№ провадження 1-кс/606/591/23
Справа № 606/1390/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля кримінальне провадження №0000094 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 року, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, не одруженого, який має середню освіту, офіційно не працює, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ВСТАНОВИВ: В провадженні Теребовлянського районного суду Тернопільської області перебуває вказане кримінальне провадження. Прокурор подав клопотання, в якому просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що під час обрання (застосування) та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати. Обвинувачений заперечував проти продовження строку тримання під вартою. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, порушувати обмеження встановлені судом не буде. Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора. Заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків. За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також, при вирішенні питання, суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; дані про особу, який офіційно не працевлаштований, раніше судимий; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення. Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкримінуються, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання під варту, на даному етапі провадження не зменшились. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, характер інкримінованого злочину, відомості щодо особистості обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, не одружений, не працює. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. У суду відсутні відомості які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність. При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст.23 та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування заявлених прокурором ризиків, які на даний час продовжують існувати, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів. На думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, а обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, враховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, суд не знаходить підстав для зміни щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб. При цьому, запобіжний захід у виді тримання під вартою був застосований ухвалою слідчого судді від 12.04.2023 року (строк дії якого було продовжено) до обвинуваченого за правилами КПК України з застосуванням альтернативного права внесення застави в розмірі 53680 грн. та покладенням додаткових обов`язків у разі внесення застави. В рамках кримінального провадження не завершено судовий розгляд, запобігти наявним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку суду неможливо, а тому необхідно обвинуваченому продовжити запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі, що визначений ухвалою слідчого судді від 12.04.2023 року в сумі 53680 грн. та покладенням зазначених обов`язків у разі внесення застави. Керуючись ст.ст.314, 316,177, 199, 331 КПК України, суд, ПОСТАНОВИВ: Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 січня 2024 року. Розмір застави, що становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 53680 грн. - залишити без змін. У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) утримуватись від спілкування із потерпілою, свідками по даному кримінальному провадженню. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт- відмовити. Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1