УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2024 року

м. Київ

провадження № 51-2395 ск 22

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3., ОСОБА_4.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху в цивільній справі № 593/1759/23, а також на дії службових осіб сектору поліцейської діяльності (м. Підгайці) Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Комунального підприємства Підгаєцьке районне бюро технічної інвентаризації,

встановила:

Як убачається з наявних у Верховному Суді даних, змісту звернення та доданих до нього документів, суддя Тернопільського апеляційного суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження за скаргою на рішення в цивільній справі № 593/1759/23, керуючись законом України «Про судовий збір», статтями185, 356, 357 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалою від 16 січня 2024 року залишив подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без руху.

Не погодившись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Касаційний кримінальний суд). У своєму зверненні скаржниця також просить притягнути до кримінальної відповідальності певних посадових осіб сектору поліцейської діяльності (м. Підгайці) Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Комунального підприємства Підгаєцьке районне бюро технічної інвентаризації, відновити провадження у кримінальній справі й анулювати підроблені документи.

Перевіривши касаційну скаргу та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Статтею 48 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ( далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону № 1402-VIII). Водночас у ст. 18 цього Закону визначено спеціалізацію судів щодо розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа № 522/1021/16-ц) система судів загальної юрисдикції є розгалуженою; судова юрисдикція - це інститут права, котрий покликаний розмежувати компетенцію різних ланок судової системи та різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) кримінальне провадження включає в себе досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством (ч. 1 ст. 1 КПК).

Крім того, ст. 424 КПК визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Натомість оспорювана ухвала від 16 січня 2024 року, постановлена в цивільній справі, до згаданого переліку не входить. Тому Касаційний кримінальний суд не наділений повноваженнями її ревізувати.

Отже, виходячи з наведених положень Конституції України та статей Кодексу оскаржена ухвала не може бути предметом перевірки Касаційного кримінального суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Що стосується інших вимог скаржниці, то їх вирішення не належить до компетенції Касаційного кримінального суду, адже цей суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку глави 32 КПК. Однак про таку юридичну ситуацію у зверненні ОСОБА_1 не йдеться, а висунуті вимоги про поновлення кримінального провадження, притягнення до відповідальності певних службових осіб й анулювання підроблених, на переконання скаржниці, документів, перебувають поза зв`язком із касаційною процедурою, регламентованою кримінальним процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2024 року в цивільній справі № 593/1759/23, а також на дії службових осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4