Справа № 735/1087/23р.
Провадження по справі № 1-кп/735/93/2023р.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 рокусмт. Короп

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000023 від 11.09.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, пенсіонера, інваліда III групи, не одруженого, раніше судимого 01.12.2020 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

прокурора - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 засуджений вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 01.12.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручено засудженому ОСОБА_3 та роз`яснено про необхідність сплати штрафу в місячний термін після набрання вироком законної сили. Вирок набрав законної сили 04.01.2021 року.

На підставі розпорядження Сосницького районного суду про виконання судового рішення, що набрало законної сили від 01.12.2020 року ОСОБА_3 05.01.2021 поставлено на облік Сосницького РС філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, як засудженого до покарання у вигляді штрафу. Цього ж дня, засудженому ОСОБА_3 направлено повідомлення про необхідність сплати штрафу у місячний строк після набрання вироком законної сили та попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у вигляді штрафу. Однак, ОСОБА_3 , маючи реальну можливість сплатити штраф, керуючись умислом на ухилення від його сплати, у місячний термін після набрання вироком законної сили штраф не сплатив, чим ухилився від покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

За поданням Сосницького РС філії ДУ «Цент пробації» в Чернігівській області ухвалою Сосницького районного суду Чернігівської області від 11.03.2021 року засудженому ОСОБА_3 виплату штрафу розстрочено строком на п`ять місяців із щомісячним платежем у розмірі триста сорок гривень, про що 05.01.2021 року засудженому ОСОБА_3 направлено повідомлення у якому роз`яснено порядок сплати розстроченої суми штрафу та попереджено про відповідальність за ухилення від сплати штрафу, проте упродовж визначеного судом строку ОСОБА_3 , перебуваючи з 24.10.2003 на обліку ГУ Пенсійного фонду в Чернігівській області та отримуючи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійні виплати, умисно штраф не сплатив, мотивуючи небажанням відбувати покарання у виді штрафу у зв`язку з малим розміром пенсії.

У зв`язку зі змінами меж адміністративно-теріторіальних одиниць районів відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IХ «Про утворення та ліквідацію районів» 07.10.2021 особову справу ОСОБА_3 було передано до Новгород-Сіверського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області. Під час перебування з 07.10.2021 року на обліку Новгород-Сіверського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_3 до органу пробації за викликами не з`являвся, документи про сплату штрафу не надавав, та, отримуючи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійні виплати, маючи з 07.10.2021 реальну можливість сплатити призначену судом суму штрафу, продовжив ухилятися від покарання у виді штрафу.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді сплати штрафу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що призначеного вироком Сосницького районного суду Чернігівської області покарання у виді штрафу не виконував, у зв`язку відсутністю у нього таких коштів. У судовому засіданні надав квитанцію про сплату штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор в свою чергу також не оспорював фактичні обставини, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому проступку ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді штрафу доведена.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

В даній справі, суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Так кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого суд бере до уваги, що він раніше судимий, судимість не погашена, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, враховує його характеристику, те, що він є особою, що досягла пенсійного віку,

У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він є особою, що досягла пенсійного віку, що унеможливлює призначення покарання, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 1 ст. 389 КК України передбачено, що за ухилення від сплати штрафу передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

Згідно ч. 2 ст. 57 КК України, виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Згідно з роз`ясненнями абз. 7 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою, що досягла пенсійного віку, а відтак і непрацездатною особою, відповідно до ст. ст. 57, 61 КК України, йому не може бути призначено жодне із альтернативних видів покарань визначених санкцією ч. 1 ст. 389 КК України.

Оскільки, судом не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України, а передбачені санкцією цієї статті види покарань не можуть бути до нього застосовані як до пенсіонера, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 389 КК України на підставі ч. 1 ст. 74 КК України, у зв`язку з відсутності процесуальної можливості призначення покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальних витрат не має.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення йому покарання, передбаченого санкцією цієї статті як особі, що досягла пенсійного віку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1