Провадження №11-кп/801/883/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001147 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Вінницької області Тульчинського району с. Крищенці, громадянку України, з середньою освітою, непрацюючу, незаміжню, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

23.07.2020 Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

25.05.2021 Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.05.2021, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі.

У строк відбуття покарання повністю зараховано частково відбуте покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.05.2021.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з цивільним позовом, процесуальними витратами та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 07.09.2019 о 10:59 год знаходилась в приміщені храму «Великомученика Георгія Побідоносця», що знаходиться за адресою: проспект Коцюбинського. 62. м. Вінниця, та помітила, що з правої сторони від входу до храму на дерев`яній лавці знаходиться жіноча сумка срібного кольору, що належить ОСОБА_9 .

В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, а саме матеріальними цінностями, які знаходились всередині вказаної сумки.

Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, упевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до вищевказаної лавки та взяла жіночу сумку срібного кольору (матеріальної цінності для власника не становить), в якій знаходились грошові кошти в сумі 2000 грн., мобільний телефон «Huawei Р Smart Plus 4/64 GR» фіолетового кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6491/6492/19-21 від 22.10.2019 становить 4055,25 гри., система для нагріву тютюну «IQOS» 2.4 білого кольору, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6491/6492/19-21 від 22.10.2019 становить 1088,00 грн., після чого вийшла з приміщення храму та покинула місце злочину.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 7143,25 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок в частині визначення строку відбування покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та виключити з резолютивної частини вироку вказівку про строк відбування покарання ОСОБА_7 з дня набрання вироком законної сили.

Вказати початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 13.07.2023.

В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд невірно визначив ОСОБА_7 початок строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили, так як вона вже відбуває покарання по іншому вироку.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить в апеляційній скарзі скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження, так як відсутні докази, які свідчать про безпосередню причетність ОСОБА_7 до вчинення крадіжки сумки з храму.

Також висновок суду ґрунтується лише на припущеннях, а на відеозаписі з камери спостереження на який зіслався суд не можна впізнати ОСОБА_7 , так як на ньому відсутнє чітке зображення особи, і ОСОБА_7 заявила, що це інша особа.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинувачену ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просять про скасування вироку через недоведеність вини ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_7 зокрема підтримала свої пояснення в суді першої інстанції щодо її відсутності на місці злочину, прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, оскільки в ході повторного дослідження відео, немає сумнівів, що там зафіксовано саме ОСОБА_7 , яка перебувала в приміщенні храму - ймовірно зі своєю неповнолітньою дочкою, яка по віку відповідає параметрам зображення на відео, відсутність інших доказів не є перешкодою для визнання винуватою саме обвинувачену ОСОБА_7 , також підтримав доводи поданої апеляційної скарги, ознайомившись з доводами апеляційних скарг та матеріалами кримінального провадження, дослідивши повторно відео з камер відеоспостереження з храму, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисту та вважає за доцільне задовільнити апеляційну скаргу прокурора.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі

вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є

рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише у випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Судом першої інстанції, поза розумним сумнівом доведено, що мала місце крадіжка сумки в храмі «Великомученика Георгія Побідоносця».

Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що на відеозапису за загальними ознаками зовнішності та загальним виглядом можна впізнати обвинувачену ОСОБА_7 .

Проте сторона захисту вказувала, що на відео немає чіткого зображення, а обвинувачена ОСОБА_7 заявила, що там зображена інша особа.

Апеляційним судом повторно досліджено зазначене відео де дійсно досить розмито зображено особу жіночої статі, яка викрала сумку.

За клопотанням прокурора було досліджено відео, яке було за технічними параметрами збільшено і в ході перегляду якого апеляційний суд переконався, що на відео зображена саме обвинувачена ОСОБА_7 .

Також із довідки вбачається, що у ОСОБА_7 є донька, 2009 року народження, яка за віковими параметрами відповідає неповнолітній особі зображеній на відео.

Те, що обвинувачена ОСОБА_7 пояснювала, що вона не ходить в хустці не береться до уваги, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 у вільних поясненнях повідомляла, що вона раніше приїздила до м. Вінниці та відвідувала церкву, а тому обізнана з тим, що за релігійними канонами жінки в приміщенні релігійної споруди перебувають в хустках.

