КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000017 стосовно -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, освіта неповна вища, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за апеляційною заступника керівника Київської обласної прокуратури - ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає сімнадцять тисяч гривень;

- за ч. 4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає вісімсот п`ятдесят гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 850 гривень.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_6 , не пройшовши встановлену процедуру отримання водійського посвідчення, 02 листопада 2022 року, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , зі свого особистого мобільного телефону зайшов до мережі Інтернет, де знайшов оголошення про виготовлення бланків водійських посвідчень за плату.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що процедура отримання посвідчення водія передбачає закінчення курсів водіння по підготовці водіїв для отримання водійського посвідчення, проходження медичного огляду, складання іспитів у сервісному центрі МВС вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія на власне ім`я.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на пособництво у підробленні посвідчення водія, ОСОБА_6 шляхом надсилання повідомлень надав невстановленій особі, свої анкетні дані, а саме: прізвище, ім`я та по-батькові, дату та місце народження, особистий підпис, та фотознімок, а також пообіцяв придбати завідомо підроблене посвідчення водія після його виготовлення, тим самим, сприяючи особі, у підробці посвідчення.

Так, невстановлена особа у невстановленому місці умисно виготовила підроблене посвідчення водія, яке надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме бланк посвідчення водія, НОМЕР_1 виданий 02.11.2022 року ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_6 , який не відповідає за способом та спеціальними елементами захисту аналогічних бланків посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу на території України.

08 листопада 2022 року о 10 годині 23 хвилину, невстановлена особа, за допомогою служби доставки «Нова Пошта» передала ОСОБА_6 підроблене посвідчення, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданий 02.11.2022 року ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_6 , що посвідчує право керування транспортними засобами категорії «А,В» для його особистих потреб, за що останній заплатив грошові кошти у сумі 9 200 гривень.

Крім того, 05.01.2023 року о 20 годині 53 хвилини, ОСОБА_6 , будучи учасником дорожнього руху, як водій транспортного засобу, автомобіля «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Анатолія Солов`яненка, смт. Козин, Обухівського району, Київської області, з метою перевірки документів особи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про національну поліцію» був зупинений працівникам ВРПП Обухівського РУП ГУНП в Київській області.

Під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівника поліції, щодо надання йому документів на транспортний засіб, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 02.11.2022 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_6 , котре за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу, а є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, діючи умисно, з метою створити перед працівникам поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та відповідно і з цим права на керування транспортними засобами категорії «В» і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням Правил дорожнього руху (ст.126 КУпАП), ОСОБА_6 надав працівникам ВРПП Обухівського РУП ГУНП в Київській області завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 02.11.2022 року ТСЦ 0541, із його особистими анкетними даними та фотокарткою, яке не відповідає за способом та спеціальними елементами захисту аналогічних бланків посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу на території України, тобто використав його.

На вказаний вирок заступник керівника Київської обласної прокуратури - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить змінити оскаржуваний вирок у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та визначити ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити обвинуваченому покарання у виді у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що санкцією ч. 1 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до 6 місяців, або обмеженням волі на строк до 2 років. Санкцією ч. 4 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до 6 місяців, або обмеженням волі на строк до 2 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Однак, при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд не міг вийти за межі санкції ч. 1 ст. 358 КК України, яка передбачає більш суворе покарання та повинен був застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки за ч. 1 ст. 358 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 вже призначено максимальне покарання, передбачене санкцією вказаної статті, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте суд застосував принцип повного складання призначених покарань, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Обвинувачений та його захисник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, а тому, з урахуванням думки прокурора та з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд без їх участі, оскільки неприбуття вказаних учасників кримінального провадження не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та його позицію в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0000017 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури - ОСОБА_7 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів кримінального провадження, після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та надав пояснення щодо обставин його вчинення, за згодою учасників судового провадження, з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився лише допитом обвинуваченого ОСОБА_6 і дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Проте вказані вимоги кримінального процесуального закону при ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом були порушені.

Переглядаючи вказане судове рішення в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, з огляду на таке.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання призначив останньому покарання в межах санкцій ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно положень ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Проте, в порушення вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, а саме за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. та за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п"ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., безпідставно визначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом застосування принципу повного складання призначених покарань у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п"ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17850 грн., тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню, оскільки вийшов за межі встановлені санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, яка передбачає більш суворе покарання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку, оскільки призначення обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом застосування принципу повного складання призначених покарань за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України призвело до погіршення становища обвинуваченого, так як розмір визначеного судом остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень був визначений судом без урахування положень ч. 2 ст. 70 КК України, згідно якої при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання, а відтак остаточне покарання призначене ОСОБА_6 у виді штрафу не могло перевищувати однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 грн., яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 358 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури - ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України змінити в частині застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за ч. 4 ст. 358 КК України більш суворим, призначеним за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: ________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3