Справа № 570/636/24
Номер провадження 1-кс/570/99/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2024 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000086, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, із базовою середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, одруженого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в :

10.02.2023 р. старший слідчий СВ ВП №1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Короткий зміст клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 29.01.2024 р., приблизно між 10 та 11 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в спальній кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , з яким проживав спільно в одній кімнаті за вказаною адресою, умисно наніс останньому почергово не менше двох ударів в ділянку обличчя долонями лівої та правої рук, після чого почергово наніс удари лівою та правою ногою в ділянку тулуба з лівого та правого боків у результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді масивної крововтрати, внутрішня грудна кровотеча, закрита поєднана тупа травма грудей і живота з переломом ребр та ушкодженням печінки, чим завдав останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких 03.02.2024 р. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні КНП «Клеванська лікарня ім. М. Вервеги» Клеванської селищної ради за адресою: вул. Центральна, буд.1, сел. Клевань, Рівненського району Рівненської області помер.

09.02.2024 р. старшим слідчим, за погодженням з прокурором Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 , ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Оскільки на думку слідчого, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, якій мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Також у клопотанні зазначається, що обрання ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Позиції учасників кримінального провадження.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав, викладених у ньому.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, покликався на те, що ОСОБА_5 є пенсіонером, хворіє, наміру переховуватися від органу досудового розслідування та впливати на свідка не має. ОСОБА_5 щомісячно отримує дохід близько 5000 грн., який складається з пенсії 3000 грн. та 2000 грн. виплат як внутрішньо переміщена особа. Винаймає житло, за яке сплачує 2000 грн. щомісячно. Просить застосувати до підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього домашній арешт. Пояснює, що медичного лікування він не потребує, оскільки має ліки. Наміру незаконно впливати на свідка ОСОБА_9 він не має, оскільки той нічого не бачив.

Фактичні обставини справи, встановлені слідчим суддею та норми права, які підлягають застосуванню.

Ознайомившись із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Примірник клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний та його захисник отримали у строк, передбачений ч.2 ст.184 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ ВП №1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0000086, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Згідно повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, 29.01.2024 р., приблизно між 10 та 11 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в спальній кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , з яким проживав спільно в одній кімнаті за вказаною адресою, умисно наніс останньому почергово не менше двох ударів в ділянку обличчя долонями лівої та правої рук, після чого почергово наніс удари лівою та правою ногою в ділянку тулуба з лівого та правого боків у результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді масивної крововтрати, внутрішня грудна кровотеча, закрита поєднана тупа травма грудей і живота з переломом ребр та ушкодженням печінки, чим завдав останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких 03.02.2024 р. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні КНП «Клеванська лікарня ім. М. Вервеги» Клеванської селищної ради за адресою: вул. Центральна, буд.1, сел. Клевань, Рівненського району Рівненської області помер.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке згідно КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що відповідно до ст.183 КПК України не перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділом II Кримінального процесуального кодексу України визначено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п.9 ч.2 ст. 131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Крім цього, у ст.178 КПК України визначений перелік обставин, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Щодо обґрунтованості підозри.

Поняття обґрунтованої підозри та чіткі критерії її оцінки у національному законодавстві не визначені.

Проте воно висвітлено у практиці Європейського суду з прав людини, що підлягає застосуванню українськими судами. Термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України"). Обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства").

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна бути заснована на об`єктивних фактах, наданих суду стороною обвинувачення.

Цей стандарт переконання є нижчим, ніж стандарт переконання "поза розумним сумнівом", та вимагає меншої ваги доказів, ніж для вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи на стадії судового розгляду.

Відповідно до практики ЄСПЛ, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується: витягом від 10.02.2024 р. з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000086, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2024 р., додатковим протоколом огляду місця події від 05.02.2024 р., протоколом огляду трупа від 05.02.2024 р., лікарським свідоцтвом про смерть №124 від 05.02.2024 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 06.02.2024 р., протоколом проведення слідчого експерименту від 06.02.2024 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.02.2024 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06.02.2024 р., протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 09.02.2024 р., протоколом проведення слідчого експерименту від 09.02.2024 р.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначає, що оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення його вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише з метою визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тобто на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Як встановлено під час судового засідання та вбачається із досліджених слідчим суддею в судовому засіданні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, вони є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання сторони обвинувачення, у цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, якій мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим з огляду на таке.

При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ "Пунцельт проти Чехії" ("Punzelt v. Czech Republic") № 31315/96 від 25.04.2000.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, зокрема наявності офіційного місця роботи, сімейного статусу, наявності соціальних зв`язків в суспільстві.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання слідчого судді, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, приходить до обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, якій мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає даний ризик на даному етапі обґрунтованим, оскільки існують підстави вважати, що у даному кримінальному провадженні усі докази, у тому числі речові, ще не встановлені і відповідно не досліджені.

Щодо ризику незаконно впливати на свідка, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Дослідивши матеріали клопотання та заслухавши сторони кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що оскільки підозрюваному відомо про місце проживання свідка ОСОБА_9 , з яким вони разом проживали, ОСОБА_5 може незаконно на нього впливати, з метою, серед іншого, зміни показань.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слід зазначити наступне.

Слідчий в обґрунтування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вказує, про перешкоджання шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого для проведення слідчих дій, що у подальшому може позбавити орган досудового розслідування можливості забезпечити розслідування кримінального провадження та завершення провадження у розумні строки, у зв`язку з чим порушуватимуться права інших учасників, вживати заходів щодо не встановлення інших співучасників злочину або ж уникнення останніми притягнення до кримінальної відповідальності. У зв`язку з цим, слідчий суддя бере до уваги, що у судовому засіданні було встановлено про належне з`явлення ОСОБА_5 до органу досудового розслідування, про що підтвердив слідчий. До того ж доказів наявності можливих співучасників слідчому судді не надані. Під час надання пояснень на обґрунтування наявності вказаного ризику, слідчий фактично ототожнив його із ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Тому вказаний ризик слідчий суддя вважає необґрунтованим та відхиляє його.

Щодо можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим, статтею 177 КПК України та клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається "позбавленням волі" в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, особисте зобов`язання та інші, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Так, на думку слідчого судді, застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від органів досудового розслідування, ухилення від слідства та суду, можливості незаконно впливати на свідка, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. Крім того, слідчий суддя враховує як обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, так і характеризуючі відомості про особу підозрюваного.

Відтак, за переконанням слідчого судді заперечення захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання останньому цілодобового домашнього арешту не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що до ОСОБА_5 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 193-194, 196-197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000086, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, із базовою середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, одруженого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,- запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 09.04.2024 р.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 08 год. 40 хв. 12.02.2024 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1