 20 травня 2010 року, зазначено, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відтак, колегія суддів не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не існує, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та особисте зобов`язання щодо ОСОБА_12 , не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року №459/3502/19 визначено рівність між термінами «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу». Суд у вказаній постанові роз`яснив, що відповідно до ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань колегія суддів додержується правил, передбачених у розд.ІІ цього кодексу. У вказаному розділі передбачено в тому числі й порядок подання, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Тому, з огляду на вказане та з метою запобігання вище переліченим ризикам і дотримання обвинуваченими належної процесуальної поведінки, клопотання прокурора слід задоволити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 раніше обрані судом запобіжні заходи у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Враховуючи положення статті 183 КПК України та з урахуванням застережень, що містяться в п.5 ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначати при постановленні ухвали розміру застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та у виді домашнього арешту ОСОБА_12 задоволити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ківерці Волинської області, громадянину України, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , строк тримання під вартою на 60 днів до 17.12.2023 р., без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Луцьк, Волинської області, громадянину України, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою на 60 днів до 17.12.2023 року, без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю Російської Федерації, громадянину України, раніше не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , строк тримання під вартою на 60 днів до 17.12.2023 р., без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Рівне, проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , не працюючому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці до 19.12.2023 р. включно із забороною залишати житло за адресою АДРЕСА_4 , в період з часу з 21 години до 7 години наступного дня.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_12 обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою в судові засідання по даному кримінальному провадженню;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.

Виконання ухвали покласти на працівників органів Національної поліції України за місцем проживання ОСОБА_12 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000025.

Ухвала суду щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартоюможе бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду щодо продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 08 год. 30 хв. 23.10.2023 р.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3