Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6131/23
Провадження № 1-кп/644/377/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000821 від 01.06.2023 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, українки, не заміжньої, з вищою освітою, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, -

встановив:

28.05.2023 у період часу з 17 годин 04 хвилин до 18 годин 31 хвилин обвинувачена ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою м. Харків, пр. Олександрівський, 164, на дорозі знайшла банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка була втрачена того ж дня її власником потерпілою ОСОБА_5 при невстановлених в ході розслідування обставинах. Далі обвинувачена ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, залишила банківську карту при собі, тим самим привласнила банківську платіжну карту AT «ПУМБ» № НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_4 покинула місце вчинення кримінального правопорушення.Банківська картка AT «ПУМБ» № НОМЕР_1 належна потерпілій ОСОБА_5 є офіційним документом, оскільки згідно до Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657 - 12, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346 - 3, п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851 - 4, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 року № 414, ст. 200 КК України, є електронним платіжним документом, тобто є офіційним документом, так як за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти являються засобом доступу до банківських рахунків.

Крім того, 28.05.2023 у період часу з 18 години 31 хвилини до 21 години 09 хвилин, обвинувачена ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою отримання доходу за рахунок чужого майна, будучи достеменно обізнаною про введення по всій території України воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_6 №64/2022 від 24.02.2022 та продовжено Указом Президента України В.О. Зеленського 254/2023 від 02.05.2023, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і свідомо бажаючи їх настання, діючи з єдиним умислом, маючи на меті незаконне збагачення, в декілька етапів скористалася раніше привласненою нею банківською картою шляхом безконтактного розрахунку за придбані товари через POS-термінал, таким чином таємно викрала з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_5 грошові кошти, перебуваючи в приміщеннях наступних магазинів:

-28.05.2023 о 18 годині 31 хвилині, знаходячись в приміщенні магазину "АТБ-маркет", розташованого за адресою: м. Харків, пр. Олександрівський, 103/41, - в сумі 739 гривень 90 копійок;

-28.05.2023 о 19 годині 09 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину "Чудомаркет", розташованого за адресою: м. Харків, пр. Олександрівський, 99, - в сумі 378 гривень 53 копійки;

-28.05.2023 о 19 годині 18 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину "Єва", розташованого за адресою: м. Харків, вул. Бекетова, 21, - в сумі 434 гривні 09 копійок;

-28.05.2023 о 20 голині 47 хвилин та о 21 години 09 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину "Опті-маркет", розташованого за адресою: м. Харків, пр. Архітектора Альошина, 6, - в сумі 967 гривень 73 копійки;

-28.05.2023 о 20 годині 59 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину "Клас", розташованого за адресою: м. Харків, пр. Архітектора Альошина, 8, - в сумі 328 гривень 80 копійок,

тим самим заволоділа вище вказаними грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 2 849,25 грн та розпорядилася ними на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Обвинувачена ОСОБА_4 в ході судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала в повному обсязі. Пояснила, що у період дії воєнного стану на території України 28.05.2023 при обставинах, викладених в обвинувальному акті, вона знайшла банківську картку та привласнила її з метою в подальшому зняти грошові кошти з банківського рахунку. Після чого, скористалася в декілька етапів раніше привласненою банківською картою AT «ПУМБ» № НОМЕР_1 , оплатив покупки на загальну суму 2849,25 грн через касові термінали за товари у магазинах, відповідно до переліку, зазначеному в обвинувальному акті, чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій в зазначеному в обвинуваченні розмірі. При цьому, просила суд не досліджувати інші докази у кримінальному провадженні, обмежившись її поясненнями та розглянути справу відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України. Щиро кається у скоєному.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої не має; на суворій мірі покарання не наполягає; з положеннями ч.3 ст.349 КПК України та наслідками її застосування ознайомлена.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та вірну кваліфікацію її дій за ч.1 ст.357 КК України, тобто привласнення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів та за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.

Обставин , що обтяжують покарання , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєних нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться: за ч. 4 ст. 185 КК України - до тяжких злочинів, за ч. 1 ст. 357 КК України - до кримінальних проступків; враховує відомості, які характеризують особу обвинуваченої , яка раніше не є судимою, до кримінальної відповідальності притягається вперше; на обліку нарколога та психіатра не перебуває, у обвинуваченої наявна мотивація до позитивних змін, а саме: активний пошук роботи, усвідомлення своєї провини. Потерпілою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності та призначення покарання на розсуд суду, будь-яких претензій матеріального характеру до обвинуваченої вона не має; цивільний позов в рамках провадження не заявлявся.

При призначенні покарання суд враховує положення ст.50 КК України, якою визначено, що призначення покарання як захід примусу застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення та полягає в передбаченому законом порядку позбавленні чи обмеженні прав і свобод засудженого. Тому при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У частині 2 ст. 65 КК України сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній у кримінальному правопорушенні особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Додержання цих вимог закону припускає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити винному і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення зазначеної мети. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення. Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Враховуючі відповідні доводи та встановлені судом обставини, ставлення обвинуваченої до вчиненого, її щире каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення, дані про її особу, яка займається активно пошуком роботи, офіційно не працевлаштована, але працює, думку потерпілої, суд вважає за можливе призначити покарання в межах санкції, встановленої ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі та в межах санкції, встановленої ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 70 КК України з призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, з урахуванням викладеного вище та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що обвинувачена ОСОБА_4 зможе довести своє виправлення та перевиховання без реального відбування покарання, і тому вважає за можливе призначити їй покарання із застосуванням ст.75 КК України, поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме принципу індивідуалізації та співмірності.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням особливостей ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду, протягом 30 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Суддя ОСОБА_1