Єдиний унікальний номер 937/8225/20
Провадження №1-і/333/2/24
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 тривалий час перебуває під вартою, справа в суді не слухається тому просив змінити запобіжний захід.

В судовому засіданні прокурорка ОСОБА_3 заперечувала проти задовлення клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання, вказав, що його незаконно утримують значний час під вартою, судовий розгляд кримінального провадження не відбувається, у зв`язку з чим просив скасувати запобіжний захід відносно нього.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченого.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.10.2020 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 неодноразово продовжували запобіжний захід.

Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

При розгляді клопотань учасників процесу, суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (Vlasov v. Russia), №78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, саме ця обставина може підвищувати ризик переховуватись обвинуваченої від суду настільки, що інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не зможуть запобігати такому ризику і саме цим раніше керувався суд при вирішенні питання щодо доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії», ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати на те, що вона маловірогідна.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії»).

Однак, необхідно враховувати, що тривалість проведення досудового розслідування та судового слідства поступово зменшує наявні ризики і таке зменшення може бути настільки суттєвим, що для їх запобіганню може бути застосовані інші більш м`які запобіжні заходи, а кожний факт продовження тримання особи під вартою потребує детального дослідження існуючих ризиків у сукупності із урахуванням тривалості їх застосування в поєднанні з іншими факторами.

Відповідно до вимог ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина друга статті 179 в редакції Закону № 1791-VIII від 20.12.2016\

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Таким чином, незважаючи на те, що прокурором в судовому засідання доведено наявність ризиків, а саме: з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, може переховуватися від суду, суд вважає що існує можливість запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Підсумовуючи наведене, суд вважає необхідним відмовити прокурору в задоволені клопотання про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_4 під вартою, оскільки тривалість попереднього ув`язнення в даному випадку до мінімуму зменшила наявні ризики, а саме обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою більше трьох років. Крім цього, матеріали кримінального провадження на теперішній час знаходяться в приміщенні Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області, в свою чергу територія Мелітопольського району являється окупованою військами рф, на даний час матеріали справи не відновлені, тобто в суді відсутні будь які матеріали кримінального провадження для здійснення судового розгляду справи відносно ОСОБА_4 . Тому з огляду на дані обставини суд вважає задовольнити клопотання захисника і обвинуваченого, змінивши запобіжний захід з тримання під вартою на більш мякий особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження, за кожною вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) не відлучатися за межі Запорізької області без дозволу прокурора або суду.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу вручити під розпис ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його захиснику, прокурору, а також направити для відома начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» Міністерства юстиції України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1