Справа № 206/2878/18
Провадження № 1-кп/175/129/18
Ухвала

Іменем України

05 грудня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретареві ОСОБА_4 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (дистанційно),

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001465 відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.348 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Селезнівка Перевальського району Луганської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

При оголошенні перерви для залучення захисника обвинуваченим ОСОБА_9 , прокурор підтримав подане 01.12.2023 року письмове клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 строку тримання під вартою на 60 діб із встановленням застави в 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і, у разі внесення застави та звільнення з-під варти, покладення обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому проживають, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Клопотання обґрунтовує наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який, на його переконання, з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, не дозволяє застосувати до кожного з них альтернативні види запобіжних заходів.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 надали заяву про проведення судового засідання без їх участі, підтримали позицію сторони обвинувачення.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання та просив обрати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 домашній арешт із носінням електронного засобу контролю, а у разі задоволення клопотання прокурора, просив визначити заставу у 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в іншому випадку обґрунтувати більший розмір застави.

Обвинувачені підтримали свого захисника.

Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а пункт 9 частини 2 цієї статті передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За приписом частини 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців….

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від органів дізнання та/або суду.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає як підставу запобіжного заходу …наявність ризиків, які дають достатні підстави… суду вважати, що… обвинувачений… може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

Судом установлено, що у ході судового провадження до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 застосованозапобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалася, останній раз ухвалою суду від 09.10.2023 року на 60 днів строком до 07.12.2023 року включно, з визначенням застави кожному з обвинувачених у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд у своїх останніх ухвалах посилався на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час колегія суддів вважає реальною наявність цього ризику, на який також посилається прокурор у клопотанніта який до теперішнього часу не зменшився, є реальним та достатнім для продовження обом обвинуваченим дії найсуворішого запобіжного заходу ще на 60 днів.

Оцінюючи зазначений ризик, судом ураховуються сукупність обставин, характеру і наслідків інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 умисних кримінальних правопорушень, віднесених ч.5 і ч.6 ст.12 КК України до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, у даному випадку потерпілих із числа поліцейських, а й для суспільства в цілому.

На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких вони обвинувачуються, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених вдатися до відповідних дій з метою здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі, що передбачена п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене та з урахуванням об`єктивних причин, які не дозволяють призначити наступне судове засідання до спливу строку тримання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під вартою, клопотання прокурора є обґрунтованим.

Колегія суддів ураховує, що ОСОБА_17 та ОСОБА_18 близько п`яти років десяти місяців перебувають під вартою, але звертає увагу, що розгляд кримінального провадження триває понад розумні строки не з вини суду. Зокрема, 19.07.2023 року ОСОБА_18 відмовився від послуг захисника ОСОБА_19 , у зв`язку з чим судом залучено державного захисника та інтереси ОСОБА_16 захищала адвокат ОСОБА_20 . У подальшому ОСОБА_18 залучив захисника ОСОБА_21 , з яким 01.12.2023 року розірвав договір про надання правової допомоги. Ці обставини, наряду з іншими, про які суд зазначав у попередніх ухвалах, призводять до затягування розгляду справи та не дозволяють суду закінчити дослідження доказів сторони обвинувачення.

Однак, тривалість перебування ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під вартою не є безумовною підставою для зміни кожному з них запобіжного заходу на більш м`який, й зокрема запропонованого захисником.

Також колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ розширила дію гарантій ч.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), яка зокрема, згідно з доктриною Суду, вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватися як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства, і більше того, здійснюватись згідно з метою ст.5 Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», 1992 рік).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу (справи «Летельє проти Франції», «Єчюс проти Литви»).

Позбавлення свободи та особистої недоторканності має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним із принципом захисту від свавілля, закріпленим у п.1 ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Сташайтіс проти Литви»).

На переконання колегії суддів, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а тому судове рішення цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З викладених підстав, колегія суддів залишає поза увагою доводи захисника на обґрунтування зміни запобіжного заходу на запропонований, оскільки ці доводи не свідчать про зменшення вказаного судом ризику і не дозволяють застосувати до кожного з обвинувачених інші (альтернативні) види запобіжних заходів, які не зможуть забезпечити їх належну процесуальну поведінку, тим більше під час дії на території України правового режиму воєнного стану.

При розгляді клопотання прокурора про дію запобіжного заходу, суд перевіряє лише наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дає оцінку доказам сторони обвинувачення про доведеність вини. Таку оцінку суд надасть у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. З огляду на викладене, колегія суддів залишає поза увагою заяву захисника про необхідність враховувати досліджені докази, які, на його переконання, свідчать про недоведеність вини ОСОБА_15 та ОСОБА_22 .

Згідно ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою …суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання …обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається …судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану …обвинуваченого, інших даних про його особу і ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання …обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього.

За приписом пункту 3 частини 5 цієї статті розмір застави визначається …щодо особи, …обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обговорюючи питання застосування застави та її розміру, враховуючи обставини справи, дані про особу ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і встановлений судом ризик, колегія суддів погоджується з запропонованим прокурором розміром і покладенням на ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Виходячи з наслідків інкримінованого кожному з обвинувачених кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для визначення застави у 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на чому наголошував захисник.

Керуючись ст.ст.331, 369 КПК України, колегія суддів

постановила:

У судовому провадженні оголосити перерву до 15.00 години 14.12.2023 року. Резервними днями судових засідань визначити: 19.12.2023 року о 15.00 годині та 22.12.2023 року о 12.00 годині.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком до 07.12.2023 року, - продовжити на 60 днів, тобто до 02.02.2024 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 і обвинуваченому ОСОБА_8 заставу в 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто по 671000 (шістсот сімдесят одній тисячі) гривень кожному, яка підлягає внесенню на депозитний рахунок: Одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, Код , Код банку отримувача МФО: 820172, рахунок UA0017442, відкритий в ДКСУ м. Києва.

Призначення платежу: застава, як міра запобіжного заходу за обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 (ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 206/2878/18, ПІБ особи, яка вносила кошти).

У разі внесення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 або іншою фізичною особою встановленої застави на вказаний депозитний рахунок, вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченим, що вони або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з цим з-під варти, покласти на кожного з них строком до 02.02.2024 року наступні обов`язки:

- повідомляти прокурора чи суд про своє місце проживання;

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому обвинувачений проживає, без дозволу прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до суду свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали в цій частині покласти на прокурора.

Роз`яснити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що у разі невиконання

ними після звільнення зазначених обов`язків, до них може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на альтернативний та про зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити прокурору і обвинуваченим, направити захиснику і начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3