Вирок

Іменем України

11.12.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000293 від 23.12.2022, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корчин Сколівського району Львівської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

Сторона обвинувачення -

прокурори Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Згідно з оголошеним прокурором - публічним обвинувачем в судовому засіданні обвинувальним актому кримінальному провадженні № 0000293 від 23.12.2022року, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Відтак, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,призваний на військову службу по мобілізації та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 № 51 зарахований до списків особового складу військової частини з призначенням на посаду водія відділення управління взводу управління начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був неухильно додержуватись Конституції та Законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий

обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

У порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, обвинувачений ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, в умовах воєнного стану, та перебував за її межами.

Так, солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, у період воєнного часу, з 16.08.2022 не з`явився на службу без поважних причин до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебував поза її межами до моменту добровільної явки, а саме до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, тобто до 29.05.2023.

У вказаний період, а саме з 16.08.2022 по 29.05.2023 солдат ОСОБА_3 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби, приховував.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Під час незаконного перебування за межами місця служби солдат ОСОБА_3 , до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Дані дії обвинуваченого органами досудового розслідування та прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, кваліфіковані як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто як злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, з чим суд погоджується.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, надавши пояснення які у повній мірі узгоджуються з фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Крім цього пояснив, що діяв вимушено , оскільки хоч і розлучений, проте утримує трьох дітей, один з яких на той час був хворим і він, обвинувачений, змушений був неодноразово їздити з ним в м. м. Київ на лікування. В цей час і сам проходив лікування в Львівській обласній лікарні, лікував шлунок. В лікарні перебував з 20.07.2022 по 02.08. 2022. В подальшому обставини склалися так, що він поїхав з дитиною в Київ, а його, обвинуваченого, виписали з лікарні нібито за порушення режиму. Також повідомив, що проходив військову службу в районах бойових дій.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина доводиться процесуальними документами наданими суду прокурором - публічним обвинувачем в судовому засіданні, а також його ж, ОСОБА_3 , показами, які перевірені судом безпосередньо в результаті допиту обвинуваченого в судовому засіданні, тобто перевірені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні з показами обвинуваченого погодився та запропонував суду провести судове слідство з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого обвинувачений не заперечував.

Суд, заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого, який визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутність заперечень щодо допустимості та належності зібраних доказів, виходячи з вимог ч. 3 с. 349 КПК України, визнає за доцільне не досліджувати фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті та визнаються сторонами, а судове слідство обмежити допитом обвинуваченого і дослідженням процесуальних документів кримінального провадження та документів, що характеризують особу останнього.

Таким чином, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та досліджених процесуальних матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні доведено, а судом встановлено в ході судового слідства той факт, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України по мобілізації у військовому званні - солдат 16.08.2022 не з`явився на службу без поважних причин з метою тимчасового ухилення від військової служби , в умовах воєнного стану, а саме в розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебував поза її межами до моменту добровільної явки в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, тобто до 29.05.2023.

У вказаний період, а саме з 16.08.2022 по 29.05.2023 солдат ОСОБА_3 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби, приховував.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по місцю теперішнього проживання та по місцю колишнього проходження військової служби, в цілому характеризується позитивно, а також його негативне ставлення до вчиненого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: його добровільне прибуття до правоохоронного органу, щире каяття та активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті вказаного злочину; вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин, - особисте лікування та одночасне лікування хворої дитини, усунення заподіяної шкоди, шляхом добровільного повернення до військових органів.

Обставин, щоб обтяжували відповідальність обвинуваченого, прокурором не наведено, не встановлено таких і судом.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи обвинуваченого, суд приходить до переконання, що покарання йому слід призначити в межах санкції статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі.

За наведених вище пом`якшуючих обставин, суд також приходить до переконання про можливість виправлення підсудного без відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, вважає за доцільне, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного даним вироком покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення чи проступку і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Речові докази, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 76 КК України, статтями 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 5 ( пять ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за даним вироком, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення чи проступку, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 10 січня 2024 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_7