У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11639/23

№ 1-кс/183/199/24

07 лютого 2024 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності слідчої Новомосковського районного відділу поліції ГУНП України у Дніпропетровській області ОСОБА_4 та про відміну постанови слідчого про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000065

за участю

заявника ОСОБА_3

слідчої ОСОБА_4

встановив :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою щодо дій слідчої та її відмови у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні. Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 у скарзі вказав, що в провадженні слідчого відділу Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000065 від 03.08.2023 року за ч. 2 ст. 1971 КК України.

Згідно Ст. 55 КПК України 1. Постраждалим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, а також юридична особа, якій кримінальним злочином заподіяно майнову шкоду. 2. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подачі заяви про скоєння стосовно нього кримінальної злочину або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального злочину.

Таким чином, згідно ст. 55 КПК я вже є потерпілим, як особа, яка подала заяву про скоєння стосовно нього кримінальної злочину але слідчий тривалий час не виконував вимоги КПК та не ознайомив мене про мої процесуальні права та обов`язки як потерпілого.

Тому 28.12.2023 ним було подане клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000065 від 03.08.2023 року.

28.12.2023 він звернувся з клопотанням про долучення до матеріалів справи висновку експерта Новомосковського бюро СМЕ, які свідчать про нанесення мені тілесних ушкоджень під час обмеження доступу та незаконному заволодінню земельної ділянкою.

17.01.2024 він отримав постанову за підписом слідчий СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , згідно якої його повідомили що вказаний документи будуть долучені до матеріалів даного кримінального провадження.

Факт, що долучення до матеріалів справи висновку експерта Новомосковського бюро СМЕ, які свідчать про нанесення мені тілесних ушкоджень під час обмеження доступу та незаконному заволодінню земельної ділянкою, таким чином ці висновки експерта, вже є у матеріалах справи і є ще одним аргументом того що він має право на статус потерпілого.

17.01.2024 він отримав постанову за підписом слідчий СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , згідно якої йому відмовлено у визнанні потерпілим.

Згідно Конституції України : стаття 68. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 50. Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.

01.08.2023 о 14.20 біля бази відпочинку «ЖБІ» (координати СРЗ - 48°37'31.7"М 35°17:20.1"Е), на березі річки побачив незаконний захват прибережної зони, у супереч норма Водного кодексу України, та встановлення забороняючи знаків в тому рахунку про замінювання території. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація здійснює контроль за забезпеченням безперешкодного і безоплатного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів та островів для загального водокористування відповідно до закону. Також, статтею 47 Водного кодексу України встановлено, що загальне водокористування здійснюється громадянами для задоволення їх потреб безкоштовно, без закріплення водних об`єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів. З метою охорони життя і здоров`я громадян, охорони навколишнього природного середовища та з інших передбачених законодавством підстав районні і міські ради за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику неферінозвитку водного господарства, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інших державних органів встановлюють місця, де забороняється купання, плавання на човнах, забір води для питних або побутових потреб, водопій тварин, а також за певних підстав визначають інші умови, що обмежують загальне водокористування на водних об`єктах, розташованих на їх території. Забороняється обмеження загального водокористування, у тому числі обмеження купання та плавання на прогулянкових суднах, любительського і спортивного рибальства, причалювання до берега у світлу пору доби у зв`язку з перебуванням земельних ділянок прибережних захисних смуг (пляжної зони) у користуванні юридичних або фізичних осіб, крім випадків,передбачених законом. Якщо водокористувачем або відповідною радою не встановлено таких умов, загальне водокористування визнається дозволеним без обмежень. Окремо зазначає, що відповідно до статті 88 Водного кодексу України громадянам забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування.

Також, цією статтею встановлюються обмеження доступу громадян у будь- який спосіб (утому числі шляхом влаштування огорож або інших конструкцій) до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг, що перебувають у користуванні юридичних або фізичних осіб, а також справляння за нього плати є підставою для припинення права користування земельними ділянками прибережних захисних смуг за рішенням суду. Частиною першою статті 89 Водного кодексу України визначено прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Відповідно до частини третьої статті 89 Водного кодексу України встановлено, що об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується ї режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних. Згідно з даними кадастрового реєстру України, копію якої я надаю у додатках до цієї заяви, земельна ділянка знаходиться у державній власності, тобто належить всім громадянам України, і колений громадянин України може безперешкодно користуватися цією ділянкою.

Відповідно до статті 13 Конституції України. «Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.» Відповідно до стаття 13 Конституції України «Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.»

Відповідно до ст. 55 КПК України ... потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. ... за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Постанова слідчого не є вмотивованою, тому як не містить жодної підстави вважати мене особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України. Також постанова складена всупереч вимог 110 КПК, а саме ч. 5 п. 2, згідно якої Постанова слідчого, прокурора складається з ... мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

На підставі всього вищевикладеного, йому, як власнику транспортного засобу кайак, який був незаконно угнаний особами, що пов`язані з орендарем ділянки які незаконно захопили і ділянку берегової смуги, повз якої він пропливав, та які скоїли пограбуванням його коштів в розмірі 7800 грн., яке розслідується у іншому кримінальному провадженні, йому була завдана незаконними діями орендаря ділянки матеріальна шкода, так і істотна моральна шкода, яка полягає в тому, що він отримав значних душевних страждань з факту обмеження моїх громадських прав на вільне пересування території України, яке гарантоване Конституцією України. Також під час незаконного обмеження його Конституційного права на користування земельною ділянкою, що належить до державної власності йому були задані тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта СМЕ, ЄРДР № 0001021.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Відмова слідчого, як офіційної особи, яка повинна визнати його у якості потерпілого, порушує його права на ефективний засіб правового захисту прав, гарантованих Конституцією України, на національному рівні.

Європейська конвенція з прав людини ст. 13 вказує, що право на ефективний засіб правового захисту кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, його право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Просить суд визнати протиправну бездіяльність слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанту поліції ОСОБА_4 , щодо не ознайомлення його з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про скоєння кримінального злочину та відмінити постанову слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанту поліції ОСОБА_4 від 17.01.2024 року в кримінальному провадженні № 0000065 від 03.08.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства, а саме ст. 110 КПК України.

Скаргу ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав повністю.

Слідча ОСОБА_4 в суді пояснила, що кримінальне провадження по якому ОСОБА_3 подав скаргу, закрита 30.12.2023 за відсутністю складу кримінального правопорушення. Тому підстав розглядати скарги у суду не має. Саме кримінальне провадження направлене для перевірки до ГУНП України в Дніпропетровській області.

Дослідивши матеріали скарги та вислухавши думку учасників суд вважає, що в задоволенні скарги ОСОБА_3 повинно бути відмовлено з тих підстав, що відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора. Судом встановлено, що 30.12.2023 слідча ОСОБА_5 винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000065, раніше відкритого за заявою ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України.

Таким чином, оскільки досудове розслідування, на час звернення до суду ОСОБА_6 зі скаргою на дії слідчого, не ведеться, і кримінальне провадження закрито, то і підстави розгляду скарги ОСОБА_3 про оскарження дій слідчого, у слідчого судді, відповідно до закону - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 55, 303, 304, 307 КПК України, суд,

постановив :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 про

- визнання протиправною бездіяльність слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанту поліції ОСОБА_4 , щодо не ознайомлення його з правами та обов`язками потерпілого, після подачі заяви про скоєння кримінального злочину,

- відміну постанови слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 17.01.2024 року в кримінальному провадженні № 0000065 від 03.08.2023 року про відмову у визнанні його потерпілим, як такої, що не відповідає нормам чинного законодавства, а саме ст. 110. КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1