Справа № 303/8636/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисниці, адвокатки ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/351/22, за апеляційними скаргами, які подали: прокурорка ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долганка Крутихинського району, Алтайського краю Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 129 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч.1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Вироком ухвалено речові докази: револьвер системи "Наган" зразка 1895 року калібру 7,62 мм із неповним серійним номером позначенням "НОМЕР_1", який знаходиться на зберіганні в інформаційно-довідковій колекції балістичного обліку Закарпатського НДЕКЦ - залишити при Закарпатському НДЕКЦ; три спортивні револьверні патрони центрального бою калібру 7,62 мм "Наган" та один бойовий патрон центрального бою калібру 7,92х33 мм, які знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області - знищити.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , на користь держави 5 491 грн 84 коп за виконання експертизи зброї №СЕ-19/107-21/8029-БЛ від 06.10.2021.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

На початку серпня 2021 року, в невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у лісосмузі села Горбок, Мукачівського району, обвинувачений ОСОБА_6 , незаконно без передбаченого законом дозволу придбав, шляхом привласнення знайденого, револьвер, який згідно висновку експерта №СЕ-19/107-21/8029-БЛ від 06.10.2021 відноситься до категорії короткоствольної вогнепальної зброї, є бойовим револьвером системи "Наган" зразка 1895 року із неповним серійним номерним позначенням "НОМЕР_1", виготовленим промисловим способом та 4 (чотири) патрони, які є боєприпасами, а саме один патрон є бойовим патроном центрального бою калібру 7,92х33 мм та три патрони є спортивними револьверними патронами центрального бою калібру 7,62 мм "Наган" та які без передбаченого законом дозволу переніс та зберігав за місцем свого проживання, у будинку АДРЕСА_1 до 17.09.2021 - моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення огляду місця події.

Крім того, 17.09.2021, о 18 год 00 хв, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання, у будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою погрози вбивством, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_8 , взявши в руки незареєстрований бойовий револьвер, який є короткоствольною вогнепальною зброєю системи "Наган" зразка 1895 року, усвідомлюючи, що його дії можуть викликати у потерпілого ОСОБА_8 побоювання за своє життя, направив вказаний револьвер у сторону потерпілого ОСОБА_8 та висловив погрози вбивством у присутності своєї тещі ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурорка ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Вважає, що місцевим судом при призначенні покарання не взято до уваги суспільні риси обвинуваченого - його відношення до дотримання встановлених правил спілкування, негативну характеристику, небажання стати на шлях виправлення, продовження вчинення умисних злочинів, невизнання вини, відсутність щирого каяття. Окрім цього, вказує на те, що суд у вироку не вказав, з яких причин не дослідив та не взяв до уваги вищезазначені характеризуючі дані про особу обвинуваченого, що місцевий суд не взяв до уваги санкцію статті кримінального закону за передбачене ч. 1 ст. 263 КК України і вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років ; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком, просить його скасувати. Стверджує, що відповідно до обвинувального акту, обставиною, яка пом`якшує його покарання є щире каяття апелянта, що місцевий суд не встановив обставин, які би пом`якшували покарання, навіть попри те, що обвинувачений у судовому засіданні вину у частині зберігання зброї визнав частково. Крім цього, відповідно до заяви - дозволу на проведення огляду дворогосподарства від 17.09.2021, обвинувачений самостійно та добровільно видав зброю, яку зберігав. Апелянт звертає увагу на те, що під час досудового розслідування визнав вину та щиро розкаявся, однак, під час розгляду кримінального провадження у суді, його захисник обрав неправильну лінію захисту, про що зараз ОСОБА_6 жалкує. Стверджує, що кардинально змінив спосіб життя та свій світогляд задля збереження сім`ї, працевлаштований, займається благодійною діяльністю, закодувався від алкоголю. Просить вирок змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном 2 роки і покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності потерпілого ОСОБА_8 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційних скарг; заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг та відомостей про поважність причин його неявки не подавав; під час апеляційного розгляду брав участь законний представник потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_12 (рідна сестра потерпілого), яка вважала за можливе провести апеляційний розгляд без участі потерпілого; апеляційним судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 перебуває за межами України; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці - адвокатки ОСОБА_7 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу й заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення; законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , яка просила застосувати положення ст. 75 КК України щодо обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Зміст апеляційних скарг та позиції сторони захисту свідчать про те, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, а також у зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, та відповідно кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 263 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються і визнаються такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

При цьому, сторонами кримінального провадження не оспорюється і вид призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання - позбавлення волі, у зв`язку з чим відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційних скарг, зокрема, сторони захисту - щодо незастосування судом першої інстанції положень ст. ст. 75, 76 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, та сторони обвинувачення - щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що покарання у виді реального позбавлення волі без застосування іспитового строку є занадто та прокурори про те,що обвинуваченому призначено мяке покарання, суворим, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги те, що передбачене ч. 1 ст. 263 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів проти громадської безпеки; дані про особу обвинуваченого - відповідно до ст. 89 КК України не судимий, не працюючий, громадянин Російської Федерації, негативно характеризується за місцем проживання; обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних обставинах; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої рівень небезпеки ОСОБА_6 для суспільства є дуже високим, існує ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення і його виправлення без ізоляції від суспільства є неможливим.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України обґрунтовано визначено остаточне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, яке наближене до мінімального.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При оцінці доводів апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів бере до уваги зміст пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 про повне визнання ним вини та розкаяння у скоєному.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 визнав вину та щиро розкаявся, однак, під час розгляду кримінального провадження у суді, його захисник обрав неправильну лінію захисту, про що зараз ОСОБА_6 жалкує, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання і доводи апеляційної скарги про те, що: відповідно до заяви - дозволу на проведення огляду дворогосподарства від 17.09.2021 обвинувачений самостійно та добровільно видав зброю, яку зберігав; на даний час обвинувачений кардинально змінив спосіб життя та свій світогляд задля збереження сім`ї, працевлаштований, займається благодійною діяльністю, закодувався від вживання алкоголю; відповідно до обвинувального акту, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття ОСОБА_6 , однак, місцевий суд не встановив обставин, які б пом`якшували покарання, навіть попри те, що обвинувачений у судовому засіданні вину частково визнав у частині зберігання зброї.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України, у тому числі колегія суддів визнання вини та розкаяння обвинуваченого у скоєному, вважає такими, що не призводять до висновку про необхідність застосування приписів ст. 69, 75, 76 КК України при призначенні покарання та про звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про незаконність вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, - апеляційний суд також відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги прокурорки про те, що місцевим судом при призначенні покарання не взято до уваги суспільні риси обвинуваченого - його відношення до дотримання встановлених правил спілкування, негативну характеристику, небажання стати на шлях виправлення, продовження вчинення умисних злочинів, невизнання вини, відсутність щирого каяття, а також те, що суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та санкцію статті кримінального закону за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення.

При оцінці цих доводів, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання взято до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, вищевказані обтяжуючі покарання обставини та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а відтак апеляційний суд визнає ці доводи апеляційної скарги такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції у частині призначення покарання.

Тому, вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення про скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового із призначенням обвинуваченому остаточного покарання за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 262 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, відхиляються.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав як для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, так і для пом`якшення призначеного судом першої інстанції, покарання, у тому числі і застосування положень ст. 75 КК України.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

При цьому, законними та обгрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційні скарги, доводи яких визнаються безпідставними й такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та прокурорка Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: