233 № 233/4388/23
У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

10 жовтня 2023 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207 від 22 червня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 25 квітня 2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 18 жовтня 2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 2 ст. 20 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання;

- 25 січня 2022 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 310 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207 від 22 червня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження призначений на 13 годину 00 хвилин 10 жовтня 2023 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 жовтня 2023 року.

На електронну адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати. Прокурор наполягає, що більш м`які заходи забезпечення кримінального провадження не будуть дієвими, а тому просив відмовити в клопотанні захисника.

Обвинувачений ОСОБА_4 копію клопотання прокурора отримав 9 жовтня 2023 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що не збирається нікуди тікати та переховуватись від суду.

Захисник у судовому засіданні вказав, що ризики прокурором не доведені, обвинувачений визнає свою причетність до інкримінованого злочину, проте не погоджується з кваліфікацією, а тому просив суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Суд, вислухавши учасників судового провадження та вивчивши клопотання прокурора дійшов такого висновку.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 22 червня 2023 року приблизно о 06 годин 30 хвилин, більш точного часу встановлено не було, ОСОБА_4 знаходився у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїми співмешканцями: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали вживати спиртні напої. Того ж дня, приблизно о 07 годині 00 хвилин, більш точного часу встановлено не було, під час вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в під час якого ОСОБА_6 висловлювався грубою нецензурною лайкою в бік ОСОБА_4 . Під час сварки ОСОБА_4 почав відчувати неприязнь до ОСОБА_6 . На ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне спричинення смерті ОСОБА_6 . В зазначений день, приблизно о 07 годині 05 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , негайно реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні зальної кімнати домоволодіння за вищевказаною адресою, з табурету взяв кухонний ніж та, утримуючі його у правій руці, наніс ОСОБА_6 сім ударів в область передньої поверхні грудної та черевної стінок. В результаті своїх дій, направлених на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_4 спричинив потерпілому наступні тілесні ушкодження: 2 відкриті рани грудної клітини праворуч, 5 проникаючих колото-різаних ран живота з ушкодженням печінки, шлунку, судин великого сальника, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Тобто ОСОБА_4 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_4 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає за доцільне продовжити строк дії ухвали про тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, може бути визнане обвинуваченим ОСОБА_4 більш небезпечним, ніж втеча. Останній зловживає спиртними напоями, не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків. У зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити повний та всебічний розгляд кримінального провадження у суді.

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що свідок ОСОБА_7 є співмешканкою потерпілого ОСОБА_6 , а також перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_4 , яка надала під час досудового розслідування показання, що свідчать про причетність ОСОБА_4 до скоєння вищевказаного кримінального правопорушення. Також, враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя особи та раніше судимий, то перебуваючи на свободі, останній може змусити свідків змінити показання на свою користь шляхом здійснення незаконного впливу на останню.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_4 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом на теперішній час не встановлено.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам. Суду не надано відомості щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, а тому у задоволенні клопотання захисника, щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, тоді як клопотання захисника задоволенню не підлягає.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 197, 331, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 грудня 2023 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)».

На ухвалу суду обвинуваченим, захисником, прокурором може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя