УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 505/1017/22

провадження № 51-7200ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженню № 0000124 від 26 квітня 2022 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного суду, який ухвалою від 27 листопада 2023 року у відкритті апеляційного провадження на зазначену вище ухвалу слідчого судді відмовив.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування вимог посилається на правовий висновок, відображений в ухвалі об`єднаної палати касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18, де стверджує про наявність підстав для відступу від нього та формування нового висновку наступного змісту: «оскільки ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, слід дійти висновку, що положення п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна».

Крім того, на обґрунтування доводів касаційної скарги ОСОБА_4 посилається на мотиви до передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відображені в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 760/5570/22.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК.

Відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК. З огляду на імперативний спосіб регулювання кримінальних процесуальних відносин перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці законності ухвали слідчого судді лише у випадках, якщо слідчий суддя постановив рішення не передбачене кримінальним процесуальним законом, оскільки право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК (висновок про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, провадження № 13-19кс18).

Натомість постановлення слідчим суддею ухвали про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна, недвозначно врегульоване кримінальними процесуальними нормами, викладеними в статтях 173, 174 КПК. Неможливість оскарження такого рішення в апеляційному порядку безпосередньо виходить з приписів ст. 309 цього Кодексу.

Отже, суддя апеляційного суду, дотримуючись вимог ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов вірного висновку про те, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна не підлягає перегляду в апеляційному порядку, з огляду на що відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Серед іншого, суд врахував посилання в апеляційній скарзі на постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 березня 2023 року по справі № 760/5570/22, та обґрунтовано зважив на той факт, що ухвалою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року зазначене касаційне провадження було закрито у зв`язку із відмовою прокурора від касаційної скарги.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що апеляційна скарга подана на ухвалу слідчого судді, яка відповідно до приписів кримінального процесуального закону не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Зміст оскарженої ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 372, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою, обґрунтованою та такою, що не містить будь - яких суперечливих тверджень.

Щодо доводів про наявність підстав для передачі провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

За доводами касаційної скарги колегія суддів не вбачає підстав до відступу від висновку про застосування норм права, визначеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18, оскільки відступ від таких висновків заснований на тлумаченні, яке фактично створює нову норму права, про яку не йдеться в тексті кримінального процесуального закону.

Колегія суддів враховує, що ухвалою об`єднаної палати Верховного Суду від 28 листопада 2023 року у справі № 569/19829/21 матеріали провадження повернуто на розгляд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду за відсутності підстав для відступу від висновку про застосування норм права, передбачених статтями 174, 309 КПК, викладеного в ухвалі об`єднаної палати Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18.

Враховуючи викладене вище, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає чинності з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3