Справа № 573/739/23
Номер провадження 1-кп/573/96/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

педагога ОСОБА_12 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля в дистанційному провадженні (в режимі відеоконференції) з Ковпаківським районним судом м. Суми та Сумським слідчим ізолятором кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 лютого 2023 року за №0000103 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Жолобок Сумського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , освіта середня, неодруженого, непрацюючого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, раніше судимого: 1) вироком Білопільського районного суду Сумської області від 03 січня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України,

2) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року, який набрав законної сили 05 вересня 2023 року за ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 186 КК України на підставі ч. 1 ст. 70, ст. ст. 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

І. Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за корисливі злочини, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливого кримінального правопорушення, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

У ніч на 07 лютого 2023 року, у точно не встановлений час ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив скоїти крадіжку майна з домогосподарства АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення, ОСОБА_4 , користуючись відсутністю поруч власника майна та сторонніх осіб, тобто діючи таємно, повторно 07 лютого 2023 року у нічний час, точної години не встановлено, підійшов зі сторони городу до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 , відкрив металевий гачок та проник на подвір`я.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 підійшов до сараю, зірвав з вхідних дверей навісний замок та проник у середину приміщення, де переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна, діючи таємно викрав тример бензиновий торговельної марки «Narva», модель CG-4500, придбаний новим 10 липня 2021 року, бувший у користуванні, у гарному стані, вартістю станом на 07 лютого 2023 року відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-23/2424-ТВ від 24 лютого 2023 року 2 578 грн.

Викрадене майно ОСОБА_4 виніс за межі домоволодіння, отримавши реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки у сумі 2 578 грн.

Виконуючи вищевказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільно небезпечний характер, передбачав та бажав настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у вигляді спричинення матеріальної шкоди потерпілій, тобто діяв з прямим умислом.

ІІ. Позиція обвинуваченого

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. На підставі ст. 63 Конституції України відмовився надавати показання з приводу обвинувачення.

ІІІ. Позиція захисту

Захисник ОСОБА_5 просив ухвалити виправдувальний вирок, мотивуючи відсутністю в матеріалах кримінального провадження достатніх доказів на підтвердження причетності обвинуваченого на вчинення крадіжки.

ІV. Позиція прокурора

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Просив призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим та попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року, визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

V. Позиція потерпілої

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що обвинувачений ОСОБА_4 є онуком її двоюрідного брата. Раніше часто бував у неї вдома та допомагав по господарству. Підтримувала з ним добрі стосунки, жаліла, кормила. Вранці 07 лютого 2023 року виявила, що хвіртка, через яку здійснюється вихід з двору на город, відкрита. На вхідних дверях сараю вирвана і вставлена на місце скоба з навісним замком, а з приміщення сараю зникла бензокоса, яка була підвішена до стелі. Окрім ОСОБА_4 та ОСОБА_13 ніхто до неї додому не приходив. Переконана, що крадіжку вчинив обвинувачений, так як напередодні він удень був у неї, заходив у сарай, а також ночував. Після 07 лютого 2023 року останній у неї вдома не з`являвся. Пізніше на автовокзалі в м. Суми зустріла двох жінок з с. Калинівка. Одна з них розповіла, що її син купив бензокосу, яку викрали в с. Жолобок. Вислухавши жінку, повідомила, що крадіжка вчинена з її домогосподарства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_6 поклалася на розсуд суду. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, так як викрадене майно їй повернуте працівниками поліції.

VІІ. Показання свідків

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що на початку лютого 2023 року син ОСОБА_14 повідомив їй, що його товариш продає бензокосу за 1 500 грн. Син запевнив, що хоча бензокоса й крадена, але проблем не буде. Погодившись, дала сину свою кредитну картку, з якої він у банкоматі в селищі Миколаївка зняв необхідну суму готівкою, після цього поїхав у лісосмугу в с. Жолобок, де йому передали бензокосу. Згодом їй зателефонувала дільничний офіцер поліції і попросила видати вказану бензокосу, що вона й зробила. Після цього на автовокзалі в м. Суми у неї зав`язалася розмова з жінкою, якій вона розповіла, що її син купив викрадену в с. Жолобок бензокосу, через що у них тепер виникли проблеми. На це жінка повідомила, що проживає в с. Жолобок і бензокоса була викрадена з її домогосподарства. У подальшому ОСОБА_14 розповів їй, що купив бензокосу у ОСОБА_4 , який є родичом потерпілої.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_8 показав, що в холодну пору року, точного часу не пам`ятає ОСОБА_4 запропонував йому купити мотокосу. Погодившись, зустрівся з обвинуваченим у лісосмугі біля с. Жолобок, де передав останньому гроші в сумі 1 500 грн в обмін на мотокосу. Де ОСОБА_4 її взяв не питав. Через деякий час цю мотокосу у них з дому забрали працівники поліції, в яких була квитанція про придбання та гарантійний талон з номером

Свідок ОСОБА_9 показав, що, потерпіла ОСОБА_6 є його матір`ю, ОСОБА_4 сином троюрідного брата. У вчиненні крадіжки підозрює тільки обвинуваченого, так як останній часто бував у нього вдома, допомагав по господарству, заходив у сарай, де висіла підвішена до стелі мотокоса. Напередодні виявлення зникнення мотокоси, ОСОБА_4 ремонтував скобу для навісного замка на вхідних дверях сараю, дві ночі ночував, а потім не з`являвся.

VІІІ. Досліджені судом письмові докази

Відповідно до протоколу про прийняття заяви ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20 лютого 2023 року, 07 лютого 2023 року близько 10 години з її домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 викрадено бензокосу марки «Narva» модель CG-4500 (а. с. 142).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, 20 лютого 2023 року о 12 годині 36 хвилин на підставі заяви ОСОБА_6 до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за фактом викрадення невстановленою особою шляхом зриву навісного замку з приміщення сараю домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 тримеру бензинового торговельної марки «Narva» модель CG-4500 (а. с. 138).

У відповідності з протоколом огляду місця події з додатком у виді фототаблиці, 20 лютого 2023 року в період часу з 11:20 до 12 години у домогосподарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , з письмового дозволу ОСОБА_6 проведено огляд, в ході якого встановлено, що до домашнього погребу прибудована господарська споруда приміщення сараю, вхід до якого здійснюється через дерев`яні двері, які на час огляду зачинені на навісний замок. На дверях є металева ручка, над якою прикріплена металева дужка для замикання навісного замку. На лівому одвірку навпроти металевої дужки наявні отвори та пошкодження деревини. Під час огляду нічого не вилучалося (а. с. 147-154).

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 20 лютого 2023 року, вона бажає добровільно видати тример бензиновий марки «Narva» модель CG-4500, серійний номер , який придбав її неповнолітній син ОСОБА_8 у січні-лютому 2023 року (а. с. 155).

Згідно з протоколом огляду місцевості від 20 лютого 2023 року, біля будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 добровільно видала тример бензиновий марки «Narva» модель CG-4500, серійний номер (а. с. 156-160).

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-23/2424-ТВ від 24 лютого 2023 року вартість тримера бензинового торговельної марки «Narva» модель CG-4500 станом на 07 лютого 2023 року становить 2 578 грн (а. с. 176-179).

VІІІ. Правова оцінка та мотиви суду

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, оцінюючи показання свідків сторони обвинувачення - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в судовому засіданні показали, що в грудні 2022 року в вечірній час ОСОБА_4 хотів переночувати в ОСОБА_10 , але йому хтось зателефонував, після чого обвинувачений пішов у невідомому напрямку, суд відповідно до положень ст. 85 КПК України визнає їх неналежними доказами, оскільки вони жодним чином не підтверджують та не спростовують обставини, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні. На запитання захисника ОСОБА_5 вказані свідки повідомили, що з приводу крадіжки бензинового тримера у ОСОБА_6 їм нічого не відомо.

Надаючи оцінку іншим доказам, які були надані стороною обвинувачення, суд визнає їх належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими та зауважує при цьому, що жодний доказ по справі сторона захисту не просила визнати недопустимим.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо причетності до вчинення крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_6 , суд вважає неспроможними і не приймає до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, встановленим під час розгляду справи в суді. Його винуватість у скоєнні вказаного кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не викликають сумнівів у їх правдивості, оскільки є послідовними, узгоджуються між собою та відповідають обставинам справи, тому суд бере їх за основу при ухваленні вироку. При цьому суд виходить також з того, що вищевказані свідки були допитані на підставі ст. ст. 65-66, 95-96, 315 та 352 КПК України, під присягою та попереджені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384-385 КК України.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оговорюють обвинуваченого ОСОБА_4 з метою уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України даних стосовно вказаних свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, в ході судового розгляду справи не надано. Та обставина, що свідок ОСОБА_8 був засуджений разом з ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення проти власності не є безумовним доказом того, що в цій справі він надає неправдиві показання проти обвинуваченого. З цих підстав суд приходить до висновку про безпідставність тверджень сторони захисту щодо сумнівності показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Щодо доводів адвоката ОСОБА_5 про те, що показання свідка ОСОБА_7 є показаннями з чужих слів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Таким чином, показанням із чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи.

Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні ст. 97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до ст. 97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Зі змісту показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що вони стосуються не тільки певного факту, який став відомий їй зі слів сина, а більшою мірою відносяться до обставин кримінального провадження, які вона безпосередньо сприймала і які логічно узгоджуються та доповнюють інші відомості з приводу обставин події кримінального правопорушення.

Разом з цим суд відмічає, що висновки про доведеність вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не ґрунтуються лише на твердженнях, переказаних свідком ОСОБА_7 щодо обставин скоєного кримінального правопорушення. Вказаний свідок лише повідомив суду про обставини, очевидцем та учасником яких він безпосередньо був. Крім того, ці обставини суд установив на підставі інших доказів, у тому числі на підставі протоколів слідчих дій.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_7 є допустимими з урахуванням критеріїв, передбачених п. п. 3, 4 ч. 2 та ч. 6 ст. 97 КПК України.

Заперечення ОСОБА_4 про те, що потерпіла ОСОБА_6 та її син - свідок ОСОБА_9 обмовляють його, суд також оцінює критично, так як будь-якого сенсу робити це, враховуючи відсутність будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого, у потерпілої та свідка немає.

Про наявність у обвинуваченого умислу, спрямованого на таємне викрадення майна з проникненням у інше приміщення, свідчить вся його наступна поведінка, зокрема, про свої дії він нікому не повідомляв, зберігав викрадене майно та в подальшому продав його в умовах таємності, в лісосмузі один на один своєму знайомому. За таких обставин суд вважає абсолютно доведеним, що обвинувачений проникав до сараю, що належить потерпілій ОСОБА_6 , і заволодів майном з корисливих мети і мотиву.

Те, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та не надав жодних пояснень щодо пред`явленого йому обвинувачення, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Надані стороною обвинувачення докази у сукупності доводять вчинення обвинуваченим злочину.

Водночас суд відмічає, що судовий розгляд цього кримінального провадження, проведений з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Виходячи з вищенаведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні поза розумними сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину та після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Особу обвинуваченого, який раніше судимий, маючи не зняту та не погашену судимість за скоєння умисного злочину проти власності на шлях виправлення не став та скоїв новий умисний злочин проти власності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується негативно як особа, яка веде аморальний спосіб життя, схильний до вчинення різного роду правопорушень (а. с. 184-199).

Також суд враховує думку потерпілої, яка у судовому засіданні зазначила, що у зв`язку з поверненням працівниками поліції викраденого в неї майна, претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має та при призначенні йому покарання покладається на розсуд суду.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховуючи обставини справи, відсутність пом`якшуючих покарання обставини, наявність однієї обставини, що обтяжує покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який вчинив злочин під час іспитового строку, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків, що настали, думки потерпілої, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді позбавлення волі.

Разом з цим суд враховує, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив після постановлення вироку Білопільського районного суду Сумської області від 03 січня 2023 року та до його засудження вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року (а. с. 190-191).

При ухваленні вироку Ковпаківським районним судом м. Суми враховано, що ОСОБА_4 вчинив злочини у період відбування покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 03 січня 2023 року та у зв`язку з цим призначено покарання з урахуванням положень ст. 71 КК України у виді 7 років 1 місяця, як засуджений має відбувати з дня затримання, тобто з 10 лютого 2023 року (а. с. 193-199).

Таким чином, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 застосуванню підлягають положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки дане кримінальне правопорушення він вчинив до постановлення попереднього вироку.

На думку суду, таке покарання є справедливим, достатнім, сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Оскільки майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_6 , відшкодована на стадії досудового розслідування у повному обсязі, цивільний позов останньою не заявлявся (а. с. 156).

На підставі ст. 100 КПК України речовий доказ - тример бензиновий торговельної марки «Narva» модель CG-4500, що належить ОСОБА_6 , залишити останній, скасувавши ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду від 22 лютого 2023 року (а. с. 161, 164-165).

Під час досудового розслідування проводилася судово-товарознавча експертиза, вартість якої становить 566 грн 34 коп. (а. с. 175). Відповідно до вимог ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

В ході досудового розслідування запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не застосовувався. Клопотання про обрання йому запобіжного заходу від учасників кримінального провадження не надходили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим та попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбутого покарання ту частину покарання, яка відбута ним за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року, тобто за період з 10 лютого по 18 жовтня 2023 року

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 34 копійки процесуальних витрат.

Скасувати арешт майна з тримера бензинового торговельної марки «Narva» модель CG-4500, застосований ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 22 лютого 2023 року.

Речовий доказ - тример бензиновий торговельної марки «Narva» модель CG-4500 залишити потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя