ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0002294 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, розлучений, непрацюючий, не судимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 07 ( сім) років 06 ( шість) місяців.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання, тобто з 24 вересня 2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання вартою відповідає один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 19 липня 2023 року, тобто з дня ухвалення даного вироку.

Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 23 вересня 2021 року, приблизно о 11 год. 00 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), знаходячись в приміщенні квартири, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, в ході словесного конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, кулаками рук та ногами умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше чотирьох ударів в ділянку грудної клітки та плечового суглобу з правої сторони, двох ударів в ділянку грудної клітки та плечового суглобу з лівої сторони та не менше 8 ударів в область голови, обох кистей рук та правого передпліччя.

Внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 спричинено прижиттєві тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 426 від 16 листопада 2021 року відносяться: садна та синці тіла - до легких тілесних ушкоджень, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та злам кісток носа - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, так як для їх загоєння необхідний термін більше 6 діб, але не більше 21 доби, закрита тупа травма органів грудної клітки у вигляді зламів 1-11 ребер справа із розривами пристінкової плеври, зламів 8-12 ребер зліва, зламів акроміальних відростків обох лопаток, зламу правої ключиці, забою легень із розвитком після травматичного запалення легень, крововиливів у діафрагму з обох сторін, двобічного гемотораксу, двобічного пневмотораксу, двобічної підшкірної емфіземи, двох синців по правій боковій поверхні грудної клітки, крововиливу у праву надниркову залозу та навколониркову жирову клітковину справа, до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, які в своєму клінічному протіканні призвели до розвитку травматичного шоку, який являється безпосередньою причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 та яка наступила 24 вересня 2021 року о 00 год. 24. хв. в приміщенні реанімаційного відділення КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади».

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, та дані його дії кваліфікує, як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду необґрунтованим, оскільки він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує на те, що докази в рамках даного кримінального провадження не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки в основу оскаржуваного вироку покладено покази свідків, які фактично не були безпосередніми очевидцями події. Посилається на те, що протокол огляду місця події від 24 вересня 2021 року є недопустимим доказом, оскільки в протоколі зазначено, що під час проведення вказаної слідчі дії використовувався фотоапарат «Нікон», однак не зазначено ознак технічного засобу. Також зазначає, що протоколи слідчих експериментів, проведених 19 жовтня 2021 року не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 .. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, думку прокурора, яка подану апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто умисному завданні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що докази в рамках кримінального провадження у своїй сукупності не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Є безпідставними доводи сторони захисту про те, що допит свідка ОСОБА_12 під час досудового розслідування здійснено не уповноваженою на те особою, а покази свідка ОСОБА_13 , надані нею на досудовому розслідуванні, відрізняються від показів які вона надала під час судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з вироку суду, протоколи допитів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не досліджувались, а також не покладались в основу обвинувального вироку, а суд показання вказаних свідків дослідив безпосередньо, шляхом допиту їх в судовому засіданні, як це передбачено положеннями ч.2 ст.23 КПК України.

Також є безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження в іншому місці, а також про причетність до заподіяння таких тілесних ушкоджень іншими особами, враховуючи таке.

Будучи допитаним місцевим судом обвинувачений ОСОБА_8 суду показав, що того дня, у нього та ОСОБА_14 був конфлікт через викрадення в нього особистих речей, однак тяжких тілесних ушкоджень він йому не наносив, а лише оборонявся, при цьому боровся, падав на підлогу разом з потерпілим під час того, як він забирав ніж у ОСОБА_15 з рук, яким потерпілий погрожував присутнім в квартирі. Зазначив, що він і не міг наносити тілесні ушкодження через наявні у нього фізичні вади кисті руки, яка добре не згинається в кулак. Показав, що потерпілий після конфлікту самостійно покинув приміщення квартири і міг отримати тілесні ушкодження поза її межами від інших осіб, оскільки з часу конфлікту до моменту його виявлення на лавці поряд з магазином пройшов тривалий час, а потерпілий був агресивно налаштований і планував зустріч ще з кимось біля смітників.

Таким чином, обвинувачений під час розгляду справи місцевим судом не зазначав, що хтось із присутніх в квартирі наносив потерпілому тілесні ушкодження.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що того дня, ОСОБА_16 і ОСОБА_17 прийшли за сумкою до ОСОБА_18 , їм подзвонили. Був якийсь конфлікт, вона стукнула по животі, а ОСОБА_19 дала по лиці і штовхнула за плече і ОСОБА_20 впав. Причиною було те, що померлий сказав, що це вона вкрала сумку, впав і розбив носа, потім він піднявся. ОСОБА_17 бив вже потерпілого після них, по плечі рукою, один удар, після чого вона відкрила двері і потерпілий пішов, але перед тим як йти, вони ще випили. Був ще свідок події, але він помер, який бачив, як потерпілого били палкою напередодні, а ОСОБА_21 в смерті не винний. Зазначила, що потерпілий на кухні взяв ножа та хотів зарізати ОСОБА_17 , а вона забрала ніж, після чого, кинула банку варення в потерпілого. Раніше говорила, що ОСОБА_22 винен в нанесенні тілесних ушкоджень, але це не так, вона говорила через помсту останньому, адже думала, що вагітна від нього, але потім це не підтвердилось.

Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту з доданим диском від 19 жовтня 2021 року, в ході вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_11 добровільно відтворила події, які мали місце 23 вересня 2021 року та розповіла, що під час конфлікту у квартирі ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_10 правою рукою близько трьох ударів в область ребер, від чого ОСОБА_10 впав, після цього ОСОБА_8 в коридорі наніс йому один удар ногою в область ребер. Після вказаних подій вона та ОСОБА_23 розпивали алкоголь на кухні, а ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були в кімнаті (т 1 а.м.к.п.190-193).

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_23 показала, що в той день, до неї в квартиру прийшов ОСОБА_17 і шукав документи, бо до його дружини подзвонив ОСОБА_24 і сказав, що потерпілий приніс до нього документи в сумці. ОСОБА_25 сказав, що ОСОБА_19 вкрала сумку, після чого, вона почала сваритися з ним, що він наговорює. Потім побачила, що потерпілий з ножем накинувся на ОСОБА_17 , далі вони сіли пити і розпитувати в потерпілого, як він вкрав і де продав сумку. ОСОБА_25 казав, що це ОСОБА_19 підкинула речі ОСОБА_17 йому в комірку, де він жив. Потім померлий знов взяв ніж і налетів на ОСОБА_17 , після чого в нього забрали ніж і почали говорити за навігатори, які були викрадені. Через пару днів хтось ломився до квартири і вона зателефонувала до ОСОБА_17 , він сказав, що скаже ОСОБА_26 , щоб та подивилась. Це була поліція, оглянули квартиру, забрали ОСОБА_27 і сказали, що потерпілий помер. Зазначила, що почалася бійка на кухні, продовжувалася на коридорі, ОСОБА_16 ходила по потерпілому, як по асфальту, а він кричав, щоб його відпустили, потім він вставав і вони ще пили. Не бачила чи була в нього кров або ж травми, не звертала на це увагу взагалі. Пригадує, що ОСОБА_16 відкрила двері і він пішов, вони залишились втрьох відпочивати, а потім вже ОСОБА_16 і ОСОБА_21 пішли.

Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту з доданим диском від 19 жовтня 2021 року, в ході вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_23 добровільно відтворила події, які мали місце 23 вересня 2021 року та розповіла, що того дня під час конфлікту ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_10 удар ногою в область живота, після чого конфлікт продовжувався на коридорі, однак вона не бачила що саме там відбувалось (т 1 а.м.к.п.186-189).

Згідно з висновком експерта № 426 від 16 листопада 2021 року, причиною смерті гр-на ОСОБА_10 , 1959 р.н., є закрита тупа травма органів грудної клітки у вигляді зламів 1-11 ребер справа із розривами пристінкової плеври, зламів 8-12 ребер зліва, зламів акроміальних відростків обох лопаток, зламу правої ключиці, забою легень із розвитком післятравматичного запалення легень, крововиливів у діафрагму з обох сторін, двобічного гемотораксу, двобічного пневмотораксу, двобічної підшкірної емфіземи, два синці по правій боковій поверхні грудної клітки, крововилив у праву наднирникову залозу та навколониркову жирову клітковину, яка в своєму клінічному протіканні привела до розвитку травматичного шоку, який і являється безпосередньою причиною смерті, на що вказує характерна патоморфологічна картина виявлена при дослідженні трупа, та відображена в описовій частині та судово-медичному діагнозі даного висновку. Смерть настала 24 вересня 2021 року о 00 год. 24 хв. Враховуючи ознаки тривалого переживання після отримання потерпілим тілесних ушкоджень, а саме виражені реактивні зміни кори головного мозку, в легенях ознаки розвитку посттравматичного запалення, 7 год. і 41 хв. перебування у стаціонарі лікарні, смерть потерпілого могла настати за 8-14 год. після заподіяння йому тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічному досліджені крові від трупа ОСОБА_10 , 1959 р.н., виявлено етиловий спирт в кількості 0,72 %. (Акт судово - онкологічного дослідження № 1222 від 04.10.2021 року). Дана концентрація алкоголю в крові відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння, це після 7-ми годинної інтенсивної терапії у відділенні реанімації лікарні. При судово-імунологічному досліджені крові від трупа встановлено, що кров відноситься до групи А з ізогемаглютиніном - В системи АВО.

Крім того, в ході досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу № 91-МК від 29 листопада 2021 року, згідно якої, виявлені у потерпілого ОСОБА_10 тілесні ушкодження частково могли утворитися за обставин, на які вказують свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_11 під час слідчого експерименту за їх участі від 19 жовтня 2021 року (не відповідають по кількості нанесених ударів). Виявлені у потерпілого ОСОБА_10 тілесні ушкодження (зокрема закрита тупа травма органів грудної клітки у вигляді зламів 1-11 ребер справа із розривами пристінкової плеври, зламів 8-12 ребер зліва, зламів акроміальних відростків обох лопаток, зламу правої ключиці, забою легень із розвитком після травматичного запалення легень, крововиливів у діафрагму з обох сторін, двобічного гемотораксу, двобічного пневмотораксу, двобічної підшкірної емфіземи, двох синців по правій боковій поверхні грудної клітки, крововиливу у праву надниркову залозу та навколониркову жирову клітковину справа) утворилися одномоментно, підтвердженням чому являються дані гістологічного дослідження, а саме: реактивні зміни кори головного мозку, ознаки розвитку посттравматичного запалення в легенях. (Т.1 а.м.к.п.227-230).

Отже, твердження обвинуваченого про те, він не наносив потерпілому ударів, які б могли спричинити смерть, спростовуються вказаними висновками експертиз.

Також в суді першої інстанції був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_28 , яка підтвердила свій висновок та зазначила, що тілесні ушкодження були нанесені одномоментно, тобто ймовірність їх отримання потерпілим пізніше, експертизою виключається. Також зазначала, що повторних тілесних ушкоджень потерпілому не наносилось, з такими ушкодженнями жити він міг нетривалий проміжок часу, як і рухатись на невеликі відстані, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння, який міг притуплювати больові відчуття потерпілого.

Таким чином, тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 нанесено одномоментно, тобто ймовірність їх отримання потерпілим пізніше експертизою виключається, чим повністю спростовуються доводи апелянта про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження пізніше та в іншому місці.

Беручи до уваги те, що експерт ОСОБА_28 підтвердила в судовому засіданні свій висновок експерта, і те, що висновок експерта узгоджується з іншими дослідженими судом доказами в даному кримінальному провадженні, доводи апелянта про те, що висновок експерта №91-МК від 29.11.2021 не може братись судом до уваги, є безпідставними та необґрунтованими, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.

З огляду на наведене, виходячи з характеру та локалізації тілесних ушкоджень, їх кількості, ОСОБА_8 , в ході словесного конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, кулаками рук та ногами умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких потерпілий помер.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Наведені місцевим судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого та його захисника про те, що тяжке тілесне ушкодження він не наносив, а лише оборонявся та боровся, однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і спростовується дослідженими доказами у кримінальному проваджені та не узгоджуються із іншими доказами по справі, зокрема, показаннями потерпілих, свідків та експерта, які є послідовними та, на думку суду, правдивими і узгоджуються між собою та протоколами слідчих (розшукових) дій, відеоносіїв.

Твердження апеляційної скарги про те, що протокол огляду місця події від 24.09.2021 є недопустимим доказом у зв`язку з тим, що у протоколі не зазначено жодних ідентифікуючих ознак фотоапарату «Nikon» є необґрунтованими, оскільки не зазначення у протоколі огляду ідентифікуючих ознак технічного засобу не є безумовною підставою для визнання вказаного доказу недопустимим та не може свідчити про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на те, що у матеріалах кримінального провадження міститься і окремо огляд трупа потерпілого ОСОБА_10 з фото таблицями (т.1 а.к.п.142-146).

Посилання захисника в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги слідчі експерименти від 19.10.2021 за участю свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_11 , є безпідставними, оскільки під час проведення слідчих експериментів вказані свідки відтворили обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які об`єктивно узгоджуються із висновками експертиз та показаннями експерта ОСОБА_28 , а тому місцевий суд обґрунтовано поклав слідчі експерименти в сукупності з іншими дослідженими доказами в даному кримінальному провадженні в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 ..

Отже, з урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано та достатньо вмотивовано прийнято рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на підставі досліджених судом доказів, які покладені в основу оскаржуваного вироку, чим спростовуються твердження апелянта про недоведеність «поза розумним сумнівом» стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначених слідчих дій, апеляційним судом не встановлено, підстав для визнання їх недопустимими з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України кваліфіковано правильно.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не перебуває на обліках у лікаря нарколога чи психіатра та за допомогою до них не звертався, вперше притягується до кримінальної відповідальності, його вік, а також думку потерпілих, які у вирішенні призначення покарання покладались на розсуд суду, відсутність обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише з ізоляцією його від суспільства, оскільки воно буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді