Дата документу 16.01.2024 Справа № 336/6358/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/6358/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/310/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Макіївки Донецької області, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, незаміжня, має на утриманні двох дітей - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо яких вона позбавлена батьківських прав, не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту тимчасово проживала в АДРЕСА_2 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник-адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавленні волі на строк вісім років.

Початок строку покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання обвинуваченої за підозрою у вчиненні злочину, а саме: з 1 жовтня 2022 року.

До набрання вироком чинності запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою ухвалено не змінювати.

Стягнуто з ОСОБА_6 у дохід держави витрати з проведення судових експертиз в сумі 2642 грн 92 коп. (755 грн 12 коп. + 1132 грн 68 коп. + 755 грн 12 коп.).

Вирішена доля речових доказів.

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 жовтня 2022 року на сорочку темно-синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, футболку в чорно-білу горизонтальну смужку з нашаруванням речовини бурого кольору, спортивні штани, труси, чорні носки, зрізи нігтьових пластин, змиви з долонь рук, волосся з п`яти областей голови, мікрочастки з кистей обох рук трупа ОСОБА_10 , змиви та контроль до нього з кистей рук трупа ОСОБА_10 , капці, віник, светр, фрагмент тканини з речовиною бурого кольору, фрагмент вирізу матрацу з речовиною бурого кольору, ніж, футболку синтетичну салатового кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани чорні синтетичні, носки чорні синтетичні, чорні капці, спортивну кофту, футболку чорну, спортивні брюки.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання за ч.1 ст.121 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в ході судового розгляду справи обвинувачена не заперечувала свою причетність до скоєння злочину, обставини правопорушення, визнала частково свою вину в причетності до спричинення смерті потерпілому, заявила що вимушено завдала удар ножем в область шиї потерпілого ОСОБА_10 , обороняючись від сексуальних домагань останнього, але вона не мала умислу його вбивати, тому не погоджується з кваліфікацією її діянь за ч.1 ст.115 КК України та вважає що її дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило розлад здоров`я.

Отже, захисник не погоджується з даним вироком суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України та з призначеним їй покаранням, оскільки вважає, що вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Обвинувачена ОСОБА_6 не має судимості за вчинення кримінального або адміністративного правопорушення, вчинила особливо тяжкий злочин внаслідок неправомірних дій потерпілого відносно неї, офіційно не працевлаштована, неодружена, раніше мала на утриманні малолітніх дітей, але була позбавлена батьківських прав, не знаходиться на обліку у мед. закладах у лікарів нарколога, психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, вчинила злочин на території Запорізької області Пологівського району, де ведуться активні бойові, дії вчинила з метою зберегти своє життя, опинившись в скрутній обстановці, не маючи притулку.

Обставин, що пом`якшують, або обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно зі ст.66 КК України судом не визнано, хоча обвинувачена співпрацювала зі слідством, визнала свою вину частково у скоєнні злочину за ч.1 ст. 115 КК України, була не згодна з кваліфікацією діяння, вважає що її дії підпадають під ознаки злочину за ч.1 ст.121 КК України, так як вона не мала меті позбавляти життя потерпілого ОСОБА_10 , який надав їй притулок та піклувався про неї, щиро кається та вибачилась перед рідними потерпілого, та просила призначити більш м`яке покарання за ч.1 ст.121 КК України. При призначенні покарання суд не визнав можливість застосування ст.ст. 69, 75 КК України, та визнав, що виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства неможливо. Суд у вироку послався на те, що злочин ОСОБА_6 вчинила із застосуванням колюче - ріжучого предмета - ножа в життєво важливе місце - шию потерпілого та не довела суду своє щире каяття, та призначив занадто суворе покарання у виді позбавлення волі, не врахував, в яких умовах перебувала обвинувачена в момент скоєння злочину, рятуючи своє життя.

За час проведення досудового та судового слідства ОСОБА_6 вже багаторазово пожалкувала про скоєне нею кримінальне правопорушення, навчена та покарана наріканням оточуючих людей, проявила щиросердне розкаяння.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи відомості про особу обвинуваченої, наявності пом`якшуючих покарання обставин, суд мав можливість та законні підстави, відповідно до ст.69 КК України призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання, передбачене санкцією статті ч.1 ст.121 КК України, без тривалої ізоляції від суспільства, що було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Згідно з вироком суду, обвинувачена вчинила умисне вбивство за таких обставин.

