Справа № 308/255/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря с/з - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження № 0001226 від 02.09.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новоселівки Ясиноватського району Донецької області, громадянки України, з неповною середньою освітою, одруженої, тимчасово не працюючої, мешканки АДРЕСА_1

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1,3,4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту затвердженого 29 грудня 2016 року ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, органом досудового розслідування встановлено , що в липні місяці 2012 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного та незаконного збагачення шляхом отримання державної соціальної допомоги у збільшеному розмірі в Управлінні соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації як опікун неповнолітніх дітей, схилила свою доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до надання згоди на позбавлення її батьківських прав та відмови від дітей: ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на що ОСОБА_8 будучи переконаною в щирості намірів ОСОБА_7 піклуватися про вищевказаних дітей, погодилася.

13.07.2012 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , було засвідчено заяву ОСОБА_8 , згідно якої остання надає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також про розгляд справи в суді про позбавлення її батьківських прав без її участі. Вказану заяву зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1550 від 13 липня 2012 року.

У подальшому, Ужгородським міськрайонним судом роглянуто цивільну справу №712/9102/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна для малолітніх та матеріалах цивільної справи 308/2754/13-ц за позовом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , третя особа - служба у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_8 про стягнення аліментів. Згідно з рішенням суду від 20.11.2012 року позов задоволено частково, та позбавлено ОСОБА_8 батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та залишити вказаних дітей на проживанні при ОСОБА_7 .

На підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації від 04.02.2013 року № 28 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена опікуном над дітьми: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що набули правовий статус дітей позбавлених батьківського піклування на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2012 року № 712/9102/12 про позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_8 , 1979 року народження.

Всупереч вимог ст. 67 ЦК України та ст. 249 СК України, згідно яких опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, дбати про його виховання, навчання, навчання та розвиток, зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, вчиняти правочини від мені та в інтересах підопічного, а також зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, у лютому та в серпні 2013 року, у березні та у вересні 2014 року, у березні та у вересні 2015 року, а також у березні 2016 року ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою отримання державної соціальної допомоги в Управлінні соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації на дітей, які знаходяться під її опікою, а саме: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , заповнила заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 96, зокрема, вказала, призначення допомоги - допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, тобто, внесла завідомо неправдиві відомості, оскільки усвідомлювала, що обов`язки опікуна не виконує, а вказані діти фактично проживають разом із своєю біологічною матір`ю - ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_7 усвідомлюючи, що вказані відомості не відповідають дійсності, підписала вказану заяву, ствердивши правильність викладених у ній відомостей та навмисно завідомо знаючи , що зазначена заява є підробленою, використала її та надала заяву представникам Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації для призначення їй допомоги.

Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації на основі поданих ОСОБА_7 документів, а саме заяв про призначення усіх видів соціальної допомоги., компенсацій, субсидій та пільг, форма яких затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року №96 прийнято рішення щодо призначення державної соціальної допомоги від 25.02.2013 року, від 16.08.2013 року, від 28.03.2014 року, від 18.09.2014 року, від 04.03.2015 року, від 14.09.2015 року, від 09.03.2016 року.

У подальшому на основі вищевказаних рішень, починаючи з лютого 2013року по вересень 2016 року Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації нарахована та виплачена державна соціальна допомога ОСОБА_7 у розмірі 537 024, 32 грн.

В результаті вищевикладеного, ОСОБА_7 , незаконно, шляхом обману представників Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації, з корисливих мотивів, на підставі повідомленого та умисно поданих завідомо підроблених документів, в період з лютого 2013 року по вересень 2016 року заволоділа бюджетними коштами в розмірі 537 024. 32 гривень, які отримала шахрайським шляхом в якості державної соціальної допомоги, чим спричинила шкоду інтересам, держави, в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації на загальну суму 537 024, 32 гривень.

Орган досудового слідства в обвинувальному акті зазначає, що таким чином, Брежинська вчинила: підроблення та складання іншого офіційного документа та кваліфікує її дії за ч.1 ст. 358 КК України, підроблення та складання іншого офіційного документа, вчинене повторно та кваліфікує її дії за ч.3 ст. 358 КК України, використання завідомо підробленого документа та кваліфікує її дії за ч.4 ст. 358 КК України, заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому та кваліфікує її дії за ч.4 ст. 190 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнала , показала, що приблизно з кінця 2012 року офіційно є опікуном п"яти неповнолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від яких відмовилася їхня мати ОСОБА_8 - її донька. Опікуном вона стала за рішенням Ужгородського міськрайонного суду, після того, як її донька ОСОБА_8 самостійно відмовилася від власних дітей, про що написала заяву у нотаріуса. Діти весь час проживають з нею, лише інколи спілкуються з матір"ю і батьком, оскільки ті проживають поряд. Для отримання допомоги на утримання дітей вона починаючи з лютого 2013 року кожні шість місяців подавала до соцзахисту заяви, які допомагали їй писати ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Виплати на дітей вона отримувала до березня 2017 року, а потім коли вона хотіла продовжити виплату таких, правоохоронні органи звинуватили її у тому, що вона неправомірно отримує такі виплати. Вона належним чином здійснює виховання дітей та догляд за ними, діти ходять у школу, ночують та харчуються діти виключно у неї. Жодного випадку щоб діти йшли ночувати до матері не було.

Допитана у судовому засіданні представник потерпілого - ОСОБА_16 у судовому засіданні показала, що факти наведені в обвинувальному акті підтверджує. Зазначила, що починаючи з лютого 2013року по вересень 2016 року за заявами ОСОБА_7 . Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації ОСОБА_7 нарахована та виплачена державна соціальна допомога у розмірі зазначеному в обвинувальному акті.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона проживала і проживає зі своєю бабусею - ОСОБА_7 . З мамою не проживала, і мати не опікувалася нею з самого народження. З бабусею проживали та проживають також її брати та сестри. Всі вони проживають у бабусі змалку. Будинок у якому вони проживають має три кімнати та коридор, ванна кімната. Вона проживає у одній кімнаті разом з двома сестрами, а хлопці проживають у іншій кімнаті. Бабуся їх усім забезпечує: одягом, харчуванням. У матері вони ніколи не ночували хоча і спілкуються із нею.

Допитана в судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_17 . ОСОБА_8 показала, що вона і всі її брати і сестри змалку жили в бабусі - ОСОБА_7 . З мамою ніхто не жив, навіть не ходили до неї, деколи розмовляли з нею. Бабуся їх всім забезпечувала і забезпечує. У її будинку три кімнати, де вони проживають, кожний має власне ліжко. Батьки їм не купують нічого.

Допитана в судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_17 . ОСОБА_11 показала, що вона з сестрами та брати проживають з бабусею - ОСОБА_7 . Бабуся добре за ними дивиться, у них є все що їм потрібне. Вона проживає у кімнаті з сестрами. До матері з батьком не ходить, навіть не пам"ятає коли була у них, і батьки ними не цікавляться, лише декілька разів дарували щось.

Допитаний в судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_17 . ОСОБА_12 показав, що проживає у бабусі - ОСОБА_7 у смт. Середнє, мр-н Іванівка. Ходить у школу. У бабусі також проживають його сестри. Він ходить до школи. Всім його забезпечує бабуся. З матір"ю і батьком спілкується, але жити з ними не хоче. Вони ним зовсім не цікавляться. Всі речі, які йому необхідні для школи, одяг, харчування все йому купує бабуся.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_8 , 1979 року народження, показала, щощо обвинувачена є її матір"ю. Коли вони з чоловіком будували свій будинок то проживали у її матері. Це було більше 10 років тому. Там же проживали і її діти. Коли вони, побудували будинок то з чоловіком переселилися туди, але діти залишилися проживати з матір"ю і там постійно проживають і на теперішній час. Більше 10 років вона з чоловіком проживає окремо від дітей, і дітьми весь час займається її мати. Матір за ними постійно доглядає та купляє усе необхідне. До дітей не ходить тому, що уже тривалий час як посварилася з матір"ю, оскільки просила у неї гроші, а мати їй не дала грошей, з тих пір вони не розмовляють. Дітям подарунків не купляє , бо немає грошей. Діти з нею розмовляють, але у неї не ночують.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що обвинувачена є його тещею. Діти весь час проживали і проживають із нею. Діти ночують та харчуються у своєї баби. Вона також отримує соціальну допомогу як опікун , а тому усе необхідне їм купляє і забезпечує їх. ОСОБА_7 добре виконувала обов"язки опікуна, у неї є всі умови для дітей. Показав, що зараз в судовому засіданні говорить правду, а під час досудового розслідування обмовив тещу і говорив неправду про неї.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що працює начальником служби у справах дітей Ужгородської РДА. ОСОБА_7 була призначена опікуном своїх неповнолітніх онуків: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Службою у справах дітей щорічно проводилися перевірки виконання опікуном своїх обов`язків. Жодних порушень з боку опікуна ОСОБА_7 виявлено не було. Встановлено, що діти проживають у бабусі, але мають доступ і до будинку матері.яка проживає недалеко. Фактів, що діти проживають з матір"ю не було встановлено. Умови проживання для дітей у ОСОБА_7 хороші. При проведенні перевірки педіатр повідомила, що дітей коли вони хворіли приводили до лікаря і бабуся і мати дітей. До 2016 року з боку матері будь-яких скарг до опікуна не було. Згодом у 2016 році мати дітей просила поновити її батьківські права.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що з ОСОБА_7 проживає у одному селі. Знає, що діти її доньки ОСОБА_21 з народження проживають з ОСОБА_7 .. ОСОБА_21 за дітьми не дивиться, всі обов`язки щодо виховання та утримання дітей виконує ОСОБА_7 , щоб мати дітей опікувалася дітьми вона не бачила. Повідомила, що писати і читати не вміє. Зазначила, що під час допиту вона не говорила слідчому, що діти проживають з матір"ю, тому що це неправда.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 повідомила, що у 2015-2016 рр. вона працювала в Управлінні соціального захисту. Де фактично проживали діти над якими встановлено опіку їй не відомо. У таборі вона ні разу не була. Згідно поданих документів діти проживають з опікуном - ОСОБА_7 , яка отримувала відповідну соціальну допомогу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 повідомив, що чоловік обвинуваченої є його рідним братом. Може показати, що діти проживали з матір"ю, а бабуся дітей - ОСОБА_7 отримувала виплати на дітей. Діти проживали у неї у поганих умовах.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показала, що ОСОБА_7 є її близькою родичкою та відмовилася давати покази на підставі ст. 63 Конституції України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що є сусідкою ОСОБА_7 і може підтвердити, що діти завжди проживали з бабусею, в тому числі у 2013-2016 рр. ОСОБА_7 завжди добре дивилася за дітьми, забезпечувала їм всі умови для проживання та розвитку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_7 , а її чоловік - її дядько. Оскільки, вона є сусідкою вона безпосередньо бачила та може підтвердити, що діти у 2013-2016 р.р., як і до цього періоду і після проживали і проживають з бабусею ОСОБА_7 та дідусем. Люди говорили, що ОСОБА_7 також отримувала допомогу на дітей як опікун. За дітьми ОСОБА_7 дивиться добре, вони мають усе необхідне.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показала, що проживає в одному селі з ОСОБА_7 та інколи заходить до неї у гості. Може підтвердити, що діти у 2013-2016рр. проживали у ОСОБА_7 та її чоловіка, тобто у бабусі з дідусем, у добрих умовах. Також знає, що дідусь та бабуся отримували допомогу на утримання дітей як опікуни.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 показав, що у 2013-2016 рр. діти проживали з бабусею і дідусем. Бабуся ОСОБА_7 отримувала соціальну допомогу на онуків як опікун. Свої обов`язки як опікун виконувала добре, діти проживали у хороших умовах та були забезпечені всім необхідним.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показав, що він є чоловіком обвинуваченої та підтверджує, що діти їхньої доньки проживали весь час у них. Його дружина є опікуном онуків та отримувала відповідну соціальну допомогу від держави, яку допоміг оформити його брат - ОСОБА_30 . Для проживання дітей ними облаштовано всі умови, його дружина належним чином доглядала за дітьми та виховувала їх. Донька ними не опікувалася.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показала, що проживає із обвинуваченою в одному селі і знає все про всіх односельців, зокрема, що діти живуть з матір"ю, оскільки там їх там бачила. Але також знаю , що бабуся дітей ОСОБА_7 бере участь в їх утриманні, багато чого їм купує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 показав, що проживає із обвинуваченою в одному селі вул. Л.Українки АДРЕСА_2 і знає все про всіх односельців, зокрема, що діти живуть з матір"ю, оскільки там їх бачив. Ходять до бабусі. Всі витрати по утриманню дітей несе мати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 показала, що проживає із обвинуваченою в одному селі вул. Л.Українки АДРЕСА_2 і знає все про всіх односельців. Їй відомо, що діти проживають з матір"ю, в її будинку та спілкуються з нею, всюди їх бачила. Також їй відомо, що мати дітей їх всім забезпечує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 показав, що проживає із обвинуваченою в одному селі і знає все про всіх односельців, зокрема, діти проживали і з матір"ю - ОСОБА_35 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_36 показав, що проживає із обвинуваченою в одному селі і знає діти жили протягом 2014-2016 років з мамою, а не з обвинуваченою, але, зі слів матері дітей, виплати на дітей отримувала бабуся.

Також в ході судового розгляду дослідженні надані стороною обвинувачення докази, а саме: інформацію з Ужгородської районної державної адміністрації що стосуються отримання ОСОБА_7 допомоги на дітей, які знаходяться під опікою чи піклуванням.

Так, згідно листа Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА від 05.10.2016 року №19755/01-19, повідомило Ужгородське РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує допомогу на дітей, які знаходяться під опікою чи піклуванням з 01.02.20213 року (копія рішення та заяви додано до листа). На даний час під її опікою знаходиться п`ятеро неповнолітніх дітей.

До вказаного листа Управлінням соціального захисту додано копії документів, які містяться в особовій справі про призначення та проведення виплати державної соціальної допомоги та повідомлено, що остання дата звернення ОСОБА_7 відповідно до її заяви 03.03.2016 року.

Судом досліджено долучені до вищевказаного листа документи, зокрема:

1) заяву ОСОБА_7 від 16.01.2013 року на ім`я в.о. голови Ужгородської РДА та голови органу опіки та піклування про призначення її опікуном її онуків, які залишились без батьківського піклування: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

2) заяву ОСОБА_7 від 04.02.2013 року на ім`я начальника служби у справах дітей Ужгородської РДА про те, що вона проти усиновлення її підопічних: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

3) висновок про стан здоров`я ОСОБА_7 від 05.02.2013 року;

- акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що начальником ССД - ОСОБА_37 та завідувачем сектору опіки та піклування ОСОБА_38 з метою підготовки висновку про можливість призначення опіки проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що за вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_7 , а також ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , для яких створені належні умови для розвитку та виховання.;

4) рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.11.2012 року у справі № 712/9102/12 згідно якого ОСОБА_8 22.02.1979 року позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яких залишено на проживання при ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

5) розпорядження голови Ужгородської РДА від 04.02.2013 року № 28 про надання статусу дітей, позбавлених батьківського піклування та встановлення опіки над ними відповідно до якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 надано статус дітей позбавлених батьківського піклування та призначено ОСОБА_7 мешканку АДРЕСА_1 опікуном над вказаними дітьми позбавленими батьківського піклування;

- рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2013 року у справі № 308/2754/13, згідно з яким задоволено позов ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 до ОСОБА_8 , третя особа - служба у справах дітей Ужгородської РДА, про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 350 (триста п`ятдесят) грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 19.02.2013 року до досягнення ними повноліття.

Також судом досліджено лист служби у справах дітей від 12.10.2016 року №976/01-07 наданих слідчому Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, у якому служба у справах дітей Ужгородської РДА зазначила, що у процесі руху кадрового забезпечення служби у справах дітей впродовж 2013-2016 рр. об`єктивної відповіді з приводу конкретних осіб, що опрацьовували матеріпли та проводили роботу покладену на них відповідно до їх службових обов`язків, з сім`єю ОСОБА_39 в період призначення опіки надати немає можливості. Відповідно до чинного законодавства служба у справах дітей не може надати слідчому належним чином завірені копії наказів про прийняття чи звільнення посадових осіб, що працювали у службі протягом вищезазначеного періоду, позаяк кадрове забезпечення служби не входить до компетенції самої служби, а затверджується виключно розпорядженням голови райдержадміністрації. Протягом 2013-2016 рр. скарг та зауважень на поведінку опікуна ОСОБА_40 , а також її підопічних дітей до органу опіки та піклування не надходило. Остання перевірка умов проживання сім» опікуна ОСОБА_41 була здійснена 17.08.2016 року службою у справах дітей райдержадміністрації (комісійно) про що було складено відповідний акт. Також було отримано ряд інформаційних довідок з установ та організацій по факту стану утримання підопічних дітей вищезгаданої сім`ї. За результатом аналізу поданих документів встановлено, що опікун належним чином виконує покладені на нього обов`яки, турбується про долю дітей, переймається їх потребами.

До вказаного листа службою у справах дітей також долучено ряд документів, які досліджені судом, а саме:

1) акт обстеження умов проживання від 17.08.2016 року, з якого вбачається, що начальником ССД - ОСОБА_19 , завідувачем сектором ОП СДД - ОСОБА_42 , спеціалістом СДД- ОСОБА_43 , селищного голови - ОСОБА_44 з метою встановлення факту виконання/невиконання ОСОБА_7 її опікунських обов`язків проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 у ході якого ОСОБА_7 повідомила, що діти проживають разом з нею. Під час візиту працівників ССД всі були вдома. Діти розповіли, що проживають з бабою і ділом, а мати проживає навпроти, куди вони теж мають змогу навідуватися та спілкуються з нею.

2) довідку амбулаторії загальної практики - сімейної медицини ЦПМСД смт. Середнє від 01.09.2016 року № 75 надану на запит служби у справах дітей Ужгородської РДА від 10.08.2016 року « 754/01-07, згідно якої завідувач АЗПСМ повідомила, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , знаходяться під наглядом сімейного лікаря АЗПСМ смт. Середнє з діагнозом: здорові. Щорічно проходять медичне обстеження. На «Д» обліку не перебувають. Останній медичний огляд проходили 31.08.2016 року. Опікун ОСОБА_7 , мешканка АДРЕСА_1 , належно виконує свої обов`язки щодо забезпечення належного стану здоров`я дітей;

3) характеристику видану Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської області, за підписом селищного голови ОСОБА_45 , з якої вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_7 входять в тому числі підопічні: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згідно даної характеристики скарг на ОСОБА_46 від мешканців смт. Середнє до селищної ради не надходило. Селищна рада претензій та зауважень до поведінки ОСОБА_47 не має.

Судом досліджено також протокол тимчасового доступу до документів від 19.10.2016 року, з якого встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.10.2016 року в Управлінні соціального захисту населення Ужгородської РДА вилучено документи, які знаходяться в особовій справі ОСОБА_7 , в кількості 85 одиниць, в тому числі заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, які також досліджені судом, і щодо яких учасниками судового провадження зауважень не подавалося.

Також, судом досліджено протокол тимчасового доступу від 27.10.2016 року, з якого вбачається, що 18.10.2016 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду вилучено копії документів матеріалів цивільної справи №712/9102/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна на 30 арк., а також копії документів матеріалів цивільної справи № 308/2754/13-ц за позовом ОСОБА_7 , інтересах ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до ОСОБА_8 , третя особа - служба у справах дітей Ужгородської РДА, про стягнення аліментів на 51 арк.

Крім того, судом досліджено :

- протокол № 603т/10625/2-16 від 26.12.2016 року про результати спостереження за особою, у якому зазначено, що 26.12.2016 року в період з 13 год. 40 хв. по 14 год. 25 хв. оперуповноважений СКП Ужгородського РВП лейтенант поліції ОСОБА_48 , на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_49 про спостереження за особою від 22.11.2016 року, за участю УОС КП ГУНП в Закарпатській області, із застосуванням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження, провів спостереження за будинком за АДРЕСА_1 . У вказаному протоколі зазначено, що в ході проведення НСРД було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, у протоколі зазначено, що вищевказана громадянка тривалий час проживає за даною адресою та на момент проведення заходів по місцю проживання осіб віком до 18 років, а саме малолітніх осіб, які б повинні були проживати разом з вищевказаною не було. На момент проведення візуального спостереження було встановлено, що дані малолітні особи проживають в будинку навпроти, а саме: в доньки ОСОБА_7 , яка являється матір`ю даних малолітніх дітей;

- рапорт оперуповноваженого СКП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_50 від 26.12.2016 року № 602т/106/25/2-16 на ім`я в.о. начальника Ужгородського РВП. У вказаному рапорті оперуповноважений доповідає, що на виконання доручення слідчого відділення Ужгородського РВП за № 544т/106/25/2-16 від 29.11.2016 року відповідно до ухвали слідчого судді Апеляційного суду в Закарпатскій області за № 02000 від 22.11.2016 року надійшли зведення з УОС КП ГУНП в Закарпатській області за вхідними номерами 292т від 15.12.2016 року, 297 від 23.12.2016 року, та 300т від 26.12.2016 року, відповідно до яких встановлено, що на момент проведення візуального спостереження за будинком АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітні діти в такому не проживають;

- доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у порядку ст.. 40 КПК України № 544т/106/25/2-16 від 29.11.2016 року;

- відеодиск до вх. № 110м/01.12.2016 інв. № 17т від 30.11.2016 року;

- протокол № 601т/106/25/2-16 від 26.12.2016 року про результати спостереження за особою, у якому зазначено, що 26.12.2016 року в період з 11 год. 40 хв. по 12 год. 20 хв. оперуповноважений СКП Ужгородського РВП лейтенант поліції ОСОБА_48 , на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_49 про спостереження за особою від 22.11.2016 року, за участю УОС КП ГУНП в Закарпатській області, із застосуванням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження, провів спостереження за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканкою АДРЕСА_1 . У вказаному протоколі зазначено, що в ході проведення НСРД було встановлено, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч.4 ст. 358 та ч.4 ст. 190 КК України, а саме: як за місцем проживання так і за іншими місцями її відвідування не було помічено малолітніх осіб, які начебто повинні були бутив її помешканні та знаходитися поруч з нею так як вона є їхнім опікуном. Також в ході проведення візуального спостереження було встановлено, що малолітні особи проживають навпроти будинку ОСОБА_7 , а саме: в її доньки, яка являється матір`ю даних неповнолітніх дітей;

- рапорт оперуповноваженого СКП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_50 від 26.12.2016 року № 600т/106/25/2-16 на ім`я в.о. начальника Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатсткій області. У вказаному рапорті оперуповноважений доповідає, що на виконання доручення слідчого відділення Ужгородського РВП за № 545т/106/25/2-16 від 29.11.2016 року, відповідно до ухвали слідчого судді Апеляційного суду в Закарпатській області за № 01.999 від 22.11.2016 року надійшли зведення з УОС КП ГУНП в Закарпатській області за № 298т від 23.12.2016 року, № 293т від 15.12.2016 року та № 299т від 26.12.2016 року, відповідно до яких встановлено, що на момент проведення візуального спостереження за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканкою АДРЕСА_1 було встановлено, що в її помешканні малолітні діти разом з нею не проживають ;

- доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у порядку ст.. 40 КПК України № 545т/106/25/2-16 від 29.11.2016 року;

- відеодиск до вх.№ 111м/01.122016 інв. № 18т від 30.11.2016;

Заслухавши покази обвинуваченої, пояснення її захисника, покази свідків та дослідивши наявні у матеріалах справи докази , суд приходить до наступного.

Відповідно до частини 1,2 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цих Кодексом.

Згідно із статтею 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України, саме на прокурора, слідчого покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положеннями статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до вимог статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 2 статті 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1,3,4 ст. 358 КК України, а саме в тому, що ОСОБА_7 починаючи з лютого 2013 року заповнювала заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 96, у яких вказувала призначення допомоги на дітей над якими встановлено опіку чи піклування, до яких ОСОБА_7 внесла завідомо неправдиві відомості, оскільки усвідомлювала що вказані діти фактично проживають разом зі своєю біологічною матір"ю ОСОБА_8 , та використала зазначені завідомо підроблені заяви надавши такі представникам Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА.

Частиною 1 ст. 358 КК України, в тому числі, передбачена відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа.

Частина 3 ст. 358 КК України встановлює відповідальність за вчинення злочину повторно, а частина 4 ст. 358 КК України встановлює відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до Примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Для визнання документа офіційним він має відповідати таким ознакам:

1) його має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції;

2) він повинен мати визначену законом форму та містити належні реквізити;

3) зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер (підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків) чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності.

Офіційним документом може бути лише той документ, який відповідає всім характеристикам (ознакам), передбаченим приміткою до ст. 358 КК.

Одна з обов`язкових характеристик офіційного документу стосується особи, що може складати, видавати чи посвідчувати певний документ із указаною у примітці до ст. 358 КК інформацією. Такою особою може бути, зокрема, громадянин, в тому числі самозайнята особа, - однак лише у разі, якщо він (вона) має право складати, видавати чи посвідчувати документ у зв`язку з його (її) професійною чи службовою діяльністю.

Тобто за змістом примітки до ст. 358 КК документ, який складається, видається чи посвідчується громадянином, в тому числі самозайнятою особою, може бути визнаним офіційним у разі, якщо він:

а) містить певну інформацію, яка зафіксована на будь-якому матеріальному носієві та яка підтверджує чи посвідчує певну подію, явище або факт, який спричинив чи здатний спричинити наслідки правового характеру, або може бути використана як документ-доказ у правозастосовчій діяльності;

б) складається, видається чи посвідчується у зв`язку з професійною чи службовою діяльністю громадянина, у тому числі самозайнятої особи, якому (якій) законом надано право складати, видавати чи посвідчувати певний вид документу, що складений з дотриманням визначених законом форм та містить передбачені законом реквізити.

Зіставлення цих характеристик офіційного документа, передбачених у примітці до ст. 358 КК, з ознаками (характеристиками), які притаманні заяві про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 96, дозволяє дійти висновку про те, що заяві про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, яка складається громадянином, у тому числі самозайнятою особою, не має зв`язку з його (її) професійною чи службовою діяльністю.

Відсутність такого зв`язку свідчить про те, що у заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 96,відсутня одна з характеристик (ознак) офіційного документа, передбачених у примітці до ст. 358 КК як обов`язкова, а її відповідність іншим обов`язковим характеристикам (ознакам) офіційного документа, цього висновку не спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об"єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.09.2022 р. у справі №310/3772/20.

Тобто предметом злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 та 4 ст. 358 КК України, можуть бути лише офіційні документи.

В той же час, заява про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 96, не відповідає критеріям, встановленим до офіційних документів, оскільки вона не видається, не складається та не посвідчується уповноваженим органом чи особою яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити, - а заповнюється заявником особисто за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України. Крім того, заповнена заява згідно з її формою, передбаченою Порядком, не потребує погодження або затвердження будь-якою службовою особою або представником органу державної чи виконавчої влади, юридичною особою чи приватним підприємцем, не вимагає нотаріального посвідчення або посвідчення відповідною печаткою чи штампом.

Надані стороною обвинувачення, документи, а саме: заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 96, подані ОСОБА_7 підтверджують лише факт оформлення і отримання матеріальної допомоги. Жодних обставин, які підлягають доказуванню у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень ОСОБА_7 дані документи не містять, тобто не містять ознак офіційного документа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 не вчиняла інкриміновані їй кримінальні правопорушення , передбачені ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України, оскільки дії обвинуваченої не були спрямовані на підробку офіційного документу та подальше його використання .

Що стосується пред"явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а саме заволодіння бюджетними коштами в період з лютого 2013 року по вересень 2016 року в розмірі 537024,32 грн., шляхом обману представників Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА, з корисливих мотивів, на підставі повідомленого та умисно поданих завідомо підроблених документів, суд зазначає наступне.

Статтею 190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Частиною четвертою статті 190 КК України передбачена відповідальність за шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі.

Статтею 190 КК України, обман і зловживання довірою передбачені як самостійні (альтернативні) способи вчинення шахрайства.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.

Зловживання довірою - це використання винним відносин довіри, які є основою правовідносин або існують в особистих стосунках, вчинене з метою протиправного заволодіння чужим майном. При цьому зловживання довірою є другорядним по відношенню до обману, але не втрачає свого самостійного значення як спосіб заволодіння майном при шахрайстві.

ОСОБА_7 інкримінується надання неправдивих відомостей щодо виконання нею обов`язків опікуна відносно неповнолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо яких вона обов`язки опікуна не виконує, оскільки такі проживають зі своєю біологічною матір`ю - ОСОБА_8 .

Разом з тим, таке твердження органу досудового розслідування не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження і жоден з доказів наданих стороною обвинувачення не підтверджують ті обставини, що ОСОБА_7 в період з лютого 2013 року по вересень 2016 року заволоділа бюджетними коштами в розмірі 537024,32 грн., шляхом обману представників Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА, на підставі повідомленого та умисно поданих завідомо підроблених документів, які підлягають доказуваню у зазначеному кримінальному провадженню.

Так, судом встановлено, що у лютому та в серпні 2013 року, у березні та у вересні 2014 року, у березні та у вересні 2015 року, а також у березні 2016 року ОСОБА_7 до Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА подавалися заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 96, у яких вона вказувала призначення допомоги на дітей над якими встановлено опіку чи піклування.

