Справа № 344/2298/24
Провадження № 1-кс/344/1140/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду м. Івано-Франківська клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження № 0000039 від 06.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Зазначається, що між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 довгий час тривав процес поділу нерухомого майна, під час якого ОСОБА_6 надала останньому довіреність на розпорядження частиною майна на підставі якої 26.01.2024 він продав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У клопотанні зазначено, що 03 лютого 2024 року ОСОБА_4 отримав повідомлення від сестри про припинення дії з 23.01.2024 раніше наданої довіреності та зрозумів, що здійснений ним продаж квартири буде визнано недійсним, що в свою чергу призведе до необхідності повернення отриманих за продану квартиру грошей, це дуже обурило ОСОБА_4 та бажаючи помститись ОСОБА_6 в нього виник умисел на її умисне вбивство.

Зазначається, що 04 лютого 2024 року реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 на своєму автомобілі марки «Nissan TIIDA», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав до адреси проживання сестри, а саме до будинку АДРЕСА_2 . Прибувши 04.02.2024 у вечірній час до вказаної вулиці, бажаючи залишитись не поміченим для сусідів та сестри, залишив свій автомобіль приблизно за 50 метрів від будинку проживання сестри та пішки підійшов до нього. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає перестрибнув через паркан та опинився на території домоволодіння. В подальшому побачивши, що вхідні двері будинку закриті, світло у вікнах увімкнене, таємно заліз на балкон другого поверху, де сховавшись в темному місці розпочав чекати коли сестра вийде. Через незначний проміжок часу, двері балкону відкрились та ОСОБА_6 вийшла на балкон, однак побачивши ОСОБА_4 спробувала втекти назад до будинку. В цей момент ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя іншої людини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з особистих мотивів та мети, маючи значну перевагу у фізичній силі схопив ОСОБА_6 лівою рукою та почав здавлювати її шию стискаючи ліктьовий суглоб на протязі декількох хвилин до остаточного розуміння, що остання не подає ознак життя.

Як вказано у клопотанні, після вказаних дій ОСОБА_6 , маючи на меті приховати сліди скоєного ним злочину, підігнав до подвір`я свій автомобіль, в багажник якого поклав тіло вбитої сестри. Особисто сівши за кермо автомобіля приїхав до лісового масиву в с. Діброва Івано-Франківського району Івано-Франківської області, де витягнув тіло сестри з автомобіля та за допомогою лопати закопав його в землю, замаскував листям та втік з вказаного місця. Смерть потерпілої ОСОБА_6 настала від механічної асфіксії, здавлення шиї та її органів тупим предметом.

Матеріалами клопотання зазначається, що 07 лютого 2024 року ОСОБА_4 затримано, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

08 лютого 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні вказав, що не заперечує щодо клопотання.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні підтримав позицію, висловлену підозрюваним.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Білозірка, Великобілозірського району, Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , громадянин України, з вищою освітою, не працюючий, не одружений, раніше не судимий.

Можлива причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 06.02.2024 в ході якого було виявлений труп ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протоколом допиту

ОСОБА_7 , протоколом затримання ОСОБА_4 , протоколом огляду автомобіля ОСОБА_4 від 07.02.2024 в ході якого вилучено волосся світлого кольору, зразок грунту з підлоги автомобіля, тканину з нашаруванням плям біло-коричневого кольору, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який згідно із ст. 12 КК України, є особливо тяжким, що тягне за собою покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 13 січня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Прокурором в судовому засіданні наведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 - можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний не має стійких соціальних зв`язків, місця роботи та усвідомлює неминучість призначення судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років; п. 2 - можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ще не проведено всіх першочергових слідчих дій; п. 3 - можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки підозрюваний та син загиблої є родичами та він знає адресу його проживання; п. 4 - можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду та переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею, окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Разом із тим, відповідно до п. 2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно слідчий суддя приходить до переконання, що в засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Згідно протоколу затримання, ОСОБА_4 затримано 07.02.2024 року, а тому строк тримання під вартою належить обчислювати з цієї дати.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 197, 309, 395 Кримінального процесуального Кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів - до 06 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 09.02.2024 року.