Справа № 642/7538/23
провадження 1-кп/646/139/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 02.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001635 з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

21.12.2023 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 був обраний у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2023 вищезазначений обвинувальний акт був призначений до розгляду у підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та заявив клопотання продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали суду письмову заяву з проханням провести підготовче судове засідання за їх відсутності.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо призначення обвинувального акту до розгляду. Проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу не заперечував.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 щодо призначення обвинувального акту до розгляду не заперечував, підтримав думку обвинуваченого щодо згоди з клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість призначення їх до судового розгляду з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 кримінально-процесуального кодексу України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м. Харкова.

Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення судового розгляду на підставі зазначеного обвинувального акту.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, в обґрунтування якого прокурор посилається на те, що закінчується двомісячний строк дії попередньої ухвали суду щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні 2 епізодів умисних тяжких злочинів проти власності, у прокурора є підстави вважати що у обвинуваченого можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, обставини злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 та дані про його особу свідчать про його схильність до скоєння протиправних дій, законних джерел отримання заробітку він не має, у останнього відсутні стійкі міцні соціальні зв`язки. Крім цього, обвинувачений усвідомлює незворотність настання покарання та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, покинути місце мешкання, у зв`язку з чим наявний ризик його ухилення від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показань щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень, оскільки маючи процесуальний статус обвинуваченого та залишаючись на свободі, останньому може бути відоме місце мешкання потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, у прокурора наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 може незаконно умовлянням чи погрозами вчинити протиправний тиск на потерпілих та свідків з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, оскільки суд їх покази повинен спостерігати безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження; вчинити інші кримінальні правопорушення: наявність вказаного ризику підтверджується даними про особу обвинуваченого, який законних джерел отримання заробітку не має, не працевлаштований, раніше судимий, обставини кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується свідчать про його схильність до вчинення злочинів, у зв`язку з чим існують достатні підстави вважати про його небажання вести законний спосіб життя. Зокрема, ОСОБА_4 порушив випробувальний термін та вчинив 2 епізоди кримінальних правопорушень, не відбувши покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 за ч. 2 ст.15, ч. 4 ст.185 КК України, відповідно до якого останній засуджений до позбавлення волі строком на 5 років.

Враховуючи викладене, у прокурора є обгрунтовані підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в частині заявленого клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст.185 КК України, які відносяться до тяжких злочинів.

Згідно матеріалів справи, дія запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, закінчується 31.12.2023.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведене, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого; наявність постійного місця роботи; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак суд не приймає доводи захисника та обвинуваченої щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Стороною обвинувачення доведено підстави, що свідчать про наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Обґрунтованість підозри про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України, була врахована при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертаючись з клопотаннями про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилається на наявність ризиків передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, законних джерел отримання заробітку він не має, будучи раніше судимим за вчинення умисних, корисливих злочинів, відповідних висновків для себе не зробив та повторно, вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Суд також вважає, що зміна обвинуваченому обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід буде недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Суддя, розглянувши можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів, крім застави, не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Корнейкова проти України».

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики, які були враховані судом при обранні йому такого запобіжного заходу не зменшилися, у зв`язку з чим вважаю, що доцільно продовжити відносно обвинуваченого строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджують наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування до нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відпала, - не встановлено.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 197, 199, 331, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 Кримінального кодексу України, одноособово у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться 29 січня 2024 року о 10 год 00 хв у приміщенні Ленінського районного суду м. Харькова розташованого за адресою: місто Харків, вул. Полтавський шлях, 20.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілих, свідків, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 Кримінального кодексу України - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 24 лютого 2024 року включно.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Повний текст ухвали виготовлено 02.01.2024.

Суддя: ОСОБА_1