Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 187/1236/20
Провадження № 1-кп/209/73/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

19.02.2024 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого та клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту у справі №187/1236/20 по кримінальному провадженню у справі №1-кп/209/73/24 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, немає міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, може продовжити займатися злочинною діяльністю або переховуватися від суду..

Обвинувачений та захисник проти заявленого клопотання заперечували, вказували, що ризики прокурором не доведені, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Також обвинувачений звернувся до суду з клопотанням про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування клопотання вказує, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу грунтується на власному переконанні прокурора, при цьому заявлені ризики не підтверджуються доказами. Вказує на недотримання прокурором вимог закону посилання прокурора при обвинуваченні на недопустимі докази та на замовчування численних порушень процесуального законодавства під час досудового розслідування. Просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а у разі відмови суду і зміні запобіжного заходу просить визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Захисник підтримав клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу. Вважає, що на даний час закінчилися розумні строки тримання підзахисного під вартою, та подальше його тримання є невиправданим, оскільки в рамках даного кримінального провадження не було відшукано нових доказів.

Прокурор проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Суд вислухавши учасників, дослідивши надані клопотання, дійшов до наступного висновку

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження досліджених судом, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих злочинів, а отже обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення обвинувачення по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також суд приходить до висновку щодо наявності відносно ОСОБА_4 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні декількох епізодів кримінальних правопорушень, серед яких злочин, який за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, суд бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Крім того на думку суду є виправданим і ризик вчинення цим обвинуваченим нового умисного злочину, оскільки в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень маючи непогашену судимість.

Наведені обставини дозволяють грунтовно припускати, що ОСОБА_4 є особою зі сталою антисоціальною поведінкою та зневажливо ставиться до суспільства, встановлених у ньому правил, що свідчить про особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_4 під вартою, суд вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та запобігання ним можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.

Доводи обвинуваченого щодо упередженості прокурора та того, що подане ним клопотання випливає лише з особистого переконання останнього у необхідності продовження строку тримання під вартою, при цьому фактично ризики нічим не підтверджені, суд вважає такими, що грунтуються на особистих оцінках та переконаннях обвинуваченого, мають характер загальних міркувань і не спростовують достатньою мірою ані існування, ані вагомості встановлених щодо ОСОБА_4 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України. На думку суду, встановлені відомості про особу обвинуваченого не дають достатніх підстав для висновку про достатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене суд вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню в той час як клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відповідно підлягає відмові.

Водночас суд погоджується з доводами обвинуваченого щодо можливості визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки це відповідає вимогам процесуального законодавства та в даному випадку немає обмежень передбачених ст. 183 КПК України. Отже, задовольняючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, після внесення якої він повинен бути звільнений з під варти.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне встановити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу 150 розмірів прожиткового мінімуму, що становить 438000 грн., адже така застава здатна забезпечити виконання підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, та не є завідомо непомірною для підозрюваного із урахуванням викладеного вище. А також суд вважає, що при такому визначеному розмірі застави, перспектива її втрати буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, слід покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подовжити до 18.04.2024 року до 22.00 годин.

Визначити розмір застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, що становить 438000 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), на наступний депозитний рахунок: одержувач - ТУ ДСА України в Дніропетровській області Код , МФО 820172, р/р 0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, призначення платежу: за кого (ПІП) та номер справи, обов`язково зазначати інформацію про постанову судді або ухвалу суду, який обрав заставу мірою запобіжного заходу, ПІБ підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи в якій підозрюваний буде перебувати під вартою.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_4 у разі звільнення під заставу такі зобов`зання:

- прибувати за першою вимогою до слідчого , прокурора чи суду.

- не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або роботи.

-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим з приводу обставин кримінального правопорушення

-здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення або з дати отримання її копії обвинуваченим.

Головуючий у кримінальному провадженні,

суддя ОСОБА_1