ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/5731/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1780/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: вимагання
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 ,

встановила:

Вказаною ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, строком на шістдесят днів, тобто по 05 січня 2024 року, включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби або заставу - відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби - відмовлено.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_9 суд першої інстанції дійшов висновку про існування та вагомість доведених прокурором ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому врахував те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; який хоча і має постійне місце мешкання та родину, яка перебуває за кордоном, тобто не має міцних соціальних зв`язків на території України, не має стабільних джерел існування, переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим був оголошений у міжнародний розшук та екстрадований на територію України, та дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, та саме тільки такий запобіжний захід зможе запобігти цим ризикам.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави щодо ОСОБА_9 ; постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що прокурором не надано доказів на підтвердження обґрунтування клопотання та на підтвердження існування ризиків.

Також захисник зазначав, що суд взагалі не надав оцінки доказам, які надавалися стороною захисту та які позитивно характеризують обвинуваченого.

Так, судом проігноровано, що ОСОБА_9 будучи затриманим в республіці Польща, добровільно виразив бажання бути екстрадованим до України, як тільки дізнався, що в Україні йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Така процесуальна поведінка ОСОБА_9 дає підстави мотивовано стверджувати, що останній не має на меті переховуватись від правосуддя в Україні, а навпаки прагне доводити свою правову позицію щодо абсолютної невинуватості у висунутому обвинуваченні.

Крім того, суд, в порушення вимог ст. 178 КПК України, не надав оцінки позитивним особистісним характеристикам обвинуваченого, а саме тому, що ОСОБА_9 займався волонтерською діяльністю, одружений, має на утриманні малолітню доньку, постійне місце проживання у м. Харкові, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків.

Крім того, в порушення вимог ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави, адже, як вбачається навіть з обвинувального акту, особисто ОСОБА_9 до потерпілого насильство не застосовував та не погрожував його застосуванням.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Так, колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину,яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майн.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття судом першої інстанції необґрунтованого рішення.

Доводи про те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання та реєстрації, на його утриманні перебуває малолітня донька, а також те, що обвинувачений займався волонтерською діяльністю, колегія суддів не відносить до тих стримуючих чинників, які здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: