Дата документу 19.10.2023
Справа № 334/2520/22
Провадження № 1-кп/334/285/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3 (на підставі постанови про призначення групи прокурорів від 05.05.2022); потерпілої ОСОБА_4 (особисто); представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 (на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1088354 від 06.05.2022); обвинуваченого ОСОБА_6 (особисто); захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (на підставі Ордеру серії АН №1075210 від 18.08.2022)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000760 від 05.05.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2022 року, приблизно о 17 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-219060», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в правій смузі проїжджої частини вул. Бородінської зі сторони вул.Гребельної в напрямку вул. Ладозької в м. Запоріжжі.

Попереду, у попутному з водієм ОСОБА_6 напрямку, в межах правої смуги, перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований в районі буд.№6 по вул.Бородінської та позначений дорожньою розміткою - «Зебра» і дорожніми знаками - «Пішохідний перехід», зупинився та непорушно стояв автомобіль «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який надавав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , яка рухалась по вказаному переходу, зправа-наліво за напрямком їх руху.

Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_6 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити, що попереду, в його правій смузі перед нерегульованим пішохідним переходом стоїть транспортний засіб, та маючи можливість своєчасно застосувати міри гальмування, аж до зупинки транспортного засобу, не переконавшись що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, змінив напрямок свого руху вліво та змістившись частково на ліву смугу, продовжив рух, внаслідок чого виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 10.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами, відповідно до яких:

- п 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 18.4. «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 10.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №СЕ-19/108-22/4665-ІТ від 31.05.2022, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Міська лікарня №9» ЗМР.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 620п від 13.06.2022, травма лівої нижньої кінцівки у вигляді закритого перелому бічного виростку лівої великогомілкової кістки з синцем та гематомою в ділянці лівого колінного суглобу; травма правої верхньої кінцівки у вигляді вивиху правого плеча та надривами зв`язок і хрящів плечового суглоба у ОСОБА_4 самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я. Тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета (предметів). Не виключається можливість утворення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Будучи допитаним в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, підтвердив факт дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки, частково не погодився з цивільним позовом заявленим до нього потерпілою, оскільки вважає суму моральної шкоди завищеною, він намагався добровільно сплатити кошти, проте потерпіла відмовлялась з ним спілкуватись.

Обвинувачений ОСОБА_6 суду показав, що 05.05.2022 приблизно о 17:20 він рухався на автомобілі, який належить його матері, по дорозі зі сторони греблі ДніпроГЕС в бік вул. Ладозької в м. Запоріжжі. Їхав в машині один, зі швидкістю приблизно 50км/год. Проїжджа частина має по дві смуги для руху в кожному напрямі та розділена зеленою зоною. Він їхав в правій смузі, перед його автомобілем у цій смузі стояв автомобіль прямо перед пішохідним переходом. ОСОБА_6 вважав, що автомобіль стоїть просто припаркований, оскільки у нього не горіли «стопи», тому вирішив об`їхати вказаний автомобіль по лівій смузі. ОСОБА_6 виїхав в ліву смугу та на пішохідному переході побачив потерпілу, він намагався загальмувати, але сталось зіткнення і він вдарив потерпілу передньою правою частиною свого автомобіля. Після цього одразу зупинився, підійшов до потерпілої, хотів їй допомогти, але поруч були люди, які представились лікарями, та заборонили рухати потерпілу. Тоді він викликав швидку та поліцію і очікував їх приїзду. Після приїзду швидкої потерпілу забрали в лікарню, а він залишився на місці ДТП разом з поліцією. Визнав, що мав зупинитись перед пішохідним переходом в умовах обмеженої видимості. Зазначив, що в скоєному кається, просить вибачення у потерпілої, дуже жалкує про те, що сталось. Вказав, що він не приходив у лікарню до потерпілої, оскільки вона вирішила спілкуватись з ним через адвоката. Намагався частково відшкодувати шкоду завдану потерпілій шляхом здійснення грошових переказів на її ім`я. Чи отримала вона кошти, обвинуваченому не відомо.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість була встановлена та знайшла своє підтвердження дослідженими судом письмовими доказами, показами потерпілої та свідка.

Потерпіла ОСОБА_4 , будучи допитаною в судовому засіданні суду показала, що 05.05.2023 приблизно о 17:30 підійшла до пішохідного переходу на вул. Бородинській. Дорога має по дві смуги для руху в кожному напрямку. Коли вона підійшла до пішохідного переходу, в першій смузі зупинився білий автомобіль, який її пропускав, за ним зупинився і інший транспорт. Вона хотіла пропустити автомобіль, але водій їй показав, що пропускає її, тому вона вийшла на пішохідний перехід. Коли вона перетнула першу смугу та була на середині пішохідного переходу, вона повернула голову та побачила чорну машину, яка їхала на неї і в той же момент стався удар і потерпілу підкинуло та вона впала на проїжджу частину. Коли вона оговталась, то лежала на дорозі, першими до неї підійшли невідомі чоловік та жінка, які сказали, що вони лікарі і щоб вона не рухалась. Віддалено вона чула, як ОСОБА_9 кричав на водія машини, яка зупинилась, а люди навкруги йому сказали, що це він не правий та збив жінку, тому щоб заспокоївся. На місці ДТП ОСОБА_9 спитав у неї прізвище, ім`я та по-батькові, більше до неї не звертався. Швидка приїхала хвилин через 20, її поклали на ноші та в машині швидкої зробили два уколи знеболювального і повезли до 9-ї міської лікарні, де тривали обстеження до 21:00 години, а потім вона перебувала у лікарні 14 днів з 05.05.2022 по 18.05.2022. За цей час ОСОБА_9 до неї в лікарню не приходив, до лікарів не звертався. Вже коли вона була вдома після лікарні слідчий їй повідомив, що ОСОБА_9 бажає прийти до неї вибачитись, але вона відповіла, що якщо він бажає, він може звернутись до її адвоката. Після ДТП у неї перелам лівої гомілкової кістки, в якій наразі просвердлено вісім дірок та вставлена пластина, внаслідок чого у неї постійно отікає нога, вивих правого плеча та надрив зв`язок, тому постійно німіють два пальця, також не розкривається лопатка, вона не може спати на лівому боці через біль. Крім того, через рік після ДТП їй мають зробити повторну операцію, щоб витягти пластину з ноги. До ДТП вона працювала, проте наразі через стан свого здоров`я працювати не може. Наразі на підтримку стану здоров`я їй потрібно приблизно 1 500,00 грн га місяць на придбання призначених ліків, скільки часу триватиме лікування та чи будуть позивні результати вона не знає. Підтвердила, що отримала від обвинуваченого грошовий переказ, проте вважає такі його дії лише намаганням пом`якшити своє становище, оскільки він її не відвідував у лікарні і не цікавився її станом здоров`я.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що вона не може працювати, звичне життя змінилося, пережила сильний фізичний біль, для повернення у звичне життя потрібен тривалий курс відновлення, який невідомо, чи дасть результати.

Свідок ОСОБА_8 будучи допитаним в судовому засіданні суду показав, що він був свідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась в травні 2022 року після 15:00 на пішохідному переході на Бородінському мікрорайоні в м. Запоріжжі. Він їхав в крайній правій смузі, зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом та побачив жінку, яка стояла скраю пішохідного переходу перед його автомобілем, планувала переходити дорогу. Жінка не одразу побачила, що він її пропускає (можливо розмовляла по телефону, свідок точно не пам`ятає), після чого він хвилину стояв, чекав, поки вона його побачить та почне переходити дорогу. Після чого потерпіла різко вийшла на дорогу та пішла по пішохідному переходу. Краєм ока свідок побачив, що по лівій смузі рухається чорний автомобіль (Лада), проте в останній момент не зміг подати знак потерпілій. Свідкові здалось, що машина виїжджала з правої смуги в ліву, проте виявив машину лише на лівій смузі. Машина почала гальмувати, проте не встигла зупинитись та сталось зіткнення. Водій, напевне гальмував, бо одразу зупинився на пішохідному переході. Свідок після ДТП переставив свою машину, викликав поліцію, взяв номер телефону у водія, який їхав позаду. Зазначав, що викликав поліцію не лише він, що конкретно робив водій, який збив жінку, свідок не пам`ятає. Вважає, що водій мав виявити пішохода. Свідок не стояв перед пішохідним переходом, а зупинився, щоб пропустити потерпілу, у нього був ввімкнений сигнал правого повороту, оскільки він збирався повертати. Чи тримав він гальма, свідок не пам`ятає (у нього коробка-автомат).

Від допиту свідка ОСОБА_10 сторона обвинувачення відмовилася, захистом клопотання про допит свідка не заявлено.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.05.2022 з фотофіксацією та долученою схемою місця ДТП, згідно якого встановлено, що під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди по вул. Бородинській, 6 в м. Запоріжжі на нерегульованому пішохідному переході, при денному освітленні, при ясній погоді без опадів в світлу пору доби оглянуто місце пригоди наїзд транспортного засобу на пішохода. Оглянуто автомобіль Lada НОМЕР_1 , на якому містяться пошкодження: переднього реєстраційного номера, капоту в передній частині по відстані 0,5 м від правої бічної частини кузова; згідно фотофіксації зафіксовано загальний вид місця ДТП, сліди гальмування автомобіля, місце наїзда на пішохода;

- висновком експерта №620-п судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_4 , згідно якого травма лівої нижньої кінцівки у вигляді закритого перелому бічного виростку лівої великогомілкової кістки з синцем та гематомою в ділянці лівого колінного суглоба (за наданими даними); травма правої верхньої кінцівки у вигляді вивиху правого плеча та надривами зв`язок і хрящів плечового суглоба (за результатами додаткових методів дослідження) у ОСОБА_4 самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я (п. 2.2.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета (предметів). Давність утворення ушкоджень не суперечать терміну, зазначеному в обставинах справи. Не виключається можливість утворення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди;

- протоколом додаткового огляду місця події від 24.05.2022 з фотофіксацією та долученою схемою місця ДТП, згідно якого встановлено, що водій ОСОБА_6 вказав точне місце наїзду на пішохода, пояснив обставини ДТП, напрям його руху, місце розташування транспортного засобу, момент виявлення потерпілої на проїжджій частині;

- висновком експерта № СЕ-19/108-22/4665-ІТ від 31.05.2022 судової інженерно-транспортної експертизи, складеного судовим експертом, з фототаблицею до нього, згідно якого:

1. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 219060 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 для забезпечення безпеки руху з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1, 18.4 Правил дорожнього руху України. Оцінка дій пішоходів не входить до компетенції експерта автотехніка, тому як не потребує застосування спеціальних технічних пізнань, тому дії пішохода ОСОБА_4 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно згідно з розділом 4 Правил дорожнього руху України.

2. В діях водія ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п. 10.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій пішохода не входить до компетенції експерта автотехніка, тому як не потребує застосування спеціальних технічних пізнань.

3. Водій автомобіля ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, виконанням вимог п. 10.1, 18.4 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, судом в повному обсязі досліджені докази, представлені стороною обвинувачення та захисту, об`єктивний аналіз яких наданий у вироку в сукупності з усіма обставинами справи. Докази у справі узгоджуються між собою і підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні ним кримінального правопорушення в обсязі, встановленому судом у процесі судового розгляду.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винуватого.

Суд, зокрема, враховує особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, визнав себе винним, добровільно частково відшкодовував завдану потерпілій шкоду, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, разом з цим, суд також, враховує, що обвинувачений скоїв необережний злочин, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, відповідно до ст.12 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Доводи представника потерпілого про відсутність підстав визнавати вказані обставини такими, що пом`якшують покарання, з огляду на те, що потерпіла вважає каяття обвинуваченого не щирим, а на стадії досудового слідства він не сприяв розкриттю злочину, суд вважає такими, що не відповідають встановленим обставинам, зокрема з долучених письмових доказів встановлено, що обвинувачений приймав участь в слідчих діях, в ході яких надавав пояснення щодо механізму ДТП, місця наїзду на пішохода, напряму його руху, місце розташування транспортного засобу, момент виявлення потерпілої на проїжджій частині, які в подальшому використовувались для надання вихідних даних судовому експерту. В судовому засіданні ОСОБА_6 , визнаючи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, зазначив, що просить пробачення у потерпілої, жалкує про те, що сталось. Також судом враховано часткове відшкодування шкоди потерпілій в сумі 15 000,00 (згідно квитанції про здійснення грошового переказу від 30.08.2022) та 5 000,00 грн (згідно квитанції про здійснення грошового переказу від 18.05.2023).

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до положень ст.67 КК України, відсутні.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Санкцією частини першої статті 286 КК України передбачений широкий перелік покарань, які можуть бути призначені судом. Суд приходить до висновку, що застосування покарання у вигляді штрафу та виправних робіт не буде сприяти меті покарання, оскільки не зможе бути виконане, у зв`язку із тим, що обвинувачений не має постійного місця роботи.

З огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпеки, особи обвинуваченого, встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає що покарання у вигляді арешту буде занадто суворим, а отже виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, сприятиме призначення покарання у виді обмеження волі із застосуванням до обвинуваченого ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з одночасним покладенням на засудженого обов`язків, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.

Разом з цим, підстав не призначати обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Потерпілою особою ОСОБА_4 заявлений цивільний позов, за результатом якого позивач просить: 1) стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_4 22 928,60 грн відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою; 2) стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_4 1 143, 46 грн відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою; 3) стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 398 853,57 грн відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою; 4) судові витрати стягнути з відповідачів.

Сторона захисту заявлені позовні вимоги вважала частково обґрунтованими, але розмір моральної шкоди завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості, просила врахувати, що після пригоди обвинувачений ОСОБА_6 не відмовлявся відшкодувати моральну шкоду потерпілій, загальна сума добровільно сплаченої фінансової компенсації потерпілій стороні складає 20 000,00 грн.

Згідно відзиву на позовну заяву, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» просить відмовити в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі. Згідно заяви від 04.10.2023 просить розгляд проводи без участі представника Страховика.

Доводи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» обґрунтовані тим, що оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі, у Страховика настануть правові підстави для визнання заявленого випадку страховим та здійснення розрахунку страхового відшкодування лише після набрання рішенням у такій справі законної сили. Крім того, зазначає, що не всі подані потерпілою документи є належним підтвердженням витрат на лікування, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

За доводами Страховика, позивач не подавала Страховику заяву про страхове відшкодування, що унеможливлює прийняття страховиком рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування.

За результатом розгляду цивільного позову, заявленого в кримінальному провадженні суд доходить наступних висновків.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування. Відносини у цій сфері регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 ( далі - Закон № 1961).

Положеннями статті 35 Закону № 1961 регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Визначений Законом № 1961 порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону № 1961 у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене ґрунтується на правових висновках Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к), постановах ККС Верховного Суду по справах № 401/1688/17 від 17.10.2019, № 401/1688/17 від 17.10.2019, № 709/1173/17 від 03.10.2019 і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 26-1 Закону № 1961, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» та «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З Полісу №ЕР207268175 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зареєстрованого в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів об 11:44 15.12.2021, зі строком дії з 00:00 16.12.2021 по 15.12.2022 встановлено, що станом на день вчинення ДТП (05.05.2022) відповідальність ОСОБА_6 була застрахована Страховиком СК ARX (страхова компанія АРКС) у розмірі 260 000,00 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 130 000,00 за шкоду, заподіяну майну.

Доводи Страховика щодо неналежної форми документів, які підтверджують понесення потерпілою витрат, зокрема докази про придбання інвалідного візка та ліків за чекам на суму 218,80 грн та 234,20 грн, суд вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, поданими потерпілою на підтвердження придбання медичних препаратів та техніки, а також випискою із медичної карти хворого №2891; консультативним висновком від 12.09.2022, витягом з медичної карки від 15.02.2023.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 22 928,60 грн. такими, що підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Щодо визначення розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди, то в цьому випадку суд бере до уваги роз`яснення п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 лютого 1995 року № 4, який зазначає, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема у постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, згідно якої при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Так, моральна шкода потерпілої проявилась у відчутті фізичного болю внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень, відчування зі спливом часу фізичного болю, необхідністю подальшого лікування та реабілітації, порушення звичного життя, а також те, що потерпіла не може продовжувати працювали через стан здоров`я.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь вини обвинуваченого, наслідки, що настали, поведінку обвинуваченого після події, його ставлення до вчиненого, понесені потерпілою моральні страждання, глибину пережитого потрясіння, втрату повноцінного життя, необхідність проходження реабілітації у майбутньому, суть позовних вимог, характер діяння особи, часткове відшкодування шкоди обвинуваченим, суд вважає справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілій моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілою моральними стражданнями.

Відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі викладеного, для повного відшкодування визначеного судом розміру моральної шкоди з урахуванням розміру страхового відшкодування 1 143,46 грн., яке має бути сплачено Страховиком у особі приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», решта відшкодування становить різницю між фактичним розміром шкоди, що встановлена судом і страховою виплатою та підлягає стягненню з ОСОБА_6 в сумі 58 856,54 грн.

За результатом позову потерпілою також заявлено вимогу про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до поданих актів виконаних робіт та квитанцій до них.

Відповідно до положень ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Відповідно до положень ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Також суд звертає увагу на те, що на підставі ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Однак якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд зазначає, що на виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК адвокат ОСОБА_5 при поданні цивільного позову в інтересах потерпілої ОСОБА_4 до суду по даній справі повідомив про попередній розрахунок сум судових витрат, які очікує понести потерпіла через розгляд справи судом, які складались із витрат на правничу допомогу, тобто представником потерпілої (позивача) були дотримані вимоги закону щодо надання орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу в позовній заяві, а також доказів таких витрат.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі укладеної між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 угоди про надання правової допомоги від 6 травня 2022 року було видано ордер серії АР № 1088354 від 06.05.2022 про надання правничої допомоги ОСОБА_4 у даній справі адвокатом ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З квитанції від 18.08.2022, платіжної інструкції від 07.08.2023, квитанції від 16.10.2023 вбачається, що потерпілою сплачено на користь адвоката ОСОБА_5 грошові кошти за надання професійної правничої допомоги на підставі акту приймання передачі наданих послуг від 18.08.2022 до угоди про надання правової допомоги, укладеної ОСОБА_5 та ОСОБА_4 06.05.2022, на підставі акту приймання передачі наданих послуг від 01.08.2023 до угоди про надання правової допомоги, укладеної ОСОБА_5 та ОСОБА_4 06.05.2022 та на підставі акту приймання передачі наданих послуг від 16.10.2022 до угоди про надання правової допомоги, укладеної ОСОБА_5 та ОСОБА_4 06.05.2022. Вказані акти приймання передачі наданих послуг підписані ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 , за якими вартість послуг з правничої допомоги, наданих потерпілій, складається з представництва потерпілої на стадії досудового слідства, підготовки та подання цивільного позову, а також участь у судових засіданнях по справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що позивач має право на відшкодування витрат на правничу допомогу. Разом з тим, як вбачається з акту приймання передачі наданих послуг від 01.08.2023 до угоди про надання правової допомоги, укладеної ОСОБА_5 та ОСОБА_4 06.05.2022, до вказаного акту включено оплату участі адвоката в якості представника потерпілої в судових засіданнях, які не відбулись та в яких, відповідно, адвокат участі не приймав, а саме 18.08.2022, 25.10.2022, 06.12.2022, 08.02.2023, 29.05.2023, 21.07.2023, тому суд вважає обґрунтованим розмір витрат потерпілої на правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи, в сумі 28 400,00 грн.

При цьому, суд доходить висновку, що судові витрати підлягають стягненню саме з обвинуваченого, оскільки саме його неправомірними діями спричинена шкода потерпілій.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, запобіжний захід відносно нього не обирався.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.05.2022 необхідно скасувати.

Процесуальні витрати по справі на залучення експертів та проведення: експертного дослідження № СЕ-19/108-22/4665-ІТ (судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод) вартістю 2 059,44 грн. документально підтверджені, тому відповідно до ст.124 КПК України підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 118, 120, 124, 128,174, 371-373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому основне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Застосувати положення ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, якщо протягом 2 років іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» () на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 22 928,60 грн (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять вісім гривень 60 копійок) відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» () на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1 143, 46 грн (одну тисячу сто сорок три гривні 46 копійок) відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 58 856,54 грн (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень 54 копійки) відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та 28 400,00 грн (двадцять вісім тисяч чотириста гривень) витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.05.2022 скасувати.

Речові докази по справі:

- автомобіль «ВАЗ-219060», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власникові ОСОБА_12 .

Стягнути із ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експерта з проведення експертиз в сумі 2 059,44 грн. - на користь держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1