ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2396/23 Справа № 175/6209/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Дніпро

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове Токмацького району Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, командира відділення 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти НОМЕР_1 аеромобільного батальйону, військової частини НОМЕР_2 , старшого солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_9 , погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, ОСОБА_10 задоволено та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18:00 години 30 листопада 2023 року.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_8 встановлено заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімумудля працездатних осіб, що становить 214 720 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_8 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд (залежно від стадії кримінального провадження) про своє місце проживання;

- прибувати до слідчого прокурора чи суду (залежно від стадії кримінального провадження) за кожним викликом;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому підозрюваний проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання слідчому (прокурору) свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_8 строком до 30 листопада 2023 року, включно, який починається з моменту внесення застави.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі невиконання ним після звільнення зазначених обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді командира відділення 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 02.10.2023 приблизно о 11 годині 30 хвилин, перебуваючи на території тимчасового перебування запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , підполковника ОСОБА_11 № 4782/БР/дск від 01.10.2023, доведене старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення управління військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_12 , згідно якого поступити в підпорядкування командира 2 аеромобільного батальйону та здійснити переміщення з району зосередження у район очікування, за маршрутом (відомості слідчим суддею не зазначаються) та в подальшому приступити до охорони та оборони взводного опорного пункту «…», чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК.

02.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК.

02.10.2023 о 18:00 годині ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.

В обґрунтування зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували обґрунтованість підозри. Аргументує тим, що надані свідками (офіцерами) показання є неправдивими, а тому мають бути оцінені судом скептично. При цьому, наголошує, що ОСОБА_8 від проходження військової служби та виконання наказу не відмовлявся, а лише повідомив про неможливість виконання наказу за станом здоров`я та необхідністю подальшого лікування, про що ним 30.09.2023 року було подано відповідний рапорт. Крім того, зазначає, що підозрюваний бажає служити та воювати, добровольцем пішов до військкомату, жодних доган та зауважень не має, має численні бойові контузії (остання 29.08.2023), за станом здоров`я не має можливості служити в десантно-штурмових військах та має відношення до іншої частини, де може служити пілотом дронів.

Водночас, вказує, що органом досудового розслідування було грубо порушено права ОСОБА_8 при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки слідчий умисно не повідомив прокурору, який приймав участь в розгляді клопотання про те, що підозрюваний відмовився від безоплатного адвоката з моменту повідомлення йому про підозру та бажав щоб на обранні запобіжного заходу був присутній платний адвокат ОСОБА_7 , з яким він має договір про надання правової допомоги. При цьому, підозрюваним було надано слідчому контактні дані адвоката ОСОБА_7 , яким було надіслано слідчому ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, а слідчим, в свою чергу, фото підозри та клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим, 04.10.2023 року адвокатом ОСОБА_7 було направлено до суду клопотання про проведення розгляду клопотання за його участі в режимі відеоконференції. Однак для участі у справі його так і не під`єднали, та вже 06.10.2023 року йому від ОСОБА_8 стало відомо, що клопотання розглянули за участі безкоштовного адвоката, який не надав суду жодних медичних документів, не повідомив про те, що ОСОБА_8 має намір проходити службу та інші обставини на користь нього.

Також в поданій апеляційній скарзі сторона захисту зазначає, що ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК є недоведеними. Аргументує тим, що переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення ОСОБА_8 не збирається, оскільки інкримінований йому злочин не вчиняв та попередня його поведінка свідчить про інше. Більше того, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки та дитину, яка перебуває на його утриманні. Крім того, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення він не може, оскільки докази стороною обвинувачення вже зібрані та підозрюваний сам зацікавлений у наданні доказів, так як повне та всебічне розслідування справи доведе невірність висновків прокуратури. Окрім того, потерпілі, інші підозрювані по справі відсутні, а наявні свідки мають засоби впливу на ОСОБА_8 , як офіцери.

