Справа №588/795/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1020/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 588/795/22 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 13.03.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком на три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Вимоги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, хоча і визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання допомоги потерпілому безпосередньо після ДТП та добровільне відшкодування завданих збитків за його стаціонарне лікування, однак з достатньою повнотою не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, його наслідки для потерпілого, внаслідок чого призначив несправедливе покарання.

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 13.03.2023 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і йому призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн, без позбавлення права керування т/з. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 7928,76 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_9 02.06.2022 близько 20:25, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN AMAROK, р. н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вул. Благовіщенська в м. Тростянець у напрямку м. Суми. Під час руху у зазначеному напрямку, перебуваючи в районі готелю «Тростянець» вул. Благовіщенська, 30 зупинив керований ним автомобіль на своїй смузі руху, під кутом до лівого краю проїзної частини, маючи намір в подальшому заїхати заднім ходом на стоянку готелю. Зневажаючи безпекою дорожнього руху, не врахувавши дорожню обстановку, в порушення вимог п. 10.1, 10.9 ПДР, ОСОБА_9 не переконався, що буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відновив рух свого автомобіля заднім ходом, для заїзду на стоянку готелю та допустив зіткнення з мопедом ERISKAY DINO, р. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який, у свою чергу, в порушення вимог п. 2.1«а», 12.3 ПДР, не маючи відповідної категорії на керування даним т/з, рухаючись у попутному напрямку при виявленні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки т/з, змістився праворуч для об`їзду позаду автомобіля VOLKSWAGEN AMAROK. Внаслідок ДТП ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді відкритого перелому верхньої третини лівої великогомілкової кістки з незначним зміщенням, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Допущені ОСОБА_9 порушення вимог п. 10.1, 10.9 ПДР знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розглдяу потерплий ОСОБА_10 до апеляційного суду не прибув, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги прокурора у відсутність потерпілого, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задовленню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК при призначенні ОСОБА_9 основного покарання, колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно п. 1 постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а згідно рішення ЄСПЛ від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що «складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Таким чином, при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, як зазначалось вище, охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності» (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, особу винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працює, є офіційним уповноваженим гуманітарної місії UK-MED Ukraine для участі у програмі гуманітарної місії в Україні, за місцем проживання характеризується позитивно, за даними характеристики депутата Вишгородської міської ради ОСОБА_11 бере активну участь у громадській діяльності міста, з початку повномасштабної воєнної агресії рф проти України допомагає громаді як волонтер, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є членом Молодіжної організації «Молодіжне об`єднання «Скаути Києва» з 2010 року, в межах волонтерської діяльності залучається до реалізації проектів організації, бере активну участь в роботі з дітьми, їх батьками та підготовці дорослих лідерів, пропагує розвиток скаутського руху в Україні.

Також судом першої інстанції враховано позицію потерпілого в даному конкретному випадку, який претензій до обвинуваченого не має, вважав, що ДТП сталася і через його вину, просив не призначати ОСОБА_9 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено, а пом`якшуючими є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди за стаціонарне лікування потерпілого, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку діяння та небезпечність винуватця, тому ці обставини не безпідставно визнані судом такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на викладене, суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК, тобто у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування т/з, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Твердження ж прокурора про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК у виді п`яти років позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК без позбавлення права керування т/з, враховуючи порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки всі ці обставини не лише знайшли своє відображення в кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК за відповідними кваліфікуючими ознаками, але й були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК, яке, всупереч тверджень апеляційної скарги, суд належним чином мотивував, оцінивши вищезазначене в сукупності з іншими даними про особу винного та фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення.

Жодних вагомих підстав, які б свідчили про сумнівність встановлених судом першої інстанції обставин не встановлено, враховуючи загальні засади призначення покарання та принцип пропорційності виду і розміру цього покарання вчиненому діянню, тому призначене обвинуваченому покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Оскаржене судове рішення є обґрунтованим і вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 13.03.2023 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4