Номер провадження: 11-кп/813/578/24
Справа № 496/5396/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської областівід 10.08.2023 у кримінальному провадженні №0000123, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2023 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч, Луганської області, Україна, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року і 6 (шести) місяців обмеження волі;

- ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1(одного) року і 6 (шести) місяців обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він в червні 2023 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у місті Одеса, вирішив отримати посвідчення водія на своє ім`я всупереч порядку, установленому Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 року, з метою його подальшого використання всупереч установленому законом порядку. Так, на одному з інтернет сайтів, ОСОБА_8 знайшов відповідне оголошення про виготовлення та продаж офіційних документів, в тому числі посвідчень водія. Надалі, ОСОБА_8 надіслав повідомлення, використовуючи мобільний додаток Viber, на номер телефону, вказаний у оголошенні та повідомив невстановлену на даний час досудовим розслідуванням особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про намір придбати посвідчення водія з відкритими категоріями В та С на своє ім`я. Так, реалізуючи кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво невстановленій досудовим розслідуванням особі у підробленні офіційного документа, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 за допомогою мобільного додатку Viber відправив повідомлення, в якому зазначив свої анкетні дані, а також свою фотокартку, тобто надав засоби для підроблення посвідчення. В подальшому, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 прибув до парку, що розташований по вул. Пішонівській, в місті Одеса, де сплативши грошові кошти в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч гривень) в якості оплати за виготовлення завідомо підробленого документа - посвідчення водія, малознайомій особі, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, отримав завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я, яке, згідно висновку експерта Одеського НДЕКЦ, виготовлене за допомогою знакодрукуючого пристрою з ретрансферним способом друку, яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Крім того, 13.07.2023 року близько 00:35 год, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух по автодорозі Київ-Одеса, в ході проведення фільтраційних заходів, був зупинений інспектором взводу УПП в Одеській області ОСОБА_9 для перевірки документів на стаціонарному посту «Дачне», який знаходиться на 452 км вказаної автодороги на території Одеського району Одеської області.

На вимогу інспектора взводу УПП в Одеській області пред`явити документи, ОСОБА_8 , діючи умисно, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 на його ім`я є підробленим, оскільки не отримував його в порядку, встановленому Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженому постановою КМУ №340 від 08.05.1993 року, пред`явив співробітнику поліції, завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто використав завідомо підроблений документ.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації його дій, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 69-1 КК України призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року 6 місяців, тоді як максимальний розмір не може перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

Просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за:

- ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці;

- ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяці.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. При цьому клопотань про його обов`язкову участь у судовому засіданні не заявляв.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, оскільки питання щодо погіршення становища обвинуваченого в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не ставиться, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого за його згодою у присутності захисника, відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Разом з тим, щодо доводів апеляційної скарги прокурора, з приводу зміни вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Так судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування свою вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, визнав повністю, що стало підставою для розгляду даного кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальними правопорушеннями збитки або шкоду не заподіяно.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують його покарання..

У п. 6-3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що, положення статті 69-1 КК застосовуються лише при призначенні найбільш суворого виду основного покарання, яке передбачено у відповідній санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Якщо ж така санкція є альтернативною, то суд має право застосувати вимоги статті 69-1 КК стосовно максимального строку (розміру) лише найбільш суворого виду основного покарання з числа тих декількох, які у цій санкції передбачено.

Санкція ч. 1 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років

За таких умов, з урахуванням наявності обставин, передбачених ст. 69-1 КК України, призначене максимальне покарання за ч. 1 ст. 358 КК України не може перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

Проте, призначаючи ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі, районний суд на вищевказані вимоги ст. 69-1 КК України уваги не звернув та призначив покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, що перевищує 2/3 максимального строку.

Таким чином суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому більш суворе покарання, ніж передбачено ст. 69-1 КК України, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно зі ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає зміні.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 10.08.2023 у кримінальному провадженні №0000123, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2023 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в частині призначення покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за:

- ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці;

- ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи, або навчання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4