В той же час, з досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.11.2012 року у справі № 712/9102/12 розпорядженням голови Ужгородської РДА від 04.02.2013 №28 «Про надання статусу дітей, позбавлених батьківського піклування та встановлення опіки над ними», ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 надано статус дітей позбавлених батьківського піклування та призначено ОСОБА_7 мешканку АДРЕСА_1 опікуном над вказаними дітьми позбавленими батьківського піклування.

Вказані рішення є чинними і ніким не оспорювалися.

Частинами першою-третьою статті 67 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави.

Згідно з приписами ст. 249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Опікун, піклувальник не має права перешкоджати спілкуванню дитини з її батьками та іншими родичами, за винятком випадків, коли таке спілкування суперечить інтересам дитини. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України. Підстави для виникнення права на оплату послуг опікуна та піклувальника, її розмір і порядок виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно показів, допитаних у судовому засіданні свідків, встановлено, що станом на 2016 рік мати дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_8 більше 10 років з дітьми не проживає. Виховує дітей та веде за ними догляд виключно ОСОБА_7 .

Особливу увагу суд звертає на покази матері дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , який назвався зятем обвинуваченої, які під час допиту в судовому засіданні, зазначили , що діти весь час проживають з обвинуваченою, лише інколи спілкуються з ними, оскільки проживають поряд. Обвинувачена належним чином здійснює виховання дітей та догляд за ними, діти ходять у школу, ночують та харчуються діти виключно у ОСОБА_7 . Крім того, батько дітей зазначив, що під час досудового розслідування обмовив тещу і говорив неправду про неї.

На увагу суду також заслуговують покази свідка ОСОБА_19 , яка зазначила , що службою у справах дітей щорічно проводилися перевірки виконання опікуном своїх обов`язків. Жодних порушень з боку опікуна ОСОБА_7 виявлено не було. Встановлено, що діти проживають у бабусі, але мають доступ і до будинку матері, яка проживає недалеко. Фактів, що діти проживають з матір"ю не було встановлено.

Такі покази підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

При цьому суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_36 , зокрема те, що оскільки вони є односельцями обвинуваченої, то їм усе відомо, що відбувається в селі , оскільки іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, покази вказаних свідків щодо обставин справи, не підтверджуються.

Стосовно досліджених у судовому засіданні протоколу № 603т/10625/2-16 від 26.12.2016 року про результати спостереження за особою та протоколу № 601т/106/25/2-16 від 26.12.2016 року про результати спостереження за особою суд зазначає, що у таких не викладено відомостей про хід спостереження за особою та об`єктом, а саме не зазначено час, чи період часу протягом якого здійснювалося спостереження та відомості отримані за вказаний час. У відповідній графі протоколу міститься лише узагальнюючий запис, з якого неможливо встановити за який період здійснювалося стеження, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити за даним протоколом факт не проживання малолітніх зі своїм опікуном. З досліджених у судовому засіданні відеодисків на яких містяться відео і фото за результатами негласних слідчих (розшукових) дій, також неможливо встановити вказаний факт. Диски містять лише окремі фото, та нетривалі (до 1хв.) відео зроблені у денний період доби і не містять інформації, яка б підтверджувала факт не проживання дітей з опікуном. Тобто, такі взагалі не містять будь- якої інформації , яка б свідчила про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Будь-яких інших неспростовних та беззаперечних доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, суду не надано.

Згідно із статтею 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами статті 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачена особа винна.

Згідно з положеннями статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29 червня 1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Наявність обґрунтованих сумнівів у винуватості особи не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, а обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

На підставі встановленого, суд, виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, закріпленого також і у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 17 КПК України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, доходить висновку та констатує відсутність неспростовних і беззаперечних доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,3,4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення в ході судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами, що вчинено кримінальні правопорушення передбачені ч.1,3,4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому підлягають тлумаченню на користь обвинуваченої.

Згідно пункту 10 частини 1 статті 7, частини 1, 2, 4 статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто

Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

У зв`язку із чим, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,3,4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки прокурором в ході судового розгляду не доведено поза розумним сумнівом, що вчинено кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується особа.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази по справі залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи, в розмірі 527,76 грн., у відповідності до ст. 124 КПК України, віднести за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку з ухваленням судом виправдувального вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1,3,4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України та виправдати її на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази по справі залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи, в розмірі 527,76 грн., у відповідності до ст. 124 КПК України, віднести за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку з ухваленням судом виправдувального вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд - протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2