Номер провадження 1-кп/754/178/23
В И Р О К

Іменем України

20 жовтня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду, в порядку спеціального судового провадження, за відсутності обвинуваченої (in absentia), кримінальне провадження №0002698 від 06.10.2016 стосовно обвинуваченої:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Євпаторія АР Крим Україна, громадянки України, з вищою освітою, колишня суддя Євпаторійського міського суду АР Крим, яка зареєстрована та проживає за останньою відомою адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 1 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , сторона захисту: захисник ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , маючи умисел на державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до вимог ст.ст. 19 ч. 2, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положенням ст.5 та ст.ст. 72 ч. 1, 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Крім того, ст. 72 ч. 2 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ст. 65 ч. 1 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ст. 125 ч. 1 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Конституцією України визначено, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя (ст.125 ч.1 Конституції України).

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим, 06.03.2014, у порушення ст.ст. 2 ч. 3, 72, 73, 85 ч. 1 п. 2, 132 Конституції України та ст.ст. 3 ч. 3 п. 2, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову №1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації (далі - РФ) на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови, 16.03.2014, на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і м. Севастополя, а також їх входження до складу РФ на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім РФ. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014, депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову №1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим, 11.03.2014, та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради, 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову №1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014, між РФ та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ.

В подальшому, з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад РФ.

Так, відповідно до ст. 13 ч. 2 «О судебной системе российской федерации» від 31.12.1996 №1-ФКЗ: Порядок наділення повноваженнями голів, заступників голів, інших суддів касаційних судів загальної юрисдикції, апеляційних судів загальної юрисдикції, верховних судів республік, окружних, обласних судів, судів міст федерального значення, судів автономної області і автономних округів, районних судів, військових і спеціалізованих судів, арбітражних судів округів, арбітражних апеляційних судів, арбітражних судів суб`єктів російської федерації і спеціалізованих арбітражних судів встановлюється відповідним федеральним конституційним законом і федеральним законом про статус суддів.

Відповідно до ст. 6 ч. 5 Закону російської федерації від 26.06.1992 №3132-І зі змінами та доповненнями «О статусе судей в российской федерации» - Президент РФ в двомісячний термін з дня отримання необхідних матеріалів призначає суддів федеральних судів, а кандидатів у судді Верховного суду РФ представляє для призначення Раді Федерації Федеральних Зборів РФ або відхиляє подані кандидатури, про що повідомляється голові Верховного суду РФ.

Водночас, згідно зі ст. 86 «Конституції «Республики Крым»»:

1. Правосуддя в Республіці Крим здійснюється тільки судом.

2. У Республіці Крим діють федеральні суди і мирові судді. Повноваження, порядок утворення та діяльності федеральних судів визначаються законодавством РФ.

3. З ініціативи Державної Ради Республіки Крим, узгодженої з Верховним Судом РФ, в Республіці Крим можуть утворюватися судові ділянки і посади мирових суддів відповідно до законодавства РФ і законодавства Республіки Крим.

4. Статус, повноваження, порядок і гарантії діяльності суддів визначаються федеральним законом, а по відношенню до мирових суддів - також законом Республіки Крим.

Окрім того, 20.03.2014, Державною Думою РФ прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за №6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе РФ новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками РФ та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему РФ з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ст. 9 п. 1 «Федерального конституційного закону» від 21.03.2014 №6-ФКЗ «О принятии в РФ Республики Крым и образовании в составе РФ новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя» протягом перехідного періоду на територіях Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя з урахуванням їх адміністративно-територіального поділу, встановленого відповідно законодавчим (представницьким) органом державної влади Республіки Крим і законодавчим (Представницьким) органом державної влади міста федерального значення Севастополя, створено суди РФ (федеральні суди) відповідно до законодавства РФ про судову систему.

Пунктом 2 статті 9 вказаного закону передбачено, що громадяни, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя на день прийняття в РФ Республіки Крим і утворення в складі російської федерації нових суб`єктів, мають переважне право на заміщення посади судді в судах РФ, що створюються на цих територіях, при наявності у них громадянства РФ, а також за умови їх відповідності іншим вимогам, що пред`являються законодавством РФ про статус суддів до кандидатів на посади суддів. Конкурсний відбір на заміщення посади судді в зазначених судах здійснюється Вищою кваліфікаційною колегією суддів РФ.

Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі судової системи, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст.ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії РФ з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію РФ частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію РФ частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Також, відповідно до ст. 64 Конвенції Про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі - Конвенція) кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

У контексті окупації Криму, РФ, як окупаційна держава, не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Проте, Федеральним Законом рф №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов РФ на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты РФ» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема незаконно створено «Евпаторийский городской суд».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, ОСОБА_3 , будучи суддею та відповідно до Постанови Верховної Ради України №249-VII від 16.05.2013, займаючи посаду судді Євпаторійського міського суду АР Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади російської федерації та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних судових органів російської федерації, вчинила дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію РФ з 20.02.2014 території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та РФ щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ, усвідомлюючи, що так званий «Евпаторийский городской суд» відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах РФ, перебуваючи в м. Євпаторія АР Крим упродовж березня - квітня 2014 року продовжила роботу у складі незаконного органу судової влади РФ на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому, Указом РФ №786 від 19.12.2014, була призначена на посаду судді так званого «Евпаторийского городского суда», чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ст. 9 ч. 5 «Федерального Конституційного Закону» РФ №6-ФКЗ «Про прийняття в РФ Республіки Крим та утворення в складі РФ нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Крім того, ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, перебуваючи в приміщенні так званого «Євпаторійського міського суду Республіки Крим» по пр. Леніна, 30, м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах РФ, керуючись нормами Кримінально- процесуального кодексу РФ, 16.06.2014, 24.04.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, винесла рішення у справах №1-164/2014 та №1-13/2014, чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Також, діючи в інтересах РФ, керуючись нормами КоАП РФ, 16.04.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, винесла рішення у справі №5-2/2014, чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Допомога ОСОБА_3 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави РФ призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 1 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII), а саме в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлена про розгляд кримінального провадження стосовно неї, відповідно до вимог ст. 323 КПК України, в судові засідання не з`являлась, заяв чи клопотань не подавала, показань суду не надавала, у зв`язку з чим судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia) з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Так, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2023 задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №0002698 від 06.10.2016.

Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24.05.2007 у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст. 6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про те, що обвинувачена мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала б отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною з усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути засудженою в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, обвинувачена скористалася своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Захисник вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 1 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII), не доведена допустимими, належними та переконливими доказами поза розумним сумнівом, в наданих стороною обвинувачення доказах відсутні: 1) достовірні анкетні дані судді; 2) докази того, що ОСОБА_3 була призначена на посаду судді так званого «Евпаторийского городского суда»; 3) докази щодо набуття ОСОБА_3 громадянства РФ; 4) докази прийняття ОСОБА_3 судових рішень. А тому вважає, що відсутні відомості щодо того, що обвинувачена вчинила зазначені у пред`явленому обвинуваченні дії добровільно, а не під тиском, а відтак суду належить ухвалити виправдувальний вирок. Крім того, зазначив, що проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого порушує її право на захист.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ст. 323 ч. 3 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом визнано загальновідомим, і таким, що не потребує доказування в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014, а також анексія з боку РФ цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доведення.

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил РФ на території України» від 01.03.2014 №48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06.03.2014 Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України №261/2014 від 07.03.2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.

11.03.2014 Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14.03.2014 №296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2014 від 20.03.2014 визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 №891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17.03.2014 представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову №1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18.03.2014 «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19.03.2014 рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20.03.2014 його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21.03.2014 - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21.03.2014.

21.03.2014 прийнятий Закон РФ №6-ФКЗ, яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ ф №6-ФКЗ).

11.04.2014 «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 прийнято Постанову №337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії РФ та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27.03.2014 №68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16.03.2014, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12.2016 №71/205 та від 19.12.2017 №72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17.12.2018, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22.12.2018 послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

Судом, ретельно досліджені подані стороною обвинувачення докази з тим, щоб дослідити зв`язок між цими подіями та діями обвинуваченої безпосередньо в контексті висунутого їй обвинувачення.

Так, статус обвинуваченої ОСОБА_3 як судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим станом на 2014 рік підтверджується даними, що містяться в листі Адміністрації Президента України від 20.03.2015 №45-01/135 з додатками до нього (Т.№2 а.п. 196-212), відповідно до яких Указом Президента України «Про призначення суддів» від 07.07.2008 №622/2008 ОСОБА_3 призначено строком на п`ять років у місцевому загальному суді на посаду судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим та в подальшому Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 16.05.2013 №527-VIІ ОСОБА_3 обрано на посаду судді безстроково Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим (Т.№2 а.п. 223-224).

Відповідно до даних, що містяться в листі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 за №18-2153/15, ОСОБА_3 , не зверталась до Комісії із заявою про переведення до іншого суду на території України, з заявою про звільнення з посади судді, хоча мала таку можливість (Т.№3 а.п. 61-63).

Згідно даних, що містяться в листі члена ВККС України ОСОБА_9 від 06.10.2015 №8вк-4067/15, рішенням Комісії від 05.10.2015 за результатами розгляду матеріалів перевірки, проведеної за зверненням заступника Генерального прокурора України ОСОБА_10 , зверненням народного депутата України ОСОБА_11 , голови Верховного Суду України ОСОБА_12 , відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 (Т.№3 а.п. 85-88)

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015 №3009/дп-15 рекомендовано Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 з підстав, передбачених пунктом 5 частини 5 статті 126 Конституції України (Т.№3 а.п. 91-110).

Рішенням Вищої ради юстиції від 24.12.2015 №1206/о/15-15 вирішено внести подання Президенту України про звільнення за порушення присяги судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 (Т.№3 а.п. 116-153).

В подальшому, постановою Верховної Ради України від 19.04.2016 за №1251-VIII ОСОБА_3 звільнено з посади судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим у зв`язку із порушенням присяги судді (Т.№2 а.п. 232).

Обставини здійснення ОСОБА_3 правосуддя від імені РФ на території АР Крим без припинення статусу судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим відповідно до законів України, як «судді» незаконно створеного судового органу окупаційної влади «Евпаторийского городского суда» знайшли своє підтвердження під час дослідження в судовому засіданні наступних доказів, наданих стороною обвинувачення:

- клопотання від 25.05.2015 про надання міжнародної правової допомоги, відповідно до якого ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, яка прийняла у відповідності до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» присягу судді та будучи діючим суддею АР Крим не звільнилась з раніше займаної посади, та знаючи про незаконність своїх дій і проведеного референдуму продовжила роботу суддею на тимчасово окупованій території АР Крим і в подальшому була призначена на посаду судді незаконно створеного «Евпаторийского городского суда» указом президента РФ від 19.12.2014 №719 «О назначении судей федеральных судов» (Т.№2 а.п. 150-183);

- протоколу огляду інтернет-видань від 11-18 червня 2015 року інформації, яка міститься на інтернет-сайтах, на яких розміщено рішення суддів судів незаконно створеної Республіки Крим, у тому числі м. Севастополя, відповідно до якої пошуком документів за прізвищем судді ОСОБА_3 на сайті http://sudact.ru знайдено постанову по справі №5-2/2014 від 16.04.2014 (Т.№3 а.п. 1-2) та постанову по справі №1-13/2014 від 24.04.2014 (Т.№3 а.п. 3-4) (Т.№2 а.п. 240-255);

- лист заступника Міністра з питань європейської інтеграції ОСОБА_13 від 21.03.2016 за №2911-0-26-16/12.1 до Генеральної прокуратури України з додатками - вирок суду по справі 1-164/2014 від 15.08.2014 постановлений суддею ОСОБА_3 , що свідчить про здійснення правосуддя ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території АР Крим (Т.№3 а.п. 5, 6-11).

Крім того, згідно протоколу огляду інтернет-видань від 30.09.2021 з додатками до нього, слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_14 проведено огляд сайтів, на яких розміщено документи, щодо призначення на посаду до незаконно створеного Євпаторійського міського суду ОСОБА_3 , а також створення вищезазначеного суду, з яких вбачається, що федеральним законом рф №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов РФ на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты РФ» було прийнято незаконне рішення про утворення «Евпаторийский городской суд» (Т.№3 а.п. 25, 39-60).

Також, згідно даних, що містяться в протоколі огляду інтернет-видань від 07.04.2015 та 30.09.2021, 19.12.2014 указом Президента РФ від 19.12.2014 №786 «О назначении судей федеральных судов», ОСОБА_3 призначено на посаду судді незаконно утвореного «Евпаторийского городского суда» строком на 6 років (Т.№3 а.п. 25, 26-38, 154-158, 159-171).

Відповідно до листа Департаменту контррозвідки СБ України від 14.06.2016 №2/2/8-22047, з якого вбачається, що ОСОБА_3 станом на 2016 рік постійно перебувала на території Автономної Республіки Крим (Т.№2 а.п. 233-239).

Згідно листа Адміністрації Президента України від 28.09.2016 №03-01/3021, ОСОБА_3 клопотання про вихід із громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не направляла (Т.№3 а.п. 24).

Прокурором також долучено у судовому засіданні процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, на підтвердження законності вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Всі перелічені джерела інформації необхідно оцінювати за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнати належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, необхідно визнати наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_3 як «судді» окупаційних органів влади РФ достовірними доказами обвинувачення, а тому покласти в основу обвинувального вироку.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_3 кримінального обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду її винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд, вважає доведеним, що ОСОБА_3 , будучи суддею Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим, маючи при цьому достатній рівень освіти, спеціальних знань, починаючи з березня 2014 року не склала своїх повноважень судді та не вчинила жодних дій для звільнення її з посади судді. ОСОБА_3 починаючи з березня 2014 року як «суддя» незаконно створеного «Евпаторийского городского суда» здійснювала «правосуддя» на окупованій території України від імені іноземної держави - РФ, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, тим самим прийняла на себе на окупованій території України повноваження судді іншої держави - РФ, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію; здійснення ОСОБА_3 за таких умов «правосуддя» від імені РФ свідчить про порушення нею вимог ст. 65 Конституції України, присяги судді, оскільки забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а відтак надання ним допомоги РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи громадянкою України, маючи достатній рівень спеціальних знань і життєвого досвіду, що підтверджується її кваліфікаційним рівнем підготовки в галузі права як судді, використовуючи під час здійснення «правосуддя» від імені РФ власні теоретичні знання і практичні навички, здійснювала тривалий час правосуддя від імені РФ.

На свідомий і добровільний характер дій ОСОБА_3 з надання допомоги РФ в проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України, вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку. Так, ОСОБА_3 не склала своїх повноважень судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим, як суддя не вчиняє жодних дій у зв`язку із своєю мовчазною згодою на автоматичне набуття по факту громадянства іншої країни, а продовжує здійснювати «правосуддя» як «суддя Евпаторийского городского суда» керуючись при цьому матеріальним та процесуальним правом іноземної держави.

Суд зауважує, що припинення повноважень ОСОБА_3 , як судді системи судів загальної юрисдикції України відбулось саме внаслідок порушення ним законодавства України.

Порушень процесуального закону щодо відкриття кримінального провадження, його руху, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

Отже, дії ОСОБА_3 , яка будучи громадянкою України та суддею Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим, починаючи з березня 2014 року забезпечила становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України (АР Крим), виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, надавши цим допомогу РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, суд, кваліфікує за ст. 111 ч. 1 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII), як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України: надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до норм ст. 50 ч. 2 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання на підставі ст.ст. 50, 65 КК України є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначені покарання ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин, її ставлення до вчиненого, яка свідомо розірвавши всі правові стосунки з державою, яка надала їй право діяти від її імені, а також дані про її особу, яка раніше не судима, компрометуючі дані щодо неї відсутні.

Обставин, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

Водночас, в контексті тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, суд, бере до уваги і загальну обстановку на території АР Крим, в якій вимушено опинилися громадяни України внаслідок збройної агресії з боку РФ, швидкоплинність якої через безпорадність влади України забезпечила в короткі строки повну окупацію цієї території України та подальшу незаконну анексію іноземною державою.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної, яка будучи особою, що склала присягу судді, відповідно до якої зобов`язана об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, суд приходить до висновку, що необхідним й достатнім для виправлення і запобігання вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано її діяння - ст. 111 ч. 1 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII).

Відповідно до ст. 59 ч. 2 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII) конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його тривалість, а також дані про особу обвинуваченої, яка на час вчинення нею злочину мала високий статус носія судової влади, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання у виді конфіскації всього належного їй майна.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не пред`являлись.

Речові докази, в кримінальному провадженні №0002698 від 06.10.2016, згідно постанови ст. слідчого в ОВС СВ управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_15 від 05.09.2016, знаходяться в матеріалах кримінального провадження (Т.№3 а.п. 5, 6-11, 12-13).

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення в кримінальному провадженні не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 323 ч. 3, 368, 371, 373, 374, 376, 615 ч.15 КПК України, суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 1 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII) та призначити їй покарання, у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази, в кримінальному провадженні №0002698 від 06.10.2016, а саме: документи, що надійшли від Міністерства юстиції України за вих. №2911-0-26-16/12.1 від 21.03.2016, - зберігати при матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1