Близько 00 годин 30 хвилин 1 жовтня 2022 року ОСОБА_6 , керуючись умислом на вбивство, в будинку АДРЕСА_2 , де вона тимчасово проживала, під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , який виник і розвивався в указаному місці, спричинила потерпілому удар ножем в область правої бічної поверхні шиї.

Внаслідок описаних дій потерпілий отримав одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення на передньо-бічній поверхні шиї з наскрізним ушкодженнями правої внутрішньої яремної вени, що ускладнилося розвитком небезпечного для життя стану - масивної крововтрати, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка сталася через кілька хвилин у зазначеному житлі, де потерпілий постійно проживав.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково, заявивши, що вимушено завдала удар ОСОБА_10 , обороняючись від сексуального домагання останнього.

Щодо обставин події дала такі показання. В будинку АДРЕСА_2 вона проживала з 31 серпня 2022 року до описаних подій, так як стала до фактичних шлюбних стосунків з сином потерпілого - ОСОБА_11 . Стосунки між нею та загиблим були в цілому стабільними, рівними, за виключенням ситуацій, коли потерпілий зловживав спиртним та ставав непередбачуваним в своїх поведінкових проявах, лаявся, намагався застосувати насильство як до неї, так і до свого сина. В день, до якого відноситься подія загибелі потерпілого, до їх садиби приїхав автомобіль з зерном, яке вона з сусідом на ім`я ОСОБА_12 розвантажувала приблизно до 12-00 години. Після закінчення робіт потерпілий купив пляшку горілки, яку вони з сусідом розпили, вона також вжила з ними близько 30-40 грамів спиртного. Після першої пляшки ОСОБА_10 купив ще одну, яку випив самостійно, після чого його настрій зіпсувався, він протягом певного часу буркотів, гнівався, незрозуміло на що; нарешті ліг спати. Після повернення з роботи ОСОБА_11 , яке мало місце близько 19-00 години, вона та чоловіки повечеряли, випивши під час прийому їжі ще одну пляшку міцного спиртного. Впродовж вечора потерпілий знову обурювався з приводу вечері, пред`являв претензії, кидався дратися. Через таку поведінку потерпілого обвинувачена залишила товариство батька та сина, а ті позасинали на різних ліжках в одній кімнаті. Телевізор, який знаходився в кімнаті чоловіків, працював з гучним звуковим режимом та заважав їй відпочивати. Тому, близько 24-00 вона зайшла до кімнати та взяла пульт, який знаходився на стільці поряд з ліжком потерпілого, зменшила звук і переключила канал. Це обурило потерпілого, він почав лаятися, ображати обвинувачену, хватав її за руки та вкладав до себе в ліжко, один ривок зробив з такою силою, що вона впала на ліжко поверх потерпілого, а ноги залишилися на підлозі. Після цього потерпілий скинув обвинувачену на ліжко, а сам ліг на неї, при цьому сильно натиснув на шию своїм передпліччям, внаслідок чого вона стала задихатися. Потім вона вирвалася від нього, піднялася з ліжка, він також підвівся та сів на ліжку, обвинувачена відштовхнула його обома руками. Коли мала намір видалитися подалі від його ліжка, він з силою вдарив її по лопатці, а потім по щоці та, сидячи на ліжку, продовжував тягнути її до себе за одяг. Після цих дій вона схопила ніж, який лежав на табуреті поряд з ліжком потерпілого, та нанесла удар в область шиї, потім нанесла ще один удар ножем в область обличчя, заздалегідь не маючи на меті певне місце його влучення, а, керуючись лише метою самооборони. Протягом двадцяти-тридцяти хвилин після отримання удару ОСОБА_10 ще подавав ознаки життя, хрипів, вона намагалась зупинити кров, яка рясно проливалась з рани, затикаючи її рушником. Намагалась розбудити ОСОБА_11 , але марно, - той міцно спав. Викликати швидку медичну допомогу не мала змоги, так як у неї не було мобільного телефону, а телефон ОСОБА_10 був розряджений. Переконавшись в тому, що потерпілий помер, вона стягнула його з ліжка, пересунула в двір, а потім - до паркану покинутого будинку на протилежному боці вулиці, поклавши тіло на узбіччі дороги. Ніж викинула в колодязь в садибі ОСОБА_10 . Коли прокинувся ОСОБА_11 і побачив сліди крові на ліжку батька та навколо, він спитав, де ОСОБА_10 , на що вона відповіла, що їй нічого не відомо про його місцезнаходження. ОСОБА_11 став до пошуків батька, внаслідок чого виявив його труп, після чого сів на велосипед та поїхав до поліції. Заявила про те, що усвідомила протиправність своїх дій та кається у тому, що скоїла.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_6 фактично себе винною не визнала, вина останньої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_18 пояснила, що доводиться донькою загиблому ОСОБА_10 , який проживав разом з рідним братом свідка - ОСОБА_11 в м. Оріхові, в той час, як свідок мешкає в м. Запоріжжі. Зі слів батька та брата, з якими вона систематично спілкувалась за допомогою засобів стільникового зв`язку, вона знала, що ті прихистили обвинувачену у себе в житлі, оскільки їй не було, де жити. Свідок заперечує наявність фактичних шлюбних стосунків між обвинуваченою та будь-ким з її родичів-чоловіків, пояснюючи, що ОСОБА_6 спала в окремій кімнаті, яку уступив їй брат, перебравшись в кімнату до батька. З телефонного дзвінка брата вона дізналася, що квартирантка зарізала батька. За життя батько під час телефонного зв`язку скаржився доньці на схильність обвинуваченої до крадіжок, через що він неодноразово виганяв її з садиби, проте вона без дозволу поверталась та своєю нахабністю змушувала миритися з її товариством у власній оселі. Свідок заперечує можливість статевих домагань з боку батька до обвинуваченої, посилаючись на його похилий вік, незадовільний стан здоров`я, що виражався в постій слабкості, втомлюваності, хворобі нижніх кінцівок, неможливості пересуватися на дальні відстані.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він доводиться сином ОСОБА_10 , обвинувачену вони з батьком впустили проживати до себе, щоб вона допомагала по господарству, хоча він спочатку не хотів, щоб чужа людина проживала в хаті. На підґрунті побутових питань, через неналежне виконання ОСОБА_6 обов`язків, які на неї були накладені у зв`язку з користуванням житлом, батько пару разів виганяв її з дому, проте вона поверталася. Статевих домагань до ОСОБА_6 батько не припускався. В день, коли сталася загибель батька, свідка не було вдома до вечора, оскільки він має роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування. Після його повернення вони з батьком повечеряли з розпиванням спиртного, обвинувачена також в їх товаристві вживала алкоголь. Після ввечері він направився спати та швидко заснув, а коли прокинувся, в кімнаті, де вони зазвичай спали з батьком, нікого не було. ОСОБА_6 знаходилася в кухні. Коли він ввімкнув світло, виявив відсутність батька на сусідньому ліжку та рясні сліди крові на ліжку; поцікавився у обвинуваченої, де може бути батько, на що та відповіла, що їй нічого не відомо. Означені обставини розхвилювали його, він з ліхтарем вийшов на двір та через нетривалий час його пошуки увінчалися виявленням тіла батька, яке лежало біля паркану на протилежному боці вулиці. ОСОБА_6 також була поряд з ним, намагалася нащупати у батька пульс. Він сів на велосипед, наказав обвинуваченій, щоб вона нічого не торкалася на місці пригоди та не змінювала обстановку, і поїхав до поліції. Від поліцейських наступного дня дізнався, що вбивство вчинила ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що є сусідом ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . В день, коли сталася загибель ОСОБА_10 , останній вранці попросив його допомогти перенести зерно, яке привезли сусідам на подвір`я. Після того, як переніс мішки з зерном у двір сусіда, повернувся додому, а згодом до нього прийшла ОСОБА_6 та від імені ОСОБА_10 попросила допомогти розвантажити зерно. Після виконання цієї роботи ОСОБА_10 віддячив свідка, пригостивши його горілкою та закускою. Свідок випив дві чарки спиртного і направився додому, а вночі дізнався, що ОСОБА_10 загинув.

