Справа № 642/641/24
Провадження № 1-кс/642/548/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № З ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000276 від 06.02.2024 за знаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна -

ВСТАНОВИВ:

слідчий СВ відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № З ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000276 від 06.02.2024 за знаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна, у якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно 06.02.2024 в період часу з 14 год. 20 хв. по 14 год. 35 хв. під час огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, 38 Ж, у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на мобільний телефон марки «APPLE», моделі «IPHONE X» ІМЕІ: НОМЕР_1 , білого кольору, в середині якого знаходиться сім картка оператора «Водафон» з номером НОМЕР_2 .

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, у провадженні СВ ВП № 2 Харківського районного Управління поліції № З ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження V 0000276 від 06.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Як зазначено у клопотанні, в ході досудовго розсілдування встановлено, що до ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява за фактом того, що 06.02.2024 приблизно о 13 год. 48 хв. за адресою: м. Харків, вул. благовіщенська. 38 Ж, було виявлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у якого було виявлено 19 полімерних зіп пакетів, з речовиною схожою на наркотичну, яку останній зберігав при собі з метою подальшого збуту шляхом так званих "закладок".

В ході поведения огляду місця події від 06.02.2024 року у період часу з 14 год 2 хв. по 14 год. 35 хв. за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, 38 Ж, у громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було в вилучено мобільний телефон марки «APPLE», моделі «IPHONE X» IMEІ: НОМЕР_3 , білого кольору, в середині якого знаходиться сім картка оператора «Водафон» з номером НОМЕР_2 .

Необхідність накладення арешту на мобільний телефон марки «APPLE», моделі «IPHONE X» НОМЕР_4 , білого кольору, слідчий обгрунтовує тим, що у вказаному мобільному телефоні можуть міститись відомості, які можуть бути використані для доказу фактів и обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Постановою слідчого від 07.02.2024 виявлені та вилучені вищевказані речі та предмети визнані речовими доказами.

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України, вищезазначені речі в подальшому матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні у якості речового доказу, що унеможливить можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вказаного майна.

Орган досудового розслідування має підстави вважати, що вилучене майно, відповідає вимогам ст.170 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчий у судове засідання не прибула, просила провести засідання за її відсутністю.

Власник майна у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутністю.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Дане кримінальне провадження розслідується щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Вказане у клопотанні майно було вилучено в ході проведення 06.02.2024 в період часу з 14 год. 20 хв. по 14 год. 35 хв. огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 .

Постановою слідчого від 07.02.2024 вилучені речі були визнані речовими доказами.

В обгрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- забезпечення збереження речових доказів,

та вказує на необхідність подальшого огляду, дослідження щодо вилученого майна.

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання- задовольнити.

Накласти арешт на вилучене у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході огляду місця події 06.02.2024 в період часу з 14 год. 20 хв. по 14 год. 35 хв. за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, 38 Ж, майно, а саме на:

-мобільний телефон марки «APPLE», моделі «IPHONE X» IMEІ: НОМЕР_3 , білого кольору, в середині якого знаходиться сім картка оператора «Водафон» з номером НОМЕР_2 .

Виконання ухвали суду доручити ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.

Роз`яснити, що володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1