Поміж іншого захисник вказує, що визначена слідчим суддею сума застави є очевидно завищеною та непомірною для підозрюваного і його родини. Аргументує тим, що підозрюваний отримує невеликий дохід, що підтверджується довідкою про доходи, та всупереч широкій суспільній думці не отримував додаткову грошову винагороду, так як перебував на лікуванні.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання відмовити.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що 09.10.2023 року в межах строку на апеляційне оскарження ним була подана апеляційна скарга, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.10.2023 року була повернута у зв`язку з відсутністю в додатках до апеляційної скарги ордеру. Тому, на переконання захисника, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання відмовити, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Зі змісту поданої апеляційної скарги з додатками вбачається, що 09.10.2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, захисником ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2023 року, яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.10.2023 року було повернуто захиснику, у зв`язку із не наданням ним процесуальних повноважень на захист інтересів підозрюваного ОСОБА_8 .

За таких обставин, враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведену правову позицію Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили захисника ОСОБА_7 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк, відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК, слід поновити.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкція ч.4 ст.402 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 02.10.2023 року (а.с.6-7); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 02.10.2023 року (а.с.20-26); протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_13 від 02.10.2023 року (а.с.27-35); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 02.10.2023 року (а.с.37-43; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 02.10.2023 року (а.с.44-50); протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 02.10.2023 року (а.с.51-55); протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 02.10.2023 року (а.с.57-63); протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_16 від 02.10.2023 року (а.с.64-68); протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 02.10.2023 року (а.с.70-76); протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_17 від 02.10.2023 року (а.с.77-80); протоколом про зняття технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 02.10.2023 року (а.с.83-86); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 02.10.2023 року (а.с.92-98); копією витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 05.05.2023 року (а.с.103).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч.4 ст.402 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними, а надані апеляційному суду документи щодо стану здоровя підозрюваного ОСОБА_8 не спростовують цих висновків та є предетом перевірки суду першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження по суті.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі.

Зокрема, про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчить також і те, що після іншого умисного невиконання наказу начальника в умовах воєнного стану, разом з іншими військовослужбовцями, підозрюваний відмовився отримувати ввірені йому у службове користування зброю з боєприпаси, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, а тому вірогідність вчинення дезертирства є неминучою.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні свідчить те, що свідками є військовослужбовці, які з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створює умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій, або умовляння. Крім того, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Про наявність існування ризиків, що підозрюваний ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, вказує той факт, що останній розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Крім того, вчиняючи непокору, в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 фактично відмовився виконувати бойові завдання та наказ командира підрозділу щодо виконання свої службових обов`язків на бойових позиціях в умовах воєнного стану, тим самим може самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ст. 408 КК. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про наявність можливості втечі підозрюваного, яку він може реалізувати в будь який момент, перебуваючи на свободі.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, розлучений, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Отже, визначені ч.2 ст.194 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник, у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

У свою чергу, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до приписів ч.8 ст. 176 КПК, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас посилання сторони захисту щодо неналежності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Разом з цим досліджені під час апеляційного розгляду надані стороною захисту медичні документи щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , як докази на спростування обґрунтованості підозри є неспроможними, оскільки з їх змісту вбачається, що за період проходження військової служби ОСОБА_8 були отримані контузії, у зв`язку з чим він перебував на лікуванні. Натомість, згідно довідки військово-лікарської комісії від 24.09.2023 року (а.с.170) молодший сержант ОСОБА_8 придатний до служби у десантно-штурмових військах.

Крім того, не заслуговують на увагу колегії суддів й посилання апелянта про порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_8 під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки залучення слідчим захисника із центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання правової допомоги затриманій особі не суперечить положенням ст.49 КПК. Більше того, зі змісту журналу судового засідання (а.с.139-140) та оскаржуваної ухвали (а.с.142-145) вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 під час судового засідання не повідомляв слідчому судді про наявність у нього платного захисника та не заявляв клопотання про відмову від безкоштовного захисника, відповідно до вимог ст.54 КПК.

У той же час, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст.ст.177,178 та ч.5 ст.182 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Зокрема, приписами п.2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання, обставини вчинення злочину, в якому вона підозрюється, її майновий стан, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

У свою чергу стороною захисту суду не надано переконливих доказів необхідності зменшення визначеного слідчим суддею розміру застави для підозрюваного ОСОБА_8 .

Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 та ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.4 ст.402 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 30 листопада 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4