Також суд першої інстанції послався на такі письмові докази:

- протокол огляду місця події від 01 жовтня 2022 року, процедура проведення якого відтворена в суді шляхом перегляду відеозапису цієї процесуальної дії, з якого убачається, що місцем огляду є ділянка неподалік від садиби за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться труп ОСОБА_10 , а також садиба, а саме: житловий будинок, господарські споруди та земельна ділянка за вказаною адресою. На відеозапису та фототаблицях до протоколу наявні рясні сліди речовини бурого кольору на ліжку, де спав потерпілий ОСОБА_10 , парі взуття в кімнаті, на стіні біля ліжка. За змістом протоколу та відеозапису в колодязі, що знаходиться на території подвір`я виявлений ніж, який вилучений з місця події поряд з іншими матеріальними об`єктами, що зберігали на собі сліди кримінально караного діяння (а.п. 80-98);

- постанову слідчого від 13 липня 2018 року, згідно з якою вилучені під час проведення огляду місця події: сорочка темно-синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, футболка в чорно-білу горизонтальну смужку з нашаруванням речовини бурого кольору, спортивні штани, труси, чорні носки, зрізи нігтьових пластин, змиви з долонь рук, волосся з п`яти областей голови, мікрочастки з кистей обох рук трупа ОСОБА_10 , змиви та контроль до нього з кистей рук трупа ОСОБА_10 , капці, віник, светр, фрагмент тканини з речовиною бурого кольору, фрагмент вирізу матрацу з речовиною бурого кольору, футболка синтетична салатового кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани чорні синтетичні, носки чорні синтетичні, чорні капці, спортивна кофта, футболка чорна, спортивні брюки, визнані речовими доказами та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області (а.п. 178-179, 182-183, 185-186, 188-189);

- постанову слідчого від 01 жовтня 2022 року, згідно з якою вилучений з колодязя на земельній ділянці під будинком АДРЕСА_2 ніж визнаний речовим доказом та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області (а.п. 178-179);

- висновок експерта №СЕ-19/108-22/13158-ХЗ від 04 листопада 2022 року, відповідно до якого встановлено, що наданий на дослідження ніж, не відноситься до холодної зброї, а є різновидом ножів господарсько-побутового значення, а саме: кухонним ножем (а.п. 122-125);

- висновок експерта № 580 від 01 листопада 2022 року, згідно з яким морфологічні особливості виявленої на клапті шкіри з області правої бічної поверхні шиї від трупа ОСОБА_10 рани вказують на те, що вона утворилася від дії плаского односторонньо гострого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо (а.п. 115-119);

- протокол та відеозапис слідчого експерименту від 11 листопада 2022 року за участю підозрюваної, згідно з яким ОСОБА_6 давала показання, аналогічні тим, що прозвучали в суді, розповівши на місці пригоди про обставини спричинення нею тілесних ушкоджень потерпілому та про її подальші дії в день, до якого відноситься подія злочину (а.п. 147-175);

- висновок судової медичної експертизи № 4978 від 31 жовтня 2022 року, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_10 стало одиночне сліпе колото-різане поранення на передньо-бічній поверхні шиї, з наскрізним ушкодженням правої внутрішньої яремної вени і масивним крововиливом в м`які тканини шиї справа, що ускладнилося масивною крововтратою, на яку (крововтрату) вказують: ознаки рясної зовнішньої кровотечі; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з переважним недокрів`ям міокарда, нирок; набряк строми серця, набряк головного мозку; штрихоподібні крововиливи під внутрішньою оболонкою серця (плями Мінакова); крововиливи під легеневою плеврою і зовнішньою оболонкою серця, вогнищева паренхіматозна дистрофія печінки за типом «шокових клітин», сліди рідкої крові в порожнинах серця і великих судин, блідість шкірного покриву, мало інтенсивний та острівчастий характер трупних плям.

Означене ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Окрім вказаної рани, експертиза виявила на тілі ОСОБА_10 такі ушкодження, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають:

ділянки зсаднення, синці на обличчі, ділянка зсаднення та саден в ділянці підборіддя з поширенням на верхню третину шиї, ділянка зсаднення в надключичній ділянці справа, синці на нижніх кінцівках;

сліпе колото-різане поранення носової перетинки, у нижній третині з ушкодженням по ходу ранового каналу шкіри та м`яких тканин;

різані поверхневі поранення на тильній поверхні лівої кисті в проекції четвертого та п`ятого пальців на рівні плюснових кісток з ушкодженням по ходу ранового каналу шкіри, м`яких тканин та крайове ушкодження даного суглобу з крововиливом у м`яких тканинах;

різане поранення на тильній поверхні проксимальної фаланги третього пальця правої кисті на рівні проксимального міжфалангового суглобу з ушкодженням по ходу ранового каналу шкіри, м`яких тканин та крайове ушкодження даного суглобу з крововиливом у м`яких тканинах (а.п. 106-113);

- висновок експерта № 1896/к від 18 листопада 2022 року, згідно з яким є можливим спричинення ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 за механізмом, на який вказувала підозрювана ОСОБА_6 під час слідчого експерименту (а.п. 156-168).

- висновок судово-психіатричної експертизи № 13 від 24 жовтня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_6 в період інкримінованого їй правопорушення, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, а знаходилася у стані гострої алкогольної інтоксикації; могла і в теперішній час може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дії й керувати ними (а.п. 144-148).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного правопорушення.

Так, статтею 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство необхідно відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України). Згідно з усталеною судовою практикою визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

За змістом ст.24 КК України, наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала (прямий умисел) або свідомо припускала (непрямий умисел) їх настання.

Питання про наявність умислу вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть. Якщо винний діяв із умислом на вбивство, тривалість часу, що минув із моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

При цьому суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій необхідно оцінювати не тільки виходячи з його показань, а й враховуючи сукупність усіх зібраних у кримінальному провадженні доказів: показань потерпілих та свідків про злочинні дії винного, висновки судових експертиз про локалізацію і характер поранень тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, даючи показання в суді першої інстанції, ОСОБА_6 не заперечувала того факту, що вона нанесла удар потерпілому в область шиї, однак наполягала, що не хотіла його вбивати, а діяла в стані самооборони.

Разом з тим, на думку колегії суддів, такі твердження ОСОБА_6 , а саме про відсутність у неї умислу на вбивство ОСОБА_10 , суперечать фактичним обставинам провадження та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Зокрема, виходячи з показань самої обвинуваченої, наданих нею як в ході проведення слідчого експерименту під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, вона завдала потерпілому удар ножем в область шиї, після чого протягом двадцяти-тридцяти хвилин потерпілий ще подавав ознаки життя, хрипів.

Проте, обвинувачена не викликала останньому швидку допомогу, не звернулася за допомогою до будь-яких осіб, не викликала працівників поліції.

Доводи обвинуваченої про те, що вона самостійно намагалась зупинити кров, яка рясно проливалась з рани у потерпілого, затикаючи її рушником, намагалась його розбудити, але все це було марно, нічим не підтверджуються, окрім того, не свідчать про відсутність у обвинуваченої умислу на вбивство потерпілого.

Відповідно до висновку судової медичної експертизи № 4978 від 31 жовтня 2022 року причиною смерті ОСОБА_10 стало одиночне сліпе колото-різане поранення на передньо-бічній поверхні шиї, з наскрізним ушкодженням правої внутрішньої яремної вени і масивним крововиливом в м`які тканини шиї справа, що ускладнилося масивною крововтратою.

Виходячи з дослідницької частини вищевказаного висновку, удар ножем в шию потерпілого був нанесений з силою, про що свідчить характеристика ранового каналу.

Згідно з висновком експерта № 1896/к від 18 листопада 2022 року, при порівнянні механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого за судово-медичними даними з механізмом нанесення їх за даними слідчого експерименту, встановлено співпадіння за знаряддям травми, травмованими ділянками, напрямком занурення клинка. Усе це, за відсутності суттєвих розбіжностей, може вказувати на можливість спричинення ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 за механізмом, на який вказувала ОСОБА_6 під час слідчого експерименту.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_6 після вчинення злочину намагалась приховати його сліди.

Так, зі слів обвинуваченої, які підтверджуються іншими доказами, переконавшись в тому, що потерпілий помер, вона стягнула його з ліжка, пересунула в двір, а потім - до паркану покинутого будинку на протилежному боці вулиці, поклавши тіло на узбіччі дороги. Ніж викинула в колодязь в садибі ОСОБА_10 . Коли прокинувся ОСОБА_11 і побачив сліди крові на ліжку батька та навколо, він спитав, де ОСОБА_10 , на що вона відповіла, що їй нічого не відомо про його місцезнаходження.

В свою чергу, свідок ОСОБА_11 пояснював під час його допиту, що після того як він прокинувся та виявив відсутність батька на сусідньому ліжку та рясні сліди крові на ліжку, поцікавився у обвинуваченої, де може бути батько, на що та відповіла, що їй нічого не відомо. Означені обставини розхвилювали його, він з ліхтарем вийшов на двір та через нетривалий час він виявив тіло батька, яке лежало біля паркану на протилежному боці вулиці.

З протоколу огляду місця події від 01 жовтня 2022 року, убачається, що місцем огляду є ділянка неподалік від садиби за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться труп ОСОБА_10 , а також садиба, а саме: житловий будинок, господарські споруди та земельна ділянка за вказаною адресою. На відеозапису та фототаблицях до протоколу наявні рясні сліди речовини бурого кольору на ліжку, де спав потерпілий ОСОБА_10 , парі взуття в кімнаті, на стіні біля ліжка. За змістом протоколу та відеозапису до нього, в колодязі, що знаходиться на території подвір`я виявлений ніж, який вилучений з місця події поряд з іншими матеріальними об`єктами, що зберігали на собі сліди кримінально караного діяння.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що характер, спосіб нанесення та локалізація спричиненого ОСОБА_10 тілесного ушкодження, обране обвинуваченою знаряддя злочину, поведінка обвинуваченої після вчинення злочину, вказують на спрямованість умислу обвинуваченої саме на позбавлення життя потерпілого.

Версія сторони захисту про те, що обвинувачена діяла з метою самооборони внаслідок сексуального домагання з боку потерпілого, під час судового та апеляційного розгляду не знайшла свого підтвердження.

Матеріали провадження не містять даних, які б свідчили про такі дії з боку потерпілого по відношенню до обвинуваченої. У обвинуваченої характерних тілесних ушкоджень, які об`єктивно могли би свідчити про те, що потерпілий дійсно вчиняв насильницькі дії по відношенню до неї, в т.ч. натискав на її шию своїм передпліччям, унаслідок чого, зі слів обвинуваченої, вона почала задихатися, не виявлено.

Більш того, свідок ОСОБА_11 зазначив, що статевих домагань до ОСОБА_6 його батько (потерпілий ОСОБА_10 ) не припускався.

Свідок ОСОБА_18 також заперечила можливість статевих домагань до обвинуваченої з боку її батька, посилаючись на його похилий вік, незадовільний стан здоров`я, що виражався в постій слабкості, втомлюваності, хворобі нижніх кінцівок, неможливості пересуватися на дальні відстані.

Також, потерпіла зазначила, що батько скаржився їй на схильність обвинуваченої до крадіжок, через що він неодноразово виганяв її з садиби, проте вона без дозволу поверталась та своєю нахабністю змушувала миритися з її товариством у власній оселі, що в свою чергу підтверджує мотив вчиненого злочину.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винної. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнав сприяння ОСОБА_6 суду у встановленні фактичних обставин справи.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Доводи захисника з приводу наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, не є слушними, з огляду на показання самої обвинуваченої, вказані вище, які остання підтримала при апеляційному розгляді та заперечувала факт вчинення нею інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Таким чином, з огляду на ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченої, яка, відповідно до матеріалів провадження є особою, яка зловживає алкоголем, не працевлаштована, позбавлена батьківських прав, виправлення останньої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а доводи захисника в апеляційній скарзі про протилежне не є переконливими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4