Справа № 385/1153/22
Провадження № 1-кп/392/227/23
УХВАЛА

28 листопада 2023 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2022 за № 0000090 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

встановив:

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів з часу прийняття відповідного рішення. Вказавши на обґрунтування якого, що наявний ризик переховування обвинуваченого від суду, з урахуванням тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 та мірою покарання за вказаний злочин, у разі притягнення його до кримінальної відповідальності за даний злочин. Крім того, існує ризик впливу обвинуваченого на свідків, які ще не допитувалися в судовому засіданні з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування їх або спотворення обставин, для уникнення від кримінальної відповідальності. Зазначено також про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, доступними силами та засобами, якими володіє як ОСОБА_5 , так і його близькі родичі. Продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, оскільки місцезнаходження знаряддя вчинення злочину ножа, дотепер не встановлено, хоча його приховування відбулося в присутності ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 , між якими залишаються дружні стосунки. За таких обставини застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Відтак, просить з урахуванням сукупності всіх обставин, передбачених ст.178 КПК України, які надають підстави для висновку, що дані про особу бвинуваченого не спростовують високу ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню і необхідність у застосуванні та продовженні виключно такого запобіжного заходу як тримання під вартою та лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належні процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Представник м/л потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора та просила його задовольнити, зазначивши при цьому, що у разі застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, негативно вплине на малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , оскільки вони проживають в одному селі, та йому психологічно тяжко бачити обвинуваченого, що може спричинити додаткові страждання для дитини.

Представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 в судове засідання подав заяву, в якій висловив думку про підтримання клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 вказала, що ризики, перелічені в клопотанні прокурором є необґрунтованими та не доведеними жодними доказами. Саме лише посилання на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України не може свідчити про ризик втечі. Ризик впливу на свідків також не підтверджено доказами, оскільки всі показання свідків співпадають із показаннями обвинуваченого, при цьому обвинувачений в умовах слідчого ізолятора користується мобільним зв`язком та спілкується з рідними, проте жодних намагань спілкуватися зі свідками чи впливати на їх якимось чином не виявляв та прокурором такі обставини не доведенні. Всі докази надані стороною обвинувачення до суду, ножа не знайдено. Крім того, зазначила, щодо обґрунтованості підозри, адже наразі в судом досліджені письмові докази у даному кримінальному провадженні, які не свідчать про те, що було умисне вбивство скоєне ОСОБА_5 , наявні сумніви, від самого початку органом досудового розслідування була завищена кваліфікація у даному кримінальному провадженні. З урахуванням практики ЄСПЛ, ризики не повинні бути абстрактними, а мати конкретний характер, вважає, що існує незначний ризик втечі, який можна запобігти шляхом застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, відтак просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 зазначив про виключно позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , депутати селищної ради хотіли взяти його на поруки, є прихожанином церкви, до затримання працював, має дружину, дітей, батьків похилого віку. Окремо вказав, що батько ОСОБА_14 возить на шкільному автобусі дітей до школи, в тому числі і м/л потерпілого ОСОБА_15 , який нормально спілкується з однолітками та дорослими людьми, в тоому числі особами чоловічої статі. Просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, визначивши перебування обвинуваченого зв адресою: по АДРЕСА_1 . Зазначив, що за вказаною адресою проживають батько обвинуваченого ОСОБА_16 та мачуха ОСОБА_17 , та звернулися, з відповідною заявою,в якій не заперечують, щоб їх син проживав разом з ними під час та на строк дії домашнього арешту. Додали копії правовстановлюючих документів на будинок по АДРЕСА_1 . Таким чином, обвинувачений буде перебувати в іншому населеному пункті, аніж потерпілі, зокрема і малолітній ОСОБА_18 .

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицю своїх захисників, зазначив, що він не має наміру впливати на свідків, не збирається ухилятися від суду.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2022 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 23 год 20 хв. 12.06.2022 року до 23 год 20 хв. 10.08.2022 року. В подальшому, строк дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 неодноразово продовжувався ухвалами суду, наразі діє продовжений ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2023 року запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 09.12.2023 року включно.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

При цьому, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).

Поряд з тим, ЄСПЛ в п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, вказав, що «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Наразі, колегією суддів вирішується дане клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_19 на стадії судового розгляду, обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінка яких буде надана судом за результатами розгляду кримінального продження під час ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, вирішальним є наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігти за допомогою інших більш м"якихзапобіжних заходів.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є умисним особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, санкція за вчинення якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

При цьому суд зауважує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та відповідно з мірою можливого покарання, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1.ч.1 ст.177 КПК України; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки місцезнаходження знаряддя вчинення злочину ножа, який має значення для даного кримінального провадження не встановлено (п.2 ч.1 ст.177 КПК України), а також може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні даним складом суду, з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Отже, колегія суддів виснує, що ризики, передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Інших ризиків колегією суддів не встановлено та прокурором в судовому засіданні не доведено.

При вирішенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , колегією суддів враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме, що він обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, що спричинило невідворотні наслідки смерть людини, те, що ОСОБА_5 до затримання працював, одружений, має на утриманні четверо дітей ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має батька ОСОБА_16 , та мачуху ОСОБА_17 , постійне місце проживання, за яким характеризується виключно позитивно, прихожанин, раніше не судимий, за місцем утримання в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» з 14.06.2022 року та станом на 29.06.2023 року заохочень та стягнень не має.

Більше того, до закінчення строку дії ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , а саме до 09.12.2023 року, не можливо заершити розгляд даного кримінального провадження, оскільки у справі свідки та малолітній потерпілий ще не допитувалися, письмові докази в повному обсязі не досліджені, а достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання та продовження у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відсутні.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування відносно нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням обставин вчинення злочину проти життя та здоров`я, який інкримінується ОСОБА_5 , його тяжкість та суспільна небезпечність, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Що стосується посилання сторони захисту про наявність у ОСОБА_5 постійного місця проживання, позитивної характеристики, міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, виявлення його батьками бажання про перебування ОСОБА_5 , у разі зміни йому запобіжного заходу не пов"язаного із триманням під вартою, за їх місцем проживання в смт. Завалля, то вказані факти не є безумовними підставами для скасування чи зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Крім того, факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, не свідчить про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованого діяння та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою.

Наведене свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

За сукупності наведених обставин та даних, колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів.

Доводи, викладені стороною захисту, на обґрунтування клопотання щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу у своїй сукупності, не свідчать про те, що вони є достатніми для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, спростовуються доводами сторони обвинувачення, матеріалами провадження, та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому у задоволенні клопотання захисників про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Крім того, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з урахуванням п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе наразі не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Керуючись ст.ст. 369-372,392 КПК України,

постановив:

клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 28.11.2023 до 26.01.2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово - відмовити.

Строк дії ухвали визначити до 26 січня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя Судді