Справа № 148/1016/23
Провадження №11-кп/801/1209/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

та обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року,

якою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 17.12.2023, 14:00 год., включно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Суворовське, Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286-1 ч.3, 135 ч.1КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286-1 ч.3, 135 ч.1 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки 21.10.2023 спливає строк застосування запобіжного заходу та існують ризики, визначені ст. 177 КПК України, а також продовжується розгляд справи.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 заперечили щодо застосування даного виду запобіжного заходу, вказавши на відсутність доведених ризиків стороною обвинувачення. При цьому захисником заявлено усне клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно обвинуваченого із застосуванням положень ст. 183 ч.4 КПК України, що в свою чергу буде сприяти виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року задоволено клопотання процесуального прокурора ОСОБА_6 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 . Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Суворовське, Тульчинського району, жителя АДРЕСА_2 , гр. України, не судимий, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 286-1 ч.3, 135 ч.1КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 17.12.2023, 14:00 год., включно. Відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про застосування застави.

Прийняте рішення обґрунтовано тим, що суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, характер обвинувачення, тяжкість можливого покарання, у їх взаємозв`язку та приходить до висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 , передбачені ст. 177 ч.1 КПК України, а саме: останній обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, при цьому обвинувачений може переховуватися від суду, через тяжкість можливого покарання у випадку доведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину. Вказані ризики доведенні прокурором в судовому засіданні, зокрема в тому, що обвинувачений після вчинення злочину, намагався приховати його сліди на транспортному засобі, а також зник з місця події, вчиняв дії щодо впливу на свідків.Крім того, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, при цьому має високий суспільний інтерес для територіальної громади м. Тульчина.

З врахуванням вимог ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Такими підставами та обставинами на переконання суду є те, що обвинувачений вчинивши злочин, який спричинив загибель людини, залишив місце вчинення злочину, спілкувався з особами, які є свідками в даному кримінальному провадженні, намагався приховати сліди вчинення злочину, що на переконання суду і є саме тими підставами та обставинами, які можуть свідчити про намагання обвинуваченого переховуватись від суду, в сукупності із обставинами можливого призначення покарання, в разі доведеності його вини.

Враховуючи фактичні обставини та наявність ризиків, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, а також застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.10.2023, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою із визначенням застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , визначивши останньому максимальний розмір застави, передбачений ст.182 КК України, у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб із застосуванням наступних обмежень, а саме: уникати спілкування з потерпілим, свідками та експертами у справі, прибувати до суду за першим викликом, здати закордонний паспорт та паспорт громадянина України.

На переконання захисника, суд прийшов до помилкового висновку, що визначення застави з урахуванням характеру вчиненого діяння не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Захисник вказує, що виходячи з усіх досліджених матеріалів справи та наявності належних та допустимих доказів, стосовно винуватості ОСОБА_8 , а також його сімейного стану, наявності малолітнього сина та малолітнього пасинка, які потребують безпосереднього догляду, зайнятості як особи, яка має відповідний вид діяльності та постійне місце робити, надають можливість проявити суду гуманність, врахувати ситуацію та визначити максимальний, передбачений законодавством розмір застави, як альтернативний арешту запобіжний захід, що буде належним та достатнім стримуючим засобом дотримання ОСОБА_8 належної процесуальної поведінки. Також захисник звертає увагу на те, що клопотання прокурора не має жодних додатків, які б свідчили про наявність намірів ОСОБА_8 ухилитися від виконання процесуальних обов`язків.

Пояснення учасників судового розгляду

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення..

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку даного запобіжного заходу, та зроблено обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування його під вартою.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286-1 ч.3, 135 ч.1КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та в завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Також судом було враховано: суспільний інтерес територіальної громади м. Тульчин до цієї справи, а також те, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно, надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків та потерпілу, апеляційний суд бере до уваги те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На переконання апеляційного суду, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може переховуватись від суду, оскільки після вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень він намагався приховати їх сліди на транспортному засобі та зник з місця події.

Що ж стосується ризику незаконного впливу на свідків, то апеляційний суд враховує, що всі свідки на даний час судом першої інстанції не допитані, тому вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження їх показань безпосередньо судом під час судового розгляду. Окрім того, встановлено, що обвинувачений, перебуваючи на волі вчиняв дії щодо впливу на свідків у цьому провадженні. Таким чином, вказане дає підстави обґрунтовано припускати про наявність можливості незаконного впливу на свідків зі сторони зацікавленої особи, яким є обвинувачений, з метою формування певної позиції шляхом викривлення їх показань чи надання останніми неправдивих показань.

Натомість, що стосується ризику впливу на потерпілу, то вказаний ризик, пов`язаний із тим, що остання подала заяву про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, яке є приватним обвинуваченням, а тому обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на зміну позиції потерпілої у кримінальному провадженні.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що клопотання прокурора не має жодних додатків, які б свідчили про наявність намірів ОСОБА_8 ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, то апеляційний суд їх до уваги не бере, оскільки вказані обставини були враховані судом при продовженні запобіжного заходу.

Стосовно доводів про можливість визначення розміру застави при продовженні строку тримання під вартою, оскільки обвинувачений має сім`ю, виховує та утримує малолітнього сина та малолітнього пасинка, має постійне місце робити, то вони не є визначальною підставою для визначення застави чи застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, який може бути врахований апеляційним судом, як такий, що на даному етапі кримінального провадження має запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого. До того ж, вказані обставини не є такими, що зменшують наявні ризики, оскільки вони існували і на момент інкримінованих ОСОБА_8 злочинів у даному провадженні, однак жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці останнього. Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою або про порушення розумних строків кримінального провадження, де особа перебуває під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Більше того, колегія суддів вважає такі доводи неспроможними, оскільки відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя або суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому, апеляційний суд, оцінивши в сукупності встановлені судом першої інстанції обставини, зокрема інкримінування ОСОБА_8 двох кримінальних правопорушень, де одне є тяжким злочином, вчиненим в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого загинула особа, а також відсутність достатніх соціально-стримуючих факторів, його легковажне ставлення до порушення правил дорожнього руху, вважає, що на даний час буде достатнім та обґрунтованим продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 без визначення застави, зважаючи на суспільний інтерес,який полягає в охороні безпеки учасників дорожнього руху, оскільки інкриміноване правопорушення зазіхає на суспільну складову безпечного життя та формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення стосовно нього злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки її доводи безпідставні, а тому ухвала Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року є законною, обґрунтованою, вмотивованою, відповідає вимогам ст.370 КПК України, тому відсутні підстави для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4