Код суду 233 Справа № 233/7150/23
Вирок

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000397 від 09 лютого 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, солдата військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан який в подальшому неодноразово продовжений та продовжує тривати.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 1 від 21.06.2022 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 та 01.09.2022 видано автомат АК-74 № НОМЕР_3 , запис про який було внесено до відомості закріплення зброї за особовим складом роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Військовослужбовець, солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді гранатометника гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , діючи усупереч до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2 розділу Х «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359, 30 листопада 2022 року переміщався на автомобілі разом з іншими військовослужбовцями з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_4 . Приїхавши до місця розташування підрозділу у АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 вийшов з автомобілю та залишив закріплену за ним вогнепальну зброю АК-74 № НОМЕР_3 та бойові припаси до неї, а саме один магазин з 30 набоями калібру 5,45 мм. Повернувшись до автомобілю, ОСОБА_4 встановив, що його зброї та бойових припасів в автомобілі немає. Отже, ОСОБА_4 , внаслідок власної неуважності, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та боєприпасів та відповідальність, яка передбачена за його порушення, діючи з кримінальною протиправною недбалістю не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був й міг їх передбачити, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, порушив правила зберігання ввіреної йому для службового користування табельної зброї - автомату АК-74 № НОМЕР_3 та бойових припасів до нього, а саме одного магазину з 30 набоями калібру 5,45 мм., не здійснив контроль за наявністю майна та зберігання його, не забезпечив неможливості доступу сторонніх осіб до місця зберігання цього майна, а саме залишив його без нагляду на задньому сидінні автомобілю, на якому він здійснював переміщення з с. Оскол до м. Костянтинівка Донецької області, тим самим не забезпечив встановлений порядок зберігання зброї, внаслідок чого втратив автомат АК-74 № НОМЕР_3 та бойові припаси до нього, а саме один магазин з 30 набоями калібру 5,45 мм загальною вартістю 2892,05 гривень (дві тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні п`ять копійок).

Між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 20 листопада 2023 року укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно п. 2 угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 3 ст. 413 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 58 КК України замінено ОСОБА_4 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України в повному обсязі, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно в присутності захисника та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити.

Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, після роз`яснення сторонам наслідків укладення угоди, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та виконання вимоги п. п. 6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 413 КК України втрата або зіпсування ввірених для службового користування зброї, бойових припасів, засобів пересування, предметів технічного постачання або іншого військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, карається позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, яке згідно з ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника може бути укладено угоду про визнання винуватості.

Після виконання вимог ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України та інших законів, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить нічим інтересам, сторони правильно розуміють наслідки укладеної угоди.

Відповідно до п. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Таким чином, судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, 20 листопада 2023 року угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 413 Кримінального Кодексу України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз. Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку. Обвинувачений свою провину визнає повністю, зазначив, що може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, отже суд дійшов висновку, що укладену угоду про визнання винуватості від 20 листопада 2023 року слід затвердити та призначити обвинуваченому покарання передбачене угодою.

Так, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Таким чином, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, за місцем служби характеризується посередньо, є військовослужбовцем (за мобілізацією), за висновком ВЛК придатний до проходження військової служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на 2 (два) роки службового обмеження для військовослужбовців із відраховуванням в доход держави 20 % (двадцяти) відсотків суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_4 .

Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відраховуванням в дохід держави 20% (двадцять відсотків) від суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_4 є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.

На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.

Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 394, 424, 468, 469, 472-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20 листопада 2023 року між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_7 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України та призначити йому узгоджене покарання за ч. 3 ст. 413 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконанн я.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: