ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/142/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1738/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

27 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року,

встановила:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченій ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , -строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 29 грудня 2023 року включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (ч. 1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001), ч. 2 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020), а саме, участь у злочинній організації; ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України, адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , 04.08.1976 року з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, прокурором вони лише перераховані та жодним чином не підтверджені, також не підтверджено те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить відповідну процесуальну поведінку його підзахисного.

Захисник зазначав, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, тещу та матір, яка має ряд захворювань. До затримання був офіційно працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки. Звертав увагу на те, що ОСОБА_7 вже досить тривалий час перебуває під вартою (2,5 роки) і за весь цей час не вдалося провести підготовче судове засідання по даному кримінальному провадженню у зв`язку із неявкою потерпілих, так як місце перебування деяких з них стороні обвинувачення невідомо.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (ч.1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001), ч. 2 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020), а саме, участь у злочинній організації; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 209 КК України, просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою йому продовжено незаконно, при цьому посилався на порушенням судом та прокурором кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 була заслухана думка прокурора, обвинувачених та їх захисників з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Зокрема, при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано, таким чином, на даний час не перестали існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та врахував, що ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, у тому числі проти життя особи, тому суд вважав, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час кримінального провадження і дійшов до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою на 60 днів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Зокрема, враховуючи відомості про особу обвинувачених, а також фактичні обставини справи, суд вважав, що перебуваючи на свободі обвинувачені можуть переховуватись від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких умисних злочинів, а тому несуть підвищену суспільну небезпеку. Крім цього, суд вважав, що існують підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинувачених на потерпілих, свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які за час тримання обвинувачених під вартою не зменшились та не втратили своєї актуальності, у їх сукупності виправдовують тримання останніх під вартою та свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними доводи апеляційних скарг щодо можливості застосування до обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі у зв`язку із зменшенням наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування до обвинувачених виняткового запобіжного заходу відбувається з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, у їх сукупності, та не вимагає врахування наявності всіх ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, наявність у нього утриманців, - самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, і не стали стримуючим фактором для нього від противоправних дій.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачен их ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції, погоджується з апеляційними доводами захисника ОСОБА_9 про тривалий розгляд кримінального провадження за яким обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору, та звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог, передбачених ст. 28 КПК України щодо розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог, передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: