Справа № 752/3380/21
Провадження №: 1-кп/752/537/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого-1 (цивільного позивача-1) ОСОБА_9 ,

представника потерпілого-1 (цивільного позивача-1) ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілого-2 (цивільного позивача-2) ОСОБА_12 ,

у ході проведення в залі судового засідання у місті Києві у відкритого судового розгляду у кримінальному провадженні № 0008329 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 175, ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження №0008329, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2019 за обвинуваченням громадянина України ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 175 КК України - безпідставна невиплата заробітної плати громадянам більше як за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, ч. 2 ст. 191 КК України - заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підроблених документів.

На стадії судового розгляду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності за ст. 49 КК України, посилаючись на наявність згоди обвинуваченого щодо цього та відсутність обставин, які переривають строки давності.

У ході розгляду заявленого клопотання захисник навів мотивування щодо наявності законодавчих передумов для звільнення свого підзахисного від кримінальної відповідальності за усіма висунутими у цьому кримінальному провадженні обвинуваченнями.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заявлене в його інтересах клопотання, зазначив, що прийняв для себе рішення не продовжувати свій захист та просити суд закрити кримінальне провадження, не домагаючись виправдувального вироку.

З пояснень обвинуваченого та його відповідей на запитання суду з`ясовано, що ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованих правопорушень не визнає, підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності з огляду на закінчення строків давності.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений розуміє, що клопоче перед судом про його звільнення від відповідальності за так званих нереабілітуючих обставин і питання виправдання не поставатиме.

Прокурор заперечень з приводу заявленого клопотання не навів, надав суду для залучення до матеріалів кримінальної справи письмові відомості персонально-довідникового обліку Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України на підтвердження того, що обвинувачений не перебував у розшуку, не притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого, крім цього кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_9 просив суд, у разі можливості, продовжити судовий розгляд, визнати обвинуваченого винуватим за всіма пред`явленими обвинуваченнями, призначити для нього суворе покарання. Просив зважити на те, що ОСОБА_7 , який у скоєному не розкаявся, кошти не повернув, заробітну плату йому не виплатив.

Заслухавши сторін, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для закриття вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у вчиненні продовжуваних злочинів, які вчинювалися ним у період з жовтня 2013 року по листопад 2018 року.

У ч. 4 ст. 286 КПК України закріплено, що у разі здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За приписами ч. 1 ст. 44 КК України (в чинній редакції та редакції станом на листопад 2018 року) та ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Зі змісту обвинувального акта слідує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 175, ч. 4 ст. 358) і середньої тяжкості (ч. 2 ст. 191) згідно з нормами КК України, чинними на момент подій, а наразі (за правилами чинного КК України) - кримінального проступку (ч. 4 ст. 358) та нетяжких злочинів (ч. 1 ст. 175, ч. 2 ст. 191 КК України), які слід вважати закінченим у листопаді 2018 року.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, чинній станом на листопад 2018 року) установлено, що особа, у разі вчинення злочину середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня його вчинення і до дня набранням вироком законної сили минуло п`ять років; у разі вчинення злочину невеликої тяжкості - якщо минуло три роки.

Чинна редакція п. 2 і 3 ч. 1 ст. 49 КК України встановлює такий же строк звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального проступку та нетяжких злочинів.

Обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України як-то ухилення обвинуваченого від слідства чи суду, вчинення інших кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні не встановлено. За час перебування кримінального провадження на розгляді в суді обвинувачений не допускав процесуальної поведінки, яка б могла свідчити про його ухилення від суду.

Зважаючи на те, що строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, станом на момент розгляду відповідного клопотання закінчилися, кримінальне провадження підлягає закриттю зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому, обставини невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого діяння не є фактором, що унеможливлює постановлення судового рішення про закриття кримінального провадження. Так, згідно з правовою позицією, викладеною Касаційним кримінальним судом у складі Верховним Судом у постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/17-к визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

З виступу потерпілого ОСОБА_9 слідує, що він фактично не погоджується з заявленим захисником клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. У зв`язку з цим суд зазначає, що аналіз процитованих вище приписів законодавства дає підстави вести мову про відсутність обов`язкової згоди потерпілої особи на звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. При цьому доцільно зважити на постанову від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, де вказується, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Також Суд ураховує, що в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 522/2652/15-к вказується, серед іншого, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У вищезгадані постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/16-к указується, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Невідповідностей приписам ст. 49 КПК України або ж інших обставин, які б слугувати передумовою для відмови у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності судом не встановлено.

Заявлений потерпілим ОСОБА_9 та Управлінням соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації цивільні позови по суті не вирішується і залишаються судом без розгляду в порядку ст. 129 КПК України, адже у кримінальному провадженні обвинувальний вирок не постановлюється і воно закривається без вирішення питання про реабілітацію обвинуваченого чи визнання його винуватості, а тому потерпілі не позбавлені права вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, з чого слідує, що особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Таке мотивування суду відповідає позиції Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10.08.2021 у справі № 161/694/20.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали, а також мотиви Верховного Суду викладені у постанові від 07.10.2021 у справі № 584/800/20, документально підтверджені витрати на залучення експерта покладаються на обвинуваченого.

Так, згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі ст. 46 КК України у зв`язку зі звільнення його від кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Наявність речових доказів у кримінальному провадженні не установлено.

Керуючись ст. 283-288, 369-371, 376 КПК України, ст. 12, 49 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0008329, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1. ст. 175, ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 від 21.11.2020 про стягнення 749 771,37 грн матеріальної шкоди, 500 000,00 грн моральної шкоди, 190 844,76 грн компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати залишити без розгляду.

Цивільний позов Управління соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації без вихідного номеру і дати про стягнення 55 473,81 грн завданого матеріального збитку (компенсації середнього заробітку працівникам, призначеним на строкову службу) залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження за висновком від 20.05.2020 № 17-3/629 сумі 3 922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн 80 коп.

Примірник цивільного позову Управління соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації без вихідного номеру і дати про стягнення 55 473,81 грн завданого матеріального збитку (компенсації середнього заробітку працівникам, призначеним на строкову службу), що дублює цивільний позов цього ж позивача, повернути особі, яке його подала.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1