Справа № 489/2036/23
Провадження № 1-кп/489/780/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

13 грудня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0001225 від 27.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у зв`язку з тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти клопотання прокурора, вважаючи, що відносно обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту через недоведеність зазначених прокурором ризиків.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши клопотання, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.12.2022 ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.11.2023 продовжений до 04.01.2024 включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд бере до уваги ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, його особу, необхідність уникнення визначених ст. 177 КПК України ризиків.

Відповідно до п. 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.05.2010 (остаточне 20.08.2010), «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення є свідченням його обґрунтованості.

На переконання суду, на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, які існували при застосуванні запобіжного заходу та продовженні строку його дії, що підтверджується тим, що він не має офіційного постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, має достатню обізнаність, щоб розуміти суть пред`явленого йому обвинувачення та покарання за його вчинення, обізнаний про свідків сторони обвинувачення та місце їхнього проживання, які ще не були допитані судом, та може вчиняти на них тиск з метою зміни викривальних показань щодо себе. Суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики, а вже існуючі є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав обрати суду на даному етапі судового провадження інший, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

При цьому суд критично оцінює твердження сторони захисту про недоведеність вказаних ризиків через те, що перебуваючи на волі, обвинувачений не вчиняв жодних дій, направлених на незаконний вплив на свідків та не ухилявся від слідства та суду, оскільки на даний час обставини справи відрізняються від тих, за яких обвинувачений перебував на свободі. Так, з часу виявлення 26.11.2022 трупа ОСОБА_6 і до часу застосування 22.12.2022 щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній не мав процесуального статусу підозрюваного (до 15.12.2022) та відносно нього не був застосований запобіжний захід, що вказує на відсутність будь-якої потреби та необхідності в останнього здійснювати вплив на свідків та ухилятися від слідства та суду. Однак на даний час відносно ОСОБА_3 застосований найсуворіший запобіжний захід, він має процесуальний статус обвинуваченого, відносно нього здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, він висловив позицію про недостовірність показань свідків у даному кримінальному провадженні, та показання свідків у справі, які ще не були допитані судом та про яких він обізнаний, можуть мати доказове значення в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни їхніх показань на свою користь.

Крім того, під час допиту судом свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 останні зазначили про те, що після поміщення під варту ОСОБА_3 здійснював телефонні дзвінки свідку ОСОБА_7 , під час яких погрожував йому, що, у свою чергу, також вказує на наявність ризику незаконного впливу на інших свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, які не були допитані судом.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-178,182,183,193-194,196-197,309,331,372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів - до 10.02.2024 включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення та на неї може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня оголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1