ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження № 0003798 за апеляційною скаргою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування домашнього арешту, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного за ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді від 21 листопада 2023 року застосовано стосовно ОСОБА_7 домашній арешт з строком до 20 січня 2024 року і покладено обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч.5 ст. 194 КК України.

Приймаючи рішення слідчий суддя врахував особу підозрюваного, зокрема те, що він раніше не судимий, підозрюється у вчиненні необережного злочину, одружений, має незадовільний стан здоров`я та є інвалідом 2 групи, не працює, але займається волонтерською діяльністю, є учасником бойових дій, даних щодо негативної репутації підозрюваного не надано, а також приймаючи до уваги те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення 26.09.2023 по день розгляду даного клопотання 21.11.2023, підозрюваний не вчиняв дій, які б свідчили про його наміри переховуватися від досудового розслідування, а навпаки співпрацює зі слідством та частково відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушенням потерпілому, що свідчить про наявність мінімальних ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому застосував домашній арешт.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 січня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що слідчий суддя не звернув уваги на встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення злочину. При цьому наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Прокурор вказує, що наявність доказів, ризиків, дають підстави для застосувати виключного запобіжного заходу.

В апеляційному суді прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_7 та захисник просили залишити рішення слідчого судді без змін.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.ст.131,132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів провадження видно, що ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 27 вересня 2023 року за № 0003798, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.(а.с.6)

21 листопада 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.(а.с.71-77)

Відмовляючи у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та обираючи стосовно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вірно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України ухвалив дане рішення.

Так, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні слідчого дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яка підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього, протоколами допитів свідків, висновком судово-медичної експертизи, експертизи технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічної експертизи, комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної , фототехнічної та експертизи звуко-, відеозапису та іншими матеріалами. Доводи прокурора, що слідчий суддя не взяв до уваги належним чином встановлених органом досудового розслідування обставин кримінального провадження не може бути підставою для застосування виключного запобіжного заходу, так як підозра встановлена, а її наявність без встановлення обставин, які перелічені в п.п.2,3 ч.1 ст. 194 КПК України не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає вірними посилання слідчого в клопотання про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; впливати на свідка, потерпілого у кримінальному провадження, враховуючи тяжкість злочину в якому він підозрюється, що останньому можливо відомі анкетні дані свідка, потерпілого покази яких долучені до клопотання, які вручалися ОСОБА_7 перед вирішенням питання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, в сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення клопотання у відповідності до вимог закону врахував врахував особу підозрюваного, зокрема те, що він раніше не судимий, підозрюється у вчиненні необережного злочину, одружений, має незадовільний стан здоров`я та є інвалідом 2 групи, не працює, але займається волонтерською діяльністю, є учасником бойових дій, даних щодо негативної репутації підозрюваного не надано, а також прийнято до уваги те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення 26.09.2023 року по день розгляду даного клопотання 21.11.2023 року, підозрюваний не вчиняв дій, які б свідчили про його наміри переховуватися від досудового розслідування, а навпаки співпрацює зі слідством та частково відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушенням потерпілому.

З урахуванням вище вказаного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню встановленого ризикам. На час апеляційного перегляду ОСОБА_7 обов`язків не порушив, так як таких даних не надано.

Вимоги прокурора про необхідність застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу за наявності обґрунтованої підозри та ризиків, але не доведення обставин, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити запобіганню ризикам є необгрунтованими.

Доходячи до такого висновку, апеляційний суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, де у рішенні у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Таким чином, зазначені прокурором в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків слідчого судді про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, який, на думку колегії суддів, з врахуванням вищезазначеного, є достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування домашнього арешту, стосовно ОСОБА_7 підозрюваного за ч. 2 ст. 286 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4