Також обвинувачена ОСОБА_7 не змогла повідомити, що в час вчинення злочину перебувала в іншому місці, що виключало б можливість вчинення нею злочину.

Апеляційний суд бере до уваги, що обвинувачена ОСОБА_7 ніде не працювала, а тому мала потребу в коштах, що є підтвердженням корисливого мотиву вчиненого злочину.

Прокурор просив взяти до уваги, що обвинувачена ОСОБА_7 мала досвід вчинення кримінальних правопорушень, оскільки є раніше судимою особою.

Хоча, відповідно до ст. 88 КПК України, докази, які стосуються судимостей, що не є предметом кримінального провадження є недопустимим на підтвердження винуватості, проте ч. 2 цієї статті передбачено, що такі докази можуть бути визнані допустимими, якщо вони подаються для доказування того, що обвинувачений мав підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення.

З досудовій доповіді про обвинувачення у кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_7 притягувалась до кримінальної відповідальності за статтями 190, 185 КК України і характеризується як особа схильна до вчинення корисливих злочинів, тому є безпідставними доводи, щодо відсутності підстав для встановлення в ході досудового розслідування можливості вчинення зазначеного злочину саме ОСОБА_7 .

Тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 із-за не доведеності вини.

Разом з тим підлягає задоволенню апеляційна скарга прокурора щодо зміни вироку в частині початку строку відбування покарання.

В роз`ясненнях п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України

№ 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму

Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і

постановлення вироку» від 29.06.1990 зазначається, що зміст резолютивної

частини вироку має бути викладено чітко і ясно, щоб при його виконанні не

виникло сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Проте, таких вимог кримінального процесуального закону та

роз`яснень постанов Пленуму суд при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7

не дотримався.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше засуджена 25.05.2021 Тульчинським районним судом

Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років

позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України

покарання ОСОБА_7 призначено за сукупністю злочинів з урахуванням

призначеного покарання та призначеного покарання вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.07.2020 та вироку Вінницького

апеляційного суду від 06.05.2020, i остаточне покарання призначено шляхом

часткового складання призначеного покарання та призначеного покарання

вироком Тульчинського районного суду від 23.07.2020, у виді 6 (шести) років

позбавлення волі без конфіскації майна. Покарання призначене вироком

Вінницького апеляційного суду від 06.05.2020, яким ОСОБА_7 засуджена

за ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ст. 70, 75 КК України, виконувати самостійно. В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано частину відбутого нею покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.07.2020. Строк відбування остаточного покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку.

За таких обставин Вінницький міський суд при ухваленні оскаржуваного

вироку дійшов до вірного висновку про необхідність призначення

ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з

урахуванням вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від

25.05.2021, однак, невiрно визначив строк відбування покарання.

Так, ОСОБА_7 25.05.2021 засуджена Тульчинським районним судом Вінницької області до покарання у виді позбавлення волі, строк відбування якого ухвалено рахувати з дня ухвалення вироку та підлягала направленню в місце позбавлення волі для відбування покарання.

Однак, на підставі ухвали судді Вінницького міського суду від 21.09.2021

засуджена була тимчасово залишена в слідчому ізоляторі державної установи

«Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», перебуваючи в якій

продовжувала відбувати покарання за згаданим вироком Тульчинського

районного суду Вінницької області, для подальшої її доставки в судові засідання до Вінницького міського суду Вінницької області до закінчення розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Таким чином, строк з 25.05.2021 по день ухвалення Вінницьким міським

судом вироку - 13.07.2023 є відбутою частиною покарання за попереднім вироком, яка зарахована судом в оскаржуваному вироку при призначенні

остаточного покарання ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, а

початок строку відбування покарання обвинуваченій необхідно рахувати саме з

13.07.2023, тобто з дня ухвалення оскаржуваного вироку.

Тому, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 Вінницький міський суд

Вінницької області неправильно застосував закон України про кримінальну

відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального

процесуального закону, що є підставою для зміни вироку судом апеляційної

інстанції в частині початку строку відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 409, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовільнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2023 щодо ОСОБА_7 змінити в частині початку строку відбування покарання.

Зазначити, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 13.07.2023.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4