Справа № 700/72/22
Провадження № 1-кп/700/14/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 р. Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, не судимого, звинуваченого за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 20 жовтня 2021 року, близько 09 години 30 хвилин, навпроти будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та поліцейськими під час виконання останніми службових обов`язків: дільничним офіцером поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_7 та поліцейським сектору реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_8 , з метою спричинення їм тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з мотивів неповаги до авторитету правоохоронних органів, під час затримання, умисно наступив ногою ОСОБА_8 на зовнішню поверхню правої руки, притиснувши її до асфальтного покриття проїзної частини дороги, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця на 3-му пальці правої кисті, садна правої кисті та піднігтьової гематоми ІІІ пальця правої кисті, згідно висновку судово-медичного від 23.12.2021 №05-6-01/426 за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких, а також перебуваючи в положенні лежачи на спині, умисно, правою ногою наніс удар ОСОБА_7 в ліву бічну поверхню грудної клітки, під бронежилет, внаслідок чого потерпілий впав на проїзну частину та отримав тілесні ушкодження у вигляді синця бічної поверхні грудної клітки зліва, садна лівого ліктьового суглобу, тильної поверхні лівої кисті та її 4-го пальця і правої кисті, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 23.12.2021 №05-6-01/427 за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких.

Він же, 20.10.2021, близько 09 години 30 хвилин, навпроти будинку №34 по вул.Вільного Козацтва в смт.Лисянка Звенигородського району Черкаської області, біля паркану будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не реагуючи на законні вимоги поліцейських під час виконання ними службових обов`язків на добовому чергуванні, які прибули за викликом зі служби «102» припинити неправомірні дії, почав погрожувати дільничному офіцеру поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_7 та поліцейському сектору реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_8 фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою в їх бік, застосував газовий перцевий балончик до останніх, чинив активний фізичний опір, хапав за формений одяг та наносив тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 345 та ч.2 ст.342 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та відмовився давати показання, скориставшись правом, яке закріплене у ст.63 Конституції України.

Сторона захисту наполягала на тому, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано суду будь-яких допустимих доказів винуватості ОСОБА_4 в опорі та умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Спростовуючи пред`явлене обвинувачення, сторона захисту виклала наступний перебіг подій.

20.10.2021 близько 08:00 год. працівники Служби у справах дітей Лисянської селищної ради ОСОБА_9 (начальник) та ОСОБА_10 (головний спеціаліст) прибули до будинку ОСОБА_11 для перевірки умов проживання її внука - малолітнього ОСОБА_12 , в якому він живе разом зі своїм батьком, а її сином ОСОБА_4 . При цьому, працівники служби не поінформували ОСОБА_4 про причини такої ранньої перевірки, тим більше, що в цей час останній мав намір відвести сина до дитячої установи. Такі дії працівників Служби викликали в ОСОБА_4 негативну реакцію, оскільки подібні перевірки працівники Служби проводили часто без достатніх підстав. Замість того, щоб запобігти конфлікту, врегулювати його, знизити напруженість, працівники Служби зателефонували на лінію «102» і невдовзі на місце події прибули поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Останні були споряджені автоматичною зброєю (автоматом), що явно не відповідало характеру конфлікту та обставинам події. У подальшому непрофесійні, необдумані та нічим не виправдані дії поліцейських, які замість того щоб припинити конфлікт, по мірі можливості мінімально застосувати до ОСОБА_4 силу, навпаки, в присутності ОСОБА_11 і її внука вкрай загострили його, повалили ОСОБА_4 на асфальт, застосували до нього кайданки і при цьому нанесли йому тілесні ушкодження. Захист вважає, що саме спровоковані дії працівників служби у справах дітей стали наслідком кримінального переслідування обвинуваченого ОСОБА_4 . Водночас, сторона обвинувачення не надала доказів щодо умислу обвинуваченого на заподіяння поліцейським тілесних ушкоджень, не встановила від чиїх дій ОСОБА_4 чи його матері ОСОБА_11 поліцейські отримали тілесні ушкодження. Крім цього, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 піддаються сумніву, оскільки вони під час розгляду спору щодо визначення місця проживання дитини стали на бік матері, а не ОСОБА_4 , відповідно не були безсторонніми особами. Показання потерпілих також є сумнівними, оскільки відповідно до висновку експерта у ОСОБА_4 після затримання мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден обличчя, тулуба та двох кистей, які відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я. Ця обставина свідчить про зацікавленість поліцейських у визнанні дій ОСОБА_4 протиправними та злочинними з метою подальшого захисту від обвинувачення у нанесенні затриманому тілесних ушкоджень. Дії ОСОБА_4 були спрямовані на самозахист від незаконних дій поліцейських, які безпідставно хотіли його затримати, відповідно він, захищаючись, здійснював довільні рухи руками, ногами, перешкоджаючи одягненню на них кайданків. Застосований з боку поліції до обвинуваченого захід не був необхідним та пропорційним ситуації, що склалася. Сторона захисту наполягала на тому, що дії потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у ситуації, що склалася під час затримання ОСОБА_4 , були непрофесійними, досудове розслідування проводилося неякісно, контроль з боку прокурора був незадовільний.

Крім цього, захисники обвинуваченого просили суд визнати ряд доказів недопустимими, що були надані прокурором на обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_4 , а саме: відеозаписів місця події, висновків судово-медичних експертиз відносно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , протоколів слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були отримані стороною обвинувачення з порушенням процесуального порядку отримання цих доказів а також з порушенням правил фіксації ходу і результатів слідчих дій.

Зважаючи на недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, захист просив ухвалити виправдувальний вирок.

Допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 352-353 КПК України потерпілий ОСОБА_7 показав, що перебуваючи добу в наряді, 20.10.2021 близько 08:20 год., рухаючись на автомобілі між с.Бужанка та с.Босівка, він з напарником ОСОБА_8 отримали виклик про те, що гр. ОСОБА_4 не допускає працівників соціальних служб до домоволодіння, погрожуючи різними предметами. Так як нова зміна поїхала на інструктаж у м.Звенигородка, тому на виклик поїхали вони. Під`їхавши до будинку ОСОБА_4 . ОСОБА_8 сказав: «Поліція, ОСОБА_13 , що сталося?». У двір вони не заходили, до домоволодіння не проникали. Відчинилася хвіртка, і з подвір`я на вулицю у стані алкогольного сп`яніння вийшов ОСОБА_4 , який в грубій формі, з нецензурними словами погрожував фізичною розправою поліцейським і працівникам служби у справах дітей, викрикуючи, що «він їх сюди не викликав, зараз вас буду бити, піду візьму биту», при цьому у руках тримав газовий балончик. Вони попросили, щоб той заспокоївся, не нервував, однак на зауваження ОСОБА_4 не реагував та з балончиком почав бігти до працівників служби у справах дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . Щоб попередити конфлікт, вони підбігли до ОСОБА_15 щоб його затримати, однак той у свою чергу почав розпилювати газ з балончика в обличчя йому та ОСОБА_16 . Вони намагалися надягнути на нього кайданки з метою убезпечити себе та оточуючих. Почали заламувати ОСОБА_4 руки, випав балончик, після чого ОСОБА_17 почав викрикувати: «Мамо, трави їх!». В цей час його мати бігала навколо них, заважаючи затриманню ОСОБА_18 , також розпилюючи газ з балончика. Під час затримання було борсання, ОСОБА_13 пручався та чинив опір. Коли ОСОБА_13 лежав на землі, він ногами відмахувався,і ногою наніс йому удар під бронежилет у ліву сторону. Від удару він впав на асфальтне покриття, на руку. ОСОБА_13 діяв умисно, відбиваючись від них. В якийсь момент поліцейський ОСОБА_8 під час затримання ОСОБА_4 впав на землю, а ОСОБА_4 наступив йому на палець. На той час він з напарником ОСОБА_8 перебували у форменому одязі, з жетонами, шевронами, в бронежилетах, з автоматичною зброєю. Затримання ОСОБА_4 тривало близько 15-20 хв., оскільки він чинив супротив, крім того його мати також заважала затриманню, били їх капцем по голові. Газовий балончик застосовували і ОСОБА_13 і його мати ОСОБА_19 . Завершити конфлікт допоміг водій таксі, який на даний час помер. Тілесні ушкодження ОСОБА_20 не наносили. ОСОБА_18 їх отримав з необережності, можливо коли падав.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що в жовтні 2021 року, коли він разом з напарником поліцейським ОСОБА_7 , завершували добове чергування, після 8:00 год. надійшло повідомлення, що по вул.Вільного Козацтва ОСОБА_21 вчиняє неправомірні дії відносно працівників служби у справах дітей. Зокрема у повідомленні йшлося, що він кидається до них з газовим балончиком та дерев`яною битою. Оскільки наступна група заступає, проходить інструктаж, тобто фактично приходить на зміну та заміняє своїх попередників ближче до 10.00 год., то на виклик довелося їхати їм. Приїхавши на місце події на службовому автомобілі у однострої поліцейського та відповідному спорядженні, він та ОСОБА_7 побачили працівників служби сім`ї та молоді, які повідомили де знаходиться правопорушник. Він підійшов до огорожі домоволодіння ОСОБА_4 , постукав і повідомив, що прибули працівники поліції. Вийшов ОСОБА_13 , в правій руці він тримав газовий балончик. Він хотів повідомити ОСОБА_20 про те, що у разі неправомірних дій до нього будуть застосовуватися спеціальні засоби, але він був в агресивному стані, тому його попередження були марними. Була очевидна загроза життю та здоров`ю працівників служби сім`ї та молоді з боку ОСОБА_15 , оскільки він почав бігти до ОСОБА_22 з газовим балончиком. Разом з ОСОБА_7 вони прийняли рішення затримати ОСОБА_4 . Хотіли його скрутити та надіти на нього кайданки, але він пручався та завдав їм тілесні ушкодження. Їм на допомогу прийшли таксист та гр. ОСОБА_23 . Момент затримання тривав близько 10 хв. Крім того, мати ОСОБА_15 теж заважала їм у затриманні, била їх капцем та розпилювала газ з газового балончика. Тілесні ушкодження вони ОСОБА_20 не наносили. Після затримання ОСОБА_15 вони доповіли керівництву та доставили його до СПД №2, викликали слідчо-оперативну групу, написали рапорти, діяли згідно інструкції. Під час затримання ОСОБА_4 проводилася відеофіксація на бодікамеру. Розрив на відео з камери був у зв`язку з падінням камери під час боротьби з ОСОБА_24 . Пострілу з автомату не було. Тілесні ушкодження йому завдав саме ОСОБА_13 , а не його мати. Коли він намагався одягнути на ОСОБА_17 кайданки він став ногою на кінці його пальців. ОСОБА_25 вже на той момент знаходилася на відстані декількох метрів від нього.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засідання пояснила, що 20.10.2021 року зранку, близько 8:00 год., вона з ОСОБА_9 , як представники служби у справах дітей, приїхали до ОСОБА_26 щоб перевірити умови проживання дитини. Оскільки між ОСОБА_17 та його дружиною після розірвання шлюбу виник спір щодо визначення місця проживання дитини, то згодом було постановлено рішення у цій справі і визначено місцем проживання дитини разом із матір`ю. Так як ОСОБА_17 рішення органу опіки і піклування не виконував, дитину матері не віддавав, забороняв спілкування, мати в цей час жила в ОСОБА_27 , він не давав їй бачитися з дитиною, тому за заявою матері вони зобов`язані були здійснювати такі виїзди з метою перевірки умов проживання дитини. ОСОБА_13 вийшов до них напіводягнений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відчувався запах алкоголю. Почав ображати ОСОБА_28 нецензурними словами, погрожуючи їй. До будинку вони не потрапили, дитини не побачили, тому вирішили йти на роботу. ОСОБА_29 вибіг за ними з битою в руках. Вони пішли до його сусідів щоб підписати акт обстеження умов та зафіксувати, що вони дійсно приїжджали за адресою, виконуючи свою роботу. Коли ОСОБА_17 вибіг з битою, наздоганяючи їх, в цей час повз проїжджав незнайомий автомобіль, вони його зупинили і сіли в авто. ОСОБА_21 ледь не розбив битою лобове скло. Водій відвіз їх на сусідню вулицю, де вони відразу викликали поліцію. Чекаючи поліцію на сусідній вулиці, вона бачила як ОСОБА_18 з битою вийшов з воріт будинку і виглядав їх. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_18 кинувся до них із газовим балончиком. Поліцейські представилися, вимовивши "поліція" та повідомили ОСОБА_18 про причину виклику. ОСОБА_17 першим накинувся на поліцейських та бризкав балончиком їм в обличчя, застосував фізичну силу, бився кулаками. Коли поліцейські хотіли зв`язати ОСОБА_17 руки, в цей час вийшла з подвір`я його мати з дитиною ОСОБА_17 і відразу кинулася на поліцейських та почала їх бити капцем, захищаючи сина. Затримання тривало близько 20 хвилин, оскільки ОСОБА_18 чинив опір: відбивався, бризкав балончиком, пручався лежачи на землі. Вона разом із ОСОБА_9 та дитиною поїхали на таксі до садочку, де передали дитину вихователям. ОСОБА_26 було затримано. Під час конфлікту вона тримала дитину на руках і знімала на свій телефон все, що відбувалося з метою підтвердження своїх слів.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що орієнтовно у червні 2021 року до служби у справах дітей звернулися із зустрічними заявами ОСОБА_21 та його дружина ОСОБА_30 з тим, щоб служба у справах дітей розглянула на комісії, а потім видала їм висновок про визначення місця проживання дитини, оскільки подружжя знаходиться у процесі розірвання шлюбу. Від служби вимагалося скласти акт про обстеження умов перевірки проживання дитини. Працівники служби у справах дітей неодноразово приходили до ОСОБА_26 за місцем проживання їх сина ОСОБА_31 , але кожного разу ОСОБА_17 , то на виїзді, то не відкривають двері, то з інших причин. 20.10.2021 ОСОБА_17 зустрів їх дуже агресивно. Коли вона першою зайшла за хвіртку, ОСОБА_17 був напіводягнений і почав викрикувати лайливі слова. Вона запропонувала йому одягнутися, заспокоїтися, і через декілька хвилин дозволити зайти до будинку щоб перевірити умови проживання дитини, тому що вони мусять виконати свою роботу, після чого вийшла з подвір`я і разом з ОСОБА_22 стояли біля воріт. Вона подумала, що вже ОСОБА_17 їм двері не відкриє, а роботу свою вони повинні виконати, тому запропонувала ОСОБА_32 піти до сусідів і підписати акт, де зафіксувати спробу обстеження умов проживання дитини. Щойно вони почали відходити від подвір`я, як ОСОБА_17 вибіг до них, тримаючи в руці довгий дерев`яний предмет, схожий на биту. Вони почали тікати від нього. Переслідуючи їх ОСОБА_13 погрожував, викрикував, що повбиває їх та виражався образливими словами. Тікаючи, вони постукали у ворота до сусідів, з проханням впустити їх до подвір`я, так як за ними біжить їх агресивний сусід. В той момент повз проїжджав автомобіль, який ОСОБА_22 зупинила. До автомобіля підбіг ОСОБА_13 з битою в руках. Водій автомобіля, як виявилося, то був знайомий ОСОБА_17 , почав заспокоювати ОСОБА_18 , щоб той не побив автомобіль дерев`яною битою. Сівши в авто, вони від`їхали вище по вулиці, де вийшли з машини. Розуміючи, що їм доведеться повертатися тією самою дорогою, а ОСОБА_17 стояв з битою і чекав на них, вона вирішила викликати поліцію. Почувши, що поліція буде за кілька хвилин і вже на під`їзді, вони підійшли ближче до подвір`я ОСОБА_17 . Поліцейські під`їхали до будинку ОСОБА_15 , з двору вийшов ОСОБА_17 , дитина і його мати. Між працівниками поліції та ОСОБА_17 був діалог, розмовляли на спокійних тонах. Підійшовши ближче, вони побачили як ОСОБА_17 кидається на поліцію, дитина біжить сама по вулиці, мати його (баба) теж щось викрикувала. Розуміючи, що буде щось страшне, вона увімкнула телефон і попросила ОСОБА_33 забрати дитину, щоб дитина не бачила цієї події. Працівники поліції намагалися заспокоїти ОСОБА_18 , який перебував у дуже агресивному стані, чинив опір і бився, поліцейські намагалися надіти на нього кайданки. Але більше уваги вона приділяла дитині, хоч і знімала все на телефон. Мати ОСОБА_4 вихватила у ОСОБА_17 газового балончика і почала його розпилювати поліцейським в очі, які намагалися стримати ОСОБА_17 і надіти наручники, але той опирався, штовхався і бився, після чого вони повалили його на землю. ОСОБА_17 перед цим також застосовував газовий балончик до поліцейських. У той момент, коли зупинили автомобіль, щоб забрати дитину, водій вийшов і почав допомагати поліції стримувати ОСОБА_17 , хоч останній і його почав штовхати, бити, розірвав йому курточку. Поліцейські мали при собі зброю, але весь час відсовували її за спину щоб вона не заважала. Раптом вона почула звук удару по металевому паркану. Однак вона не зрозуміла від чого саме був цей звук, оскільки у полі зору весь час була дитина. Пострілу не було, то був глухий звук від удару по паркану. Потім, все-ж-таки, поліцейські надягли на ОСОБА_17 кайданки, посадили в автомобіль і повезли до відділку. Вони ж відвезли дитину в дитячий садочок і пішли до поліції писати протокол. Протягом всього конфлікту працівники поліції вели себе стримано і намагалися всіма способами заспокоїти ОСОБА_18 , який постійно бився, штовхався, не стримував свої емоції, на самозахист це не було схоже, так як він був дуже агресивним і збудженим. Затримання ОСОБА_18 тривало протягом 20-30 хв., оскільки ОСОБА_18 чинив супротив, крім того, заважала поліцейським ще і мати ОСОБА_17 , яка розпилювала газ з балончика. Працівники поліції не заходили на подвір`я ОСОБА_18 , все відбувалося на вулиці, на проїжджій частині дороги.

Свідок ОСОБА_34 у судовому засіданні пояснив, що 20.10.2021 близько 10 години ранку, він на автомобілі виїжджав разом з дружиною з дому по вул. Гоголя, і, повертаючи на вул. Вільного Козацтва (Червоноармійська), побачив на проїжджій частині боротьбу між поліцейськими та ОСОБА_18 . На його погляд бійки як такої не було, працівники поліції намагалися затримати ОСОБА_18 . Там була присутня і мати ОСОБА_18 , яка бігала навколо поліцейських і заважала затриманню. На землі біля поліцейських лежала зброя, яку мати ОСОБА_17 взяла і кинула в металевий паркан. В цей момент він вибіг з автомобіля щоб забрати зброю, оскільки злякався за безпеку своєї дружини, та й не знав як поведе себе зброя в руках літньої жінки. Він намагався допомогти працівникам поліції у затриманні, яке тривало приблизно 15 хвилин з моменту, коли він з дружиною під`їхали до місця події. Тілесних ушкоджень поліцейські ОСОБА_18 не наносили, скрутили йому руки, щоб надягнути на нього кайданки. У затриманні допомагав ще один водій іншого авто. ОСОБА_18 здійснював активний супротив так, що 4 чоловіка не могли його стримати, а поліцейські не мали змогу надягнути на нього кайданки. Щодо нанесення ОСОБА_35 тілесних ушкоджень працівникам поліції, то цього він не бачив.

Свідок ОСОБА_36 у судовому засіданні пояснила, що із обвинуваченим вони розлучилися, і наразі ніякими стосунками не пов`язані, окрім питання щодо визначення місця проживання їх спільного сина. Вона зверталася із заявою до служби у справах дітей, так як колишній чоловік заважає спілкуватися із сином, забороняє бачитися та проживати із ним у м.Києві. Напередодні 20.10.2021, вона звернулася до служби у справах дітей, оскільки по відеозв`язку, бажаючи поспілкуватися із сином, бачила ОСОБА_17 у нетверезому стані. Тому змушена була звернутися до служби, щоб вони перевірили умови проживання дитини та визначили місце проживання сина з нею. Чи перебував вранці 20.10.2021 ОСОБА_17 у стані алкогольного сп`яніння вона не знає, так як ще не спілкувалися з ним, а вже пізніше їй зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила, що дитину вони завезли в садочок та просила, щоб вона приїхала. Приїхавши відразу з м.Києва в Лисянку, бабуся - мати ОСОБА_17 , вже забрала дитину із садочка, а ОСОБА_37 порекомендувала їй піти до матері ОСОБА_17 та поговорити із нею, щоб та віддала їй дитину. ОСОБА_17 вдома не було, вона постукала у хвіртку, вийшла його мати, яка почала сваритися та сказала, що дитину їй віддавати не буде.

Свідок ОСОБА_11 , яке є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 , відмовилася давати пояснення суду, скориставшись правом, що передбачене ст.63 Конституції України.

У порядку ст. 358 КПК України судом досліджені надані стороною обвинувачення документальні докази у розумінні ст.ст. 84, 99 КПК України, розцінюючи їх як фактичні дані, отримані у передбаченому указаним Кодексом порядку, на підставі яких належить установити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, як то протоколи слідчих дій та висновки експертів.

Зокрема, судом досліджено та надано оцінку наступним доказам:

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №0001121, дата реєстрації 20.10.2021, відповідно до якого 20.10.2021 до Звенигородського НВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення ОСОБА_38 про те, що до Лисянської багатопрофільної лікарні звернулися дільничний офіцер поліції СПД №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітки зліва, забійне садно ліктьового суглобу та кисті, та поліцейський з РПП СПД №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійного садна третього пальця кисті. Під час проведення перевірки встановлено, що тілесні ушкодження поліцейському ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час виконання ними своїх службових обов`язків спричинив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.1-2, т.2)

Довідка комунального некомерційного підприємства «Лисянська територіальна лікарня» Лисянської селищної ради №1064 від 20.10.2021 відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за станом здоров`я звертався до Лисянської ЦРЛ, кабінет травматолога з приводу забою грудної клітки зліва, травматичні садна лівого ліктьового суглобу, травматичні садна верхніх кінцівок, кисті.

(а.с.35 т.2)

Довідка комунального некомерційного підприємства «Лисянська територіальна лікарня» Лисянської селищної ради №1063 від 20.10.2021 відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за станом здоров`я звертався до Лисянської ЦРЛ до лікаря травматолога з приводу забійних саден правої кисті, піднігтьова гематома ІІІ пальця правої кисті. (а.с.36 т.2)

Виписка з амбулаторної карти №61 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був оглянутий лікарем ОСОБА_39 20.10.2021 о 13:10 год., за результатами клінічного огляду та даних інструментального дослідження встановлено діагноз: алкогольне сп`яніння. (а.с.45 т.2)

Копія з амбулаторної картки ОСОБА_7 , відповідно до якої 20.10.2021 проходив обстеження з приводу тілесних ушкоджень та опіку очей. (а.с.19-20 т.3)

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №0001149, дата реєстрації 28.10.2021, відповідно до якого під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001121 від 20.10.2021 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України було встановлено факт вчинення ОСОБА_4 опору працівникам сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області під час виконання ними службових обов`язків. (а.с.101 т.2)

Постанова прокурора Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської області від 26 листопада 2021 року про об`єднання матеріалів досудових розслідувань №0001121 і №0001149 за ч.2 ст.345 та ч.2 ст.342 КК України в одне провадження. (а.с.113-114 т.2)

Постанова першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_40 від 26.11.2021 про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування. (а.с.116 т.2)

Книга розстановки нарядів Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області, відповідно до записів у якій поліцейський ОСОБА_7 розпочав несення служби у наряді СРПП, отримавши зброю 19.10.2021 о 8:00 год., та здав збою 20.10.2021 о 8:00 год. Зазначене підтверджується відповідним підписом чергового Звенигородського РВП. (а.с.135-137 т.2)

Окрема відомість на видачу спеціальних засобів працівниками Звенигородського відділу поліції ГУНП, що заступають на добове чергування в складі слідчо-оперативної групи, груп реагування патрульної поліції та інших нарядів поліції на 19.10.2021, відповідно до якої поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали 19.10.2021 о 08:00 спецзасоби, зокрема кайданки. (а.с.140-143 т.2)

Журнал обліку видачі, повернення портативного відео реєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, відповідно до якого зафіксовані відомості щодо видачі та здачі поліцейськими портативних відеореєстраторів.

Постанова старшого слідчого відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_41 про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, відповідно до якої зазначено, що 15.12.2021 на запит слідчого начальник Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_42 надав DVD-R диск із відеозаписом з боді-камери поліцейських від 20.10.2021.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського із двох фрагментів, де зафіксовані події 20.10.2021 (початок о 9:26 год., кінець о 11:58 год.). Зокрема, на відеозаписі зафіксовано наступний перебіг подій:

Автомобіль з поліцейськими рухається по вулиці в селищі Лисянка та зупиняється біля двох жінок ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) працівників служби у справах дітей, які вказують поліцейським на будинок №34 по цій вулиці. Автомобіль зупиняється біля вказаного будинку. Поліцейський ОСОБА_8 виходить з автомобіля, підходить до огорожі будинку АДРЕСА_1 та гукає: « ОСОБА_17 ! Добрий день. Поліція». За ворітьми чути голос чоловіка: «Що вам треба? Іди на… (нецензурна лайка)». Після цього поліцейський ОСОБА_8 говорить: «Прийшли у справах сім`ї і молоді, хочуть подивитись…». З подвір`я виходить ОСОБА_21 , у правій руці якого знаходиться газовий баллончик, при цьому погрожує: «Не можна! Я зараз «позадуваю» одного і другого». ОСОБА_8 : «Попереджую: згідно статті 40…». ОСОБА_4 , не слухаючи поліцейського, перебиває його та нецензурно лається, погрожуючи. Мати ОСОБА_4 ОСОБА_11 , яка також вийшла на вулицю з подвір`я разом з дитиною, проганяє поліцейських, говорячи: «Тікайте звідси!». В цей час ОСОБА_4 помічає ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які наближалися до нього, кидається до них з газовим балончиком, при цьому нецензурно лається, розмахує газовим балончиком та погрожує його застосувати. Поліцейські підбігають до ОСОБА_4 , намагаються його зупинити, при цьому заводять його руки за спину. ОСОБА_4 активно пручається та нецензурно лається. Його мати при цьому весь час заважає поліцейським, кричить «Що ви робите? ОСОБА_43 , сказала!». ОСОБА_4 говорить матері: «Ма, газом!». Після чого ОСОБА_11 розпилює газ з балончика в бік поліцейських. Після розпилення газу ОСОБА_4 вдається звільнитися, він забирає у матері газовий балончик та також розпилює його в бік поліцейських. Незважаючи на це, поліцейські ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скручують ОСОБА_4 , забирають у нього газовий балончик, кладуть його на землю та знову намагаються одягти кайданки. В цей час ОСОБА_11 намагається завдавати удари поліцейським і кричить до них: «Пусти, кажу!». Поліцейські намагаються одягти кайданки, які падають на землю. ОСОБА_11 намагається їх забрати. ОСОБА_4 в цей час перебуває в положенні лежачи на проїжджій частині дороги та говорить матері: «Закинь їх!». По дорозі наближається автомобіль, який зупиняється, з нього виходить водій і намагається відігнати ОСОБА_11 щоб вона не перешкоджала поліцейським. В цей час поліцейський ОСОБА_7 лежить на землі поруч з ОСОБА_4 , затиснувши його руку, намагається одягнути кайданки. ОСОБА_4 махає ногами, пручається. Поруч знаходиться ще один цивільний чоловік в оранжевій куртці, який притискає ноги ОСОБА_4 до землі. У чотирьох вони таки одягають кайданки на руки ОСОБА_4 та заводять його до службового автомобіля поліцейських. При цьому поліцейський ОСОБА_8 роз`яснює затриманому ОСОБА_4 його права.

Заява ОСОБА_44 на ім`я слідчого СВ ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_41 , в якій вона повідомляє, що нею на власний мобільний телефон здійснювалася відеофіксація конфліктної ситуації, що мала місце 20.10.2021 близько 08 год.10 хв. за участі місцевого жителя смт.Лисянка ОСОБА_4 та праціввників поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, на якому зафіксовані протиправні дії останнього. При цьому ОСОБА_37 надає диск DVD-R з відеозаписом з власного мобільного телефону від 20.10.2021 для приєднання до матеріалів кримінального провадження №0001121. (а.с.194 т.2)

Відеозапис з мобільного телефону ОСОБА_37 , який вона видала слідчому та на якому зафіксовано події 20.10.2021, що відбувалися на проїжджій частині вулиці Вільного Козацтва в смт.Лисянка. Поліцейські ОСОБА_8 та ОСОБА_7 намагаються одягти ОСОБА_4 кайданки, заводять йому руки за спину, при цьому ОСОБА_4 пручається, нецензурно лається, погрожує поліцейським. Навколо них ходить мати ОСОБА_4 ОСОБА_11 , яка намагається перешкодити поліцейським затримати її сина. Свідком цих подій є також малолітня дитина, яка весь час голосно плаче, її бере на руки ОСОБА_10 . У ОСОБА_4 випадає з рук газовий баллончик, і він наказує матері: «Ма, газом!». ОСОБА_11 розпилює газ в бік поліцейських. ОСОБА_4 вдається звільнитися і він, взявши до рук газовий баллончик, також розпилює його в бік поліцейських. Поліцейські знову хватають ОСОБА_4 за руки, повалюють його на землю, намагаються завести руки за спину та одягти кайданки. ОСОБА_4 весь час пручається, відштовхує поліцейських ногами. З плеча поліцейського падає автомат, він його піднімає. Кругом поліцейських і ОСОБА_4 ходить його мати і перешкоджає затриманню, намагається вдарити руками поліцейських, кричить до них «Пусти, сказала!». По вулиці проїжджає автомобіль сріблястого кольору, зупиняється поблизу ОСОБА_37 , яка просить водія: «Заберіть, будь ласка, в нас дитя в садік. Аня, завези дитину в садік. Сідай, будь ласка. Я Вас дуже прошу, це служба у справах дітей, відбувся напад на працівників поліції». В цей час у поліцейського знову падає автомат на узбіччя, який підбирає ОСОБА_11 та йде з ним в бік подвір`я, що огороджене парканом з металевого профілю. За нею йде поліцейський. Чується гуркіт (гучний звук металу). Водій сріблястого автомобіля говорить: «Бабуля! Ви що?» та звертаючись до ОСОБА_9 : «Він якийсь невміняємий». На що ОСОБА_9 відповідає: «Невміняємий. Він на нас кинувся із битою дерев`яною». В цей час ОСОБА_11 капцем б`є поліцейських по голові. Водій сріблястого автомобіля намагається відтягнути її від поліцейських. До них підходить ще один цивільний чоловік і намагається допомогти поліцейським в затриманні ОСОБА_4 (а.с.195 т.2)

Висновок за результатами службового розслідування щодо вчинення окремими працівниками поліції СПД №2 Звенигородського РВП ГУНП дій, які мають ознаки дисциплінарного проступку, відповідно до якого застосування дільничним офіцером поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського РВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_7 та поліцейським з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського РВП ГУНП старшим сержантом поліції ОСОБА_8 фізичної сили та спеціального засобу кайданок відносно гр. ОСОБА_4 визнано правомірним на підставі ч.1 ст.44 та пп. «г» п.1 ч.3 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію».

Висновок судово-медичного експерта №05-6-01/427 від 23.12.2021 стосовно ОСОБА_7 , відповідно до якого у ОСОБА_7 мали місце синець бічної поверхні грудної клітки зліва, садна лівого ліктьового суглобу, тильної поверхні лівої кисті та її 4-го пальця і правої кисті. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, не виключено, що за давністю спричинення можуть відповідати часу події, зазначеному у постанові, і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких. (а.с.40-41 т.3)

Висновок судово-медичного експерта №05-6-01/426 від 23.12.2021 стосовно ОСОБА_8 , відповідно до якого у ОСОБА_8 мав місце синець на 3-му пальці правої кисті. Дане ушкодження виникло від дії твердого тупого предмета, за давністю спричинення може відповідати часу події, зазначеному у постанові, і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відноситься до категорії легких. (а.с.45 т.3)

Протокол огляду місця події з фототаблицею від 06.01.2022р. ділянки АДРЕСА_1 . У протоколі зазначено, що проїзна частина вулиці має асфальтобетонне покриття шириною близько 3,5 м. з узбіччям по обидва боки. Домоволодіння під №39 огороджене парканом з металопрофілю червоного кольору висотою близько 1,60 м.

(а.с.46-48 т.3)

Протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_8 від 06.01.2022, під час якого він показав механізм завдання тілесних ушкоджень йому та ОСОБА_7 . ОСОБА_4 під час його затримання 20.10.2021. (а.с.49-54 т.3)

Протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_7 від 06.01.2022, під час якого він показав механізм завдання тілесних ушкоджень йому та ОСОБА_8 . ОСОБА_4 під час його затримання 20.10.2021. (а.с.55-62 т.3)

Висновок судово-медичного експерта №05-6-01/008 від 24.01.2022 стосовно ОСОБА_7 , відповідно до якого не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_7 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який він вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 06.01.2022.

(а.с.66 т.3)

Висновок судово-медичного експерта №05-6-01/009 від 24.01.2022 стосовно ОСОБА_8 , у підсумковій частині якого зазначено: тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_8 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який він вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 06.01.2022.

(а.с.70 т.3)

Висновок судово-медичного експерта №05-6-01/019 від 24.01.2022 стосовно ОСОБА_8 , у підсумковій частині якого зазначено: тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_8 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який ОСОБА_7 вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 06.01.2022.

(а.с.74 т.3)

Висновок судово-медичного експерта №05-6-01/018 від 24.01.2022 стосовно ОСОБА_7 , у підсумковій частині якого зазначено: тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_7 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який ОСОБА_8 вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 06.01.2022.

(а.с.78 т.3)

Фототаблиця із зображеннями ОСОБА_4 , зроблені адвокатом ОСОБА_6 21.10.2021 у приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області та 22.10.2021 в приміщенні КНП «Лисянська територіальна лікарня», на яких зафіксовані садна на обличчі та кінцівках ОСОБА_4 (а.с.60-68 т.4)

Висновок судово-медичного експерта №02-01/791 від 15.09.2023 стосовно ОСОБА_4 , відповідно до якого у ОСОБА_4 мали місце ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, крововиливи та садна обличчя, садна верхніх та нижніх кінцівок, передньої черевної стінки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в ухвалі про призначення експертизи та відносяться: травма голови зі струсом головного мозку, крововиливи та садна обличчя до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; садна верхніх та нижніх кінцівок, передньої черевної стінки до категорії легких тілесних ушкоджень. (а.с.22-23 т.5)

Позиція сторони захисту щодо недопустимості доказів

Під час судового розгляду сторона захисту просила визнати недопустимим доказом відеозапис з бодікамери поліцейського ОСОБА_8 з огляду на те, що цей відеозапис містить розрив у часі (56 сек.), що не свідчить про безперервність проведення відеозйомки і, у зв`язку з цим, виникає сумнів у її достовірності. Також вважає недопустимим доказом відеозапис, що був виданий свідком ОСОБА_37 та який вона здійснювала на власний мобільний телефон, оскільки не зазначені конкретні індивідуальні особливості електронного носія інформації (оптичного диску), а сам оптичний диск, який був поміщений до паперового конверту, належним чином слідчим не завірений.

Сторона захисту наполягала також на тому, що висновок судово-медичного експерта №05-6-01/427 від 23.12.2021 стосовно ОСОБА_45 є недопустимим доказом, оскільки всупереч вимогам п.3.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи у вступній частині указаного висновку не зазначено місце проживання ОСОБА_7 , документ, що посвідчує особу, назву кримінальної справи, кількість листів справи. Крім цього, експертом на розв`язання питань експертизи не надано відповідь щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 .

Також сторона захисту вважає недопустимим доказом протоколи слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вказуючи на те, що дані протоколи по суті є фіксацією показань потерпілих і не відтворюють дії, обстановку, обставини події. Крім цього, під час проведення цих слідчих дій слідчим допущено порушення вимог КПК, що полягали у нероз`ясненні понятим їх прав, не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися при проведенні процесуальної дії, а саме: не зазначено ким виконувалося фотографування та чи роз`яснені права та обов`язки зазначеному спеціалісту, відсутні підписи понятих та потерпілих на фототаблицях, що є додатком до протоколу, що у свою чергу ставить під сумнів допустимість цих доказів з підстав належного дотримання правил фіксації ходу і результатів процесуальних, слідчих (розшукових) дій уповноваженим суб`єктом.

Оскільки висновки експерта №05-6-01/008, №05-6-01/009, №05-6-01/018, №05-6-01/019 від 24.01.2022 є похідними від висновків експерта № 05-6-01/426, №05-6-01/427 та протоколів слідчих експериментів за участю потерпілих, які сторона захисту вважає недопустимими доказами, відповідно і ці висновки судово-медичного експерта захисники просять суд визнати недопустимим доказом через призму доктрини «плодів отруйного дерева». Крім цього, експерт, на думку захисту, не був належним чином попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384,385 КК України, оскільки у постанові слідчого про призначення експертизи вказане попередження відсутнє.

Сторона захисту, поміж іншого, наполягала на тому, що поліцейські ОСОБА_7 і ОСОБА_8 20.10.2021, починаючи з 8:00 перебували поза службою, відповідно дії обвинуваченого ОСОБА_4 не підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та опір працівникові правоохоронного органу.

Одночасно з цим, постанова першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_40 від 26.11.2021 про доручення здійснювати досудове розслідування у даній справі іншому органу досудового розслідування, а саме: СВ відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, на думку захисту, не відповідає вимогам чинного законодавства з точки зору обґрунтованості, а тому докази, одержані в ході досудового розслідування після 26.11.2021 слід визнати недопустимими на підставі ст.86, п.2 ч.3 ст.87 КПК України.

Оцінка доказів судом

Аналізуючи та оцінюючи вищевказані доводи захисту, суд виходить з наступних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 86 КПК). У частинах 2, 3 ст. 87 КПК наведений перелік діянь та обставин, які є підставою для визнання доказів недопустимими.

Статтею 94 КПК передбачено, зокрема, що суд оцінює кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.

Зі змісту статей 86 та 87 КПК випливає, що доказ визнається недопустимим не за будь-яке формальне недотримання вимог КПК при його отриманні. Тобто, на переконання суду, будь-яке процесуальне порушення, допущене під час збирання доказів, саме по собі не може автоматично тягнути необхідності визнання доказів недопустимими.

Водночас, процесуальний закон зобов`язує суд оцінити кожний доказ з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення вимог КПК істотним та встановити, яким чином таке порушення перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Така оцінка має здійснюватися за внутрішнім переконанням суду та ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Що ж стосується інших порушень прав і свобод людини, крім істотних, то в разі встановлення таких, суд у кожному конкретному випадку має перевірити, серед іншого, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду.

А щодо порушень процесуального закону, допущених при отриманні доказів, то суду належить встановити: чи спричинило таке порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії, чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушенням КПК, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Разом із тим, важливо також зауважити, що на переконання суду, засада законності, у т.ч. у частині порядку отримання доказів покликана запобігти свавіллю держави та заохочувати доброчесну поведінку правоохоронних органів та їх посадових осіб. Поряд із цим, порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок здійснення досудового розслідування, чи окремих процесуальних дій, які втім не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися, з урахуванням балансу конкуруючих інтересів, з одного боку потреби суспільства у розкритті кримінального правопорушення і покарання особи, яка його вчинила, а з іншого важливість тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду кримінального провадження в цілому.

Наведені вище висновки суду узгоджуються з висновками щодо застосування норм права, викладеними у постановах ККС ВС, зокрема: від 08 жовтня 2019 року, справа № 639/8329/14-к; від 28 січня 2020 року, справа № 359/7742/17; від 01 грудня 2020 року, справа № 318/292/18; від 06 липня 2021 року, справа № 720/49/19; від 12 жовтня 2021 року, справа № 166/867/18; від 22 жовтня 2021 року, справа № 487/5684/19.

Отже, перш за все, суд не погоджується з доводами захисників щодо перебування поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 20.10.2021 після 8:00 год. поза службою, з чого вони роблять висновок, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 не підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та опір працівникові правоохоронного органу.

Згідно з ч.2 ст.345 КК України, вчинення кримінального правопорушення здійснюється під час виконання працівником правоохоронного органу службових обов`язків, які передбачені відповідними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність представника влади або органу, в якому він працює.

Між тим, працівники правоохоронних органів можуть визнаватись потерпілими не тільки тоді, коли вони виконували свої службові обов`язки, перебуваючи безпосередньо на службі, діючи за наказом чи розпорядженням, а й тоді, коли вони діяли в межах своїх повноважень з власної ініціативи (наприклад, припиняли правопорушення у неробочий час).

Судом встановлено, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули до помешкання сім`ї ОСОБА_18 , реагуючи на повідомлення про вчинення правопорушення, яке вони отримали від диспетчера лінії «102».

Дійсно, на момент надходження виклику час несення служби поліцейським ОСОБА_7 та поліцейським ОСОБА_8 мав сплинути, що випливає із даних книги розстановки нарядів Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Проте, нова зміна на цей час до виконання обов`язків ще не заступила, тому вони продовжували виконувати свої службові обов`язки. Запис у книзі розстановки нарядів про здачу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зброї 20.10.2021 о 8:00 виконав черговий Звенигородського РВП ОСОБА_46 , що судом розцінено як помилку або внесення неправдивих даних, оскільки на цей час, як встановлено з показань сідків, поліцейський ОСОБА_7 був зі зброєю.

Отже, суд приходить до переконання, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 20.10.2021 після 8:00 і до затримання ОСОБА_4 та супроводження його до поліцейського відділення перебували безпосередньо на службі та виконували свої службові обов`язки працівника правоохоронного органу.

