ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3471/23 Справа № 175/1785/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000129, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Магдалинівка Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 27 лютого 2023 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у незакінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за наступних обставин.

27 лютого 2023 року приблизно о 12.15 год., більш точний час органом досудового розслідування невстановлений, ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння перебував за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_2 , де при виході з будинку під час словесної сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 у нього виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , тобто на умисне вбивство останнього.

З цією метою ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , який є особою з інвалідністю, та бажаючи їх настання, схопив правою рукою сокиру, що знаходилася на столику поблизу виходу з будинку, і умисно наніс не менше трьох ударів у область голови, розуміючи, що наносить удари у життєво важливий орган, і намагався нанести ще удар в область голови гострою стороною, тобто намагався виконати усі дії, щоб довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 . Однак, на допомогу ОСОБА_10 прийшов ОСОБА_11 , який прикрив останнього рукою, а у подальшому схопив ОСОБА_7 за тулуб і повалив на землю, припинивши його протиправні дії по відношенню до потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_7 із причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення до кінця скоєння умисного вбивства ОСОБА_10 .

В результаті злочинних умисних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому тім`яної кістки зліва, рублених ран тім`яної області зліва та лобної області посередині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що вирок за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу, що обвинувачений свою провину визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся, не судимий, характеризується позитивно, все життя працював сантехніком, виховав двох дітей, має 59 років, вчинив злочин на грунті неприязних відносин з племінником із-за розподілу спадщини, не є суспільно небезпечною особою.

Представник потерпілого подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких прохав вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що обвинувачений жодного разу особисто не вибачився перед потерпілим, не виказав йому співчуття та не сплатив жодної гривні на лікування чи в якості компенсації моральної шкоди, а тому, на думку представника, в діях обвинуваченого відсутнє щире каяття.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду залишити без зміни.

Представник потерпілого ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, а обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, однак в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання скарг і нарікань від жителів громади не надходило, виконком міської ради компрометуючих матеріалів відносно нього не має, станом на 06 березня 2023 року на військовому обліку в Дніпровському РТЦКтаСП не перебував, за психіатричною допомогою не звертався та в Реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться, думку потерпілого щодо виду та розміру покарання, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із урахуванням вимог ч.ч. 1,3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на строк, запропонований прокурором.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 щиро кається, визнав провину в повному обсязі та раніше не судимий, вже були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 все життя працював сантехніком, виховав двох дітей, має 59 років, вчинив злочин на грунті неприязних відносин з племінником із-за розподілу спадщини, не є підставою для пом`якшення призначеного останньому покарання з огляду на обставини вчиненого та наслідки кримінального правопорушення.

Крім того, з наявної у матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_7 слідує, що останній характеризується посередньо, а не позитивно, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к та від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к).

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш мякого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4