Справа № 146/1014/18
Провадження №11-кп/801/308/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2024, якою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 25.01.2024 року до 24.03.2024 року включно, -

встановив:

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики встановлені судом при обранні та подальшому продовженні запобіжного заходу продовжують існувати, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом буде тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не будуть гарантувати належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, в зв`язку з чим дію запобіжного заходу продовжено на 60 днів.

На вказану ухвалу суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 25.01.2024 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.

На думку адвоката в порушення вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не встановив чим доводить сторона обвинувачення наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст.ст. 184, 199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України;

- злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_7 віднесені відповідно до ст. 12 КК України до особливо тяжких злочинів, що загрожує обвинуваченому покаранням у виді тривалого строку позбавлення волі;

- існують ризики, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, впливати на свідків, яких ще не допитано та на потерпілого, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду по справі не встановлено, тому враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2024, якою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 25.01.2024 року до 24.03.2024 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4