УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 759/15447/23

провадження № 51-728 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002392, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Каховського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, ОСОБА_4 , 25 червня 2023 близько 18:00 год, спільно зі своїми товаришами та дружиною перебували неподалік озера «Верховина», за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 135, де сиділи за столом та розпивали алкогольні напої. У цей час до зазначеного озера прийшов ОСОБА_5 , який присів за сусідній від компанії ОСОБА_4 стіл. Надалі у ході словесного конфлікту, який переріс у штовханину, ОСОБА_4 близько 18:40 год, взяв зі столу кухонний ніж, утримуючи його в руці, наніс ним не менше двох ударів в область тулуба ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення живота зліва з пошкодженням брижі тонкої кишки та великого сальника, ускладненого гемоперитонеумом, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження; непроникаючого колото-різаного поранення живота зліва, яке за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження. Відразу після чого ОСОБА_4 , не надавши будь-якої допомоги потерпілому, знаряддя злочину викинув та покинув місце події, однак невдовзі був затриманий працівниками поліції.

Київський апеляційний суд ухвалою від 09 листопада 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року - без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить Суд оскаржувані судові рішення змінити та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суди при призначенні покарання належним чином не врахували, що він відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі, а також те, що потерпілий не має будь-яких претензій і просив суд не призначати йому міру покарання, пов`язану із позбавленням волі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість інших доводів касаційної скарги засудженого, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 , повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення.

Також місцевий суд урахував дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він раніше судимий, працевлаштований, має постійне місце проживання, одружений, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. При цьому суд урахував також і заяву потерпілого ОСОБА_5 , в якій останній вказав, що ОСОБА_4 повністю компенсував йому майнову та моральну шкоду, будь-яких претензій до нього не має, у зв`язку з чим просив обвинуваченого суворо не карати.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та добровільного відшкодування шкоди потерпілому, а також обставини, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання, у виді вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, є необхідним для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд вірно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені засудженим в апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 75 КК України до нього, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року стосовно нього відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3