Далі, 26.11.2021 перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_47 ухвалює постанову про доручення здійснювати досудове розслідування у даній справі іншому органу досудового розслідування, а саме СВ відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, що на думку захисту, не відповідає вимогам чинного законодавства з точки зору обґрунтованості, а тому докази, одержані в ході досудового розслідування після 26.11.2021 слід визнати недопустимими на підставі ст.86, п.2 ч.3 ст.87 КПК України.

На переконання суду, приймаючи згадану постанову, прокурором повністю були дотримані вимоги закону в частині вмотивованості прийнятого рішення, адже прокурором надано оцінку досудового розслідування як неефективного, що відображено у постанові, одночасно прокурором наведені підстави, з яких надано таку оцінку: «з 05.11.2021 не проведено жодної слідчої (розшукової) дії».

Ураховуючи викладене, суд вважає, що в прокурора були усі підстави для винесення постанови про доручення здійснювати досудове розслідування у даній справі іншому органу досудового розслідування, тому прокурор діяв правомірно, відповідно підстав для визнання недопустимими доказів, що були отримані після 26.11.2021 немає.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення в якості доказів відеозаписи з нагрудної камери поліцейського та з мобільного телефону свідка ОСОБА_9 , які сторона захисту просила визнати недопустимим доказом, через наявність розриву у відео з камери поліцейського (56 сек.) та через неналежне процесуальне оформлення в якості доказу відеозапису з телефону ОСОБА_9 , суд виходить з наступного.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Так, недопустимими повинні бути визнані докази, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В той же час, сторона захисту посилається як на підставу для визнання відеозапису з нагрудної камери поліцейського недопустимим доказом наявність розриву у часі відеозапису, втім не вказує яке саме істотне порушення прав та свобод людини при цьому було допущено.

Твердження захисників, що працівниками поліції було допущене втручання у відеозапис, його корегування з метою надання суду недостовірної інформації, оскільки відсутній фрагмент відео, де у поліцейського упав на землю автомат, який підхопила свідок ОСОБА_11 та здійснила з нього постріл, не підтверджене жодними доказами.

Зокрема, відеозапис з телефону свідка ОСОБА_9 здійснювався безперервно і на ньому зафіксовано момент, коли свідок ОСОБА_11 підняла із землі автомат та відкинула його в бік огорожі з металевого профілю, внаслідок чого було чути звук удару по металу. Доказів здійснення неконтрольованого пострілу суду не надано.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту не заперечує достовірність обставин, зафіксованих на наявному відеозаписі.

Зміст відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано подію, що відбулась за участі обвинуваченого ОСОБА_4 , зміст пояснень потерпілих та свідків щодо обставин справи, узгоджуються між собою, а тому у суду відсутні підстави для визнання цього доказу недопустимим.

Посилання сторони захисту на порушення процесуального порядку оформлення у вигляді додатку до протоколу оптичного диску із відеозаписом події з телефону свідка ОСОБА_9 не є таким, що вказує на автоматичну неналежність цього доказу.

Відповідно до ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

На переконання суду, дані відеозаписи є належними і допустимими доказами, оскільки в сукупності з іншими дослідженими доказами, відображають перебіг подій 20.10.2021, підтверджують достовірність обставин, що викладені в обвинуваченні.

Суд також не погоджується з доводами сторони захисту про те, що у висновку судово-медичного експерта №05-6-01/427 від 23.12.2021 відносно потерпілого ОСОБА_7 не зазначено ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, при цьому вказує на останній абзац підсумкової частини висновку п.1-3 Б), де зазначено наступне: Слідчим надано аркуш паперу із записами лікарів від 20.10.2021 на ОСОБА_7 , що не завірені належним чином, а тому, згідно п.4.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 р., їх дані судово-медичній оцінці за ступенем тяжкості не підлягають.

Зазначений пункт підсумкової частини вказаного висновку експерта стосується визначення ступеню тяжкості тілесних ушкодження у виді опіку очей, які були зафіксовані лікарем окулістом, про що згадується в іншій частині висновку експерта. Оскільки ступінь тяжкості цього тілесного ушкодження експертом не встановлювався, то у формулюванні обвинувачення ці тілесні ушкодження, що мали місце у потерпілого ОСОБА_7 , не зазначені.

Водночас, у п.1-3 А) висновку судово-медичного експерта чітко вказано на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді синця бічної поверхні грудної клітки зліва, садна лівого ліктьового суглобу, тильної поверхні лівої кисті та її 4-го пальця і правої кисті, які за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких, що знайшло своє відображення у формулюванні обвинувачення.

Таким чином, матеріалами кримінального провадження спростовано твердження захисту щодо не доведення перед судом настання в результаті дій ОСОБА_4 суспільно небезпечних наслідків у виді легких тілесних ушкоджень.

Щодо тверджень захисту про те, що протоколи слідчих експериментів за участю потерпілих по суті є фіксацією показань потерпілих і не відтворюють дії, обстановку, обставини події, а слідчим під час проведення цих слідчих дій допущено порушення вимог КПК, що полягали у нероз`ясненні понятим їх прав, не внесенні до протоколу характеристик технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися при проведенні процесуальної дії, а саме: не зазначено ким виконувалося фотографування та чи роз`яснені права та обов`язки зазначеному спеціалісту, відсутні підписи понятих та потерпілих на фототаблицях, що є додатком до протоколу, що у свою чергу ставить під сумнів допустимість цих доказів з підстав належного дотримання правил фіксації ходу і результатів процесуальних, слідчих (розшукових) дій уповноваженим суб`єктом, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

З урахуванням наведеного, суд звертає увагу, що під час судового розгляду сторона захисту не навела конкретних та переконливих аргументів, стосовного того, яким чином процесуальні порушення слідчим порядку оформлення протоколу слідчого експерименту істотно обмежили права обвинуваченого ОСОБА_4 , а відтак наведені обставини не свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і прав підозрюваного.

З цих же міркувань суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказу висновків експерта №05-6-01/008, №05-6-01/009, №05-6-01/018, №05-6-01/019 від 24.01.2022, які є похідними від висновків експерта № 05-6-01/426, №05-6-01/427 та протоколів слідчих експериментів за участю потерпілих, які сторона захисту вважає недопустимими доказами через призму доктрини «плодів отруйного дерева».

Крім цього, експерт, на думку захисту, не був належним чином попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384,385 КК України, оскільки у постанові слідчого про призначення експертизи вказане попередження відсутнє, а власноручний підпис експерта про те, що йому відомі статті КК про відповідальність, або його права та обов`язки не є попередженням певних осіб в контексті вимог ч.3 ст.223 КПК про суть відповідальності та її наслідки.

Суд не погоджується з таким трактуванням закону захисниками, та вважає вказівку експертом у висновку про його обізнаність про відповідальність, передбачену ст.ст.384,385 КК України, достатньою для завдань кримінального провадження в розумінні ст.2 КПК України.

Отже, за наслідками дослідження доказів, їх оцінки, судом не встановлено підстав для визнання таких доказів недопустимими.

Також сторона захисту зазначає, що в діях ОСОБА_4 вбачається не опір працівникам правоохоронного органу, а самозахист, оскільки застосований до обвинуваченого захід з боку поліції не був необхідним та пропорційним ситуації, що склалася. ОСОБА_4 намагався уникнути небезпеки для себе, а спричинення потерпілим тілесних ушкоджень було його реакцією на застосування до нього сили та спеціального засобу кайданків.

Суд не погоджується з такою позицією сторони захисту. Для того, щоб провести не завжди очевидну межу між опором у значенні статті 342 КК і діями, зумовленими рефлекторними реакціями або самозахистом, слід взяти до уваги не лише факт фізичного впливу на поліцейського збоку обвинуваченої особи, але і контекст, у якому відбулася подія.

Для цього слід зважати на відповідність дій поліції вимогам нормативних актів, що регулюють поліцейську діяльність.

Зокрема, стаття 29 Закону України «Про національну поліцію» вимагає, щоб поліцейський захід був, серед іншого, необхідним і пропорційним. Тому, вирішуючи, чи є в діях обвинуваченого склад опору, слід переконатися, що застосовані до обвинуваченої особи заходи збоку поліції були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася, і були застосовані відповідно до процедури, установленої законом.

Крім іншого, стаття 43 Закону України «Про національну поліцію» вимагає, щоб поліцейський заздалегідь попередив особу про намір застосувати фізичну силу і особі було надано достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського.

Це положення звільняє поліцейського від цього обов`язку лише вразі, якщо зволікання із застосуванням сили може спричинити посягання на життя і здоров`я особи та/або поліцейського чи інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим чи неможливим.

У випадку застосування поліцейським сили без попередження необхідно визначити, чи не зумовлені дії особи інстинктивною реакцією на несподіване для неї насильство і намаганням відвернути небезпеку для життя і здоров`я.

Ці ж міркування мають братися до уваги також при оцінці наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого статтею 345 КК.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що дії потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідали обстановці з точки зору виконання ними своїх службових обов`язків та дотримання вимог законодавства. Затримання ОСОБА_4 із застосуванням до нього кайданків було зумовлено наміром поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобігти вчиненню насильства з боку ОСОБА_4 до працівників служби у справах дітей, коли він кинувся до них з погрозами і газовим балончиком в руках. Крім того, в подальшому ОСОБА_4 застосував сльозогінний газ і до поліцейських, активно чинив опір протягом тривалого часу, пручався, відштовхував ногами. Отже, застосовний спеціальний засіб кайданки є співмірним ситуації, що склалася. Агресивна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 від початку спілкування з поліцейськими, а також те, що він раптово кинувся з погрозами в бік працівниць служби у справах дітей, не дозволила потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через загрозу життю і здоров`ю людей завчасно попередити ОСОБА_4 про можливе застосування до нього сили.

Тобто застосовані до ОСОБА_4 заходи примусу у конкретній ситуації, а саме після того, як останній висловив погрозу та кинувся до свідка ОСОБА_10 з газовим балончиком в руках, відповідали характеру правопорушення та індивідуальним особливостям особи, яка його вчинила, та застосовані відповідно до процедури установленої законом. Застосування фізичної сили до ОСОБА_4 мало на меті забезпечення особистої безпеки, припинення правопорушення та затримання особи, що його вчинила, оскільки застосування інших заходів, не забезпечили б виконання поліцейськими повноважень, покладених на них законом.

Щодо отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, то слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.38 КК України не визнаються злочинними дії потерпілого та інших осіб безпосередньо після вчинення посягання, спрямовані на затримання особи, яка вчинила злочин, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи.

Згідно з висновком за результатами службового розслідування щодо вчинення окремими працівниками поліції СПД №2 Звенигородського РВП ГУНП дій, які мають ознаки дисциплінарного проступку, визнано застосування дільничним офіцером поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського РВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_7 та поліцейським з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського РВП ГУНП старшим сержантом поліції ОСОБА_8 фізичної сили та спеціального засобу кайданок відносно гр. ОСОБА_4 , правомірним на підставі ч.1 ст.44 та пп. «г» п.1 ч.3 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію».

Що стосується доводів захисників щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 345 та ч. 2 ст. 342 КК України, то вони заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до усталеної судової практики опором у значенні статті 342 КК є активна фізична протидія виконанню поліцейським його законних повноважень. Таким чином, виходячи з цієї позиції, для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу «опору» у значенні цього положення обвинувачення має довести як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків; за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Суд звертає увагу, що у разі коли особою спочатку вчиняється менш суспільно небезпечне діяння, а потім більш суспільно небезпечне однорідне посягання і вчинене охоплюється єдиним умислом, це свідчить про розвиток суспільно небезпечної поведінки особи і вчинене підлягає кваліфікації як одиничне більш суспільно небезпечне кримінальне правопорушення. Реальна сукупність однорідних (менш суспільно небезпечного та більш суспільно небезпечного) кримінальних правопорушень має місце лише тоді, коли щодо кожного з них існував відокремлений в часі умисел.

Зі встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що опір і насильство, застосовані ОСОБА_4 до представників правоохоронного органу були об`єднані єдиним умислом і вказані дії не були «розірвані у часі», тобто діями винного одночасно були вчинені різні види посягань на працівника правоохоронного органу, розвиток подій від опору до застосування насильства відбувалися динамічно та практично одночасно. Тобто, інші діяння у такому випадку є лише способом, невід`ємною складовою частиною об`єктивної сторони вчинення іншого, більш тяжкого кримінально-карного діяння, таким чином, і суб`єктивна сторона злочину (намір) свідчить, що особа прагне вчинити найбільш тяжке кримінальне правопорушення, а інші кримінальні правопорушення, що складають його, виступають для нього процесом вчинення цього, більш тяжкого злочину.

Такий висновок Верховного Суду був зроблений у постанові від 11 липня 2019 року у провадженні № 51-8618км18 (справа №688/1521/17).

Отже, опір та насильство застосовані до працівника правоохоронного органу, що об`єднані єдиним умислом, утворює одне кримінально-карне діяння і не потребує додаткової кваліфікації за ч. 2 ст. 342 (опір працівникові правоохоронного органу під час виконанням цим працівником службових обов`язків) КК України, а тому дії ОСОБА_4 у даному випадку слід кваліфікувати лише за ч.2 ст. 345 КК України, обвинувачення в цій частині суд вважає доведеним.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що ним вперше вчинено умисний злочин, який відноситься до категорії нетяжких злочинів. Крім цього суд враховує всі встановлені обставини справи, особу винного, задовільну характеристику за місцем проживання. На обліках у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра останній не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності. Відповідно до досудової доповіді Звенигородського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі може становити середню небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 в умовах без ізоляції від суспільства, а тому призначивши йому покарання за вчинений ним злочин в межах санкції ч. 2 ст.345 КК України у виді обмеження волі, вважає за можливе застосувати до нього ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Судові витрати відсутні.

Речові докази слід зберігати в матеріалах справи.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжні заходи не обиралися.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 76КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає зобов`язання:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази DVD-R диски з відеозаписом події з нагрудної камери поліцейського та з мобільного телефону свідка ОСОБА_9 зберігати в матеріалах даного судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1