Провадження № 1-кп/522/953/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001155 від 15.10.2022 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисич Чутівського району Полтавської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 07.07.2022 Приморським районним судом м. Одеси за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ ведено військовий стан на всій території України, дію якого, згідно із Указом Президента України від 12.08.2022 №537/2022, продовжено з 23.08.2022 строком на 90 діб, а також про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-ІХ від 03.03.2022, вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 15.10.2022 о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел спрямований на викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, бажаючи таємно викрасти майно, що належить ТОВ «Вигідна покупка», до кишені власної куртки поклав: замок навісний марки «Be Sofe» у кількості 1 шт., вартістю 69 грн.; 2 набори ключів гайкових марки «Dammi», вартістю за один 229 грн., а всього на загальну суму 458 грн.; подовжувач 1 шт., вартістю 229 грн.; подовжувач 1 шт., вартістю 199 грн., а всього на загальну суму 955 грн.

Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , не розрахувавшись за майно, пройшов повз касову зону контролю та попрямував до виходу з магазину «Аврора», однак виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг його завершити з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий охоронцем магазину ОСОБА_7 , а викрадене майно ТОВ «Вигідна покупка» на загальну суму 955 грн. повернуто власнику під час процесуальних дій.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України визнав, та пояснив, що він дійсно у вказані у обвинувальному акті час та місці у приміщенні магазину «Аврора», таємно викрала майно, яке в подальшому було повернуто власнику. У вчиненому щиро покаявся.

Потерпілий до судового засідання не з`явився. Про слухання справи сповіщався належним чином. Надав заяву в якій просить розглядати кримінальне провадження за його відсутністю.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України за ознаками - закінчений замах особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

При призначені покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить те, що він визнав свою вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро покаявся. Крім того, потерпілому повністю відшкодована завдана матеріальна шкода шляхом повернення майна.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушеня, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

На підставі викладеного, суд вважає що виправлення та попередження нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначає ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.71 КК України, а саме до покарання призначеного за даним вироком необхідно частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2022 та зарахувати частково відбуте ним покарання за вказаним вироком.

Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 по даному вироку, частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2022 і остаточно визначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 15.10.2022, тобто з моменту його фактичного затримання.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання час перебування його під вартою за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2022, а саме з 11.05.2022 по 07.07.2022.

Речові докази по справі:

замок навісний марки «Be Sofe» у кількості 1 шт., 2 набори ключів гайкових марки «Dammi», подовжувач 1 шт., подовжувач 1 шт. вважати повернутими власнику;

диск для лазерних систем зчитування формату DVD-R фірми «Нр» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1