ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2848/23 Справа № 172/2296/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що має середню технічну освіту, працюючого в АТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет», маючого на утриманні двох дітей 2021 та 2014 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000273,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року задоволено клопотання слідчого та застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 лютого 2024 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 107360 грн..

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя також зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Визначаючи розмір застави, суд врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та дійшов висновку, що достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків зможе застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 107360 гривень.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі.

В обґрунтування апеляції вказує на те, що оскаржена ухвала не відповідає повноті судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не доведений. До клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу на підтвердження їх існування.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Посилається на те, що суд не обґрунтував розмір застави, який є завідомо непомірним для підозрюваного.

Вважає, що судом не взято до уваги, що матеріальна шкода відсутня, підозрюваний раніше на судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем роботи характеризується позитивно, є єдиною особою, яка доглядає за недієздатною особою матір`ю, 1957 року народження, яка за довідкою МСЕК є інвалідом 1 групи з 15.06.2015 року безстроково, є єдиним годувальником своєї сім`ї.

Звертає увагу на порушення права на захист підозрюваного під час затримання.

Заслухавши сторони кримінального провадження, підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів справи слідує, що 14.09.2023 року до ЄРДР за № 0000273 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 307 КК України.

12.12.2023 року о 17:30 годині ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий та 13.12.2023 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

З'ясовано, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки долучені до клопотання матеріали, в тому числі, протоколи допитів свідків; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протокол обшуку; протокол огляду місця події від 12.12.23 року; вилучені речові докази під час обшуків та огляду місця події від 12.12.23 року, висновок експерта, інші дані, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкримінований їй злочин, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до їх вчинення.

Перевіряючи наявність ризиків відповідно до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» та погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення кримінального покарання, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування є доцільним і виправданим для запобігання визначених ризиків.

Отже, доводи захисника про необґрунтованість ризиків є хибними з мотивів, наведених вище. Такий висновок в повній мірі відповідає вказаним вище нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо посилання в апеляції на не врахування слідчим суддею того, що ОСОБА_5 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем роботи характеризується позитивно, є єдиною особою, яка доглядає за недієздатною особою матір`ю, 1957 року народження, яка за довідкою МСЕК є інвалідом 1 групи з 15.06.2015 року безстроково, є єдиним годувальником своєї сім`ї, що на думку адвоката є підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту у нічний час, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Ствердження про необґрунтованість визначення розміру застави підозрюваному у 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб через непомірність, то вони є недостатньо обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 5, абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи дані про його особу, його майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам та не є завідомо непомірним для підозрюваного із урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи про порушення права на захист підозрюваного під час його затримання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Так, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 12.12.2023 року о 17:30 год. 12.12.2023 року ОСОБА_5 був затриманий безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення. Затриманому згідно ч. 4 ст. 208 КПК України повідомлено його підстави, про що повідомили його дружину ОСОБА_9 особисто. Одразу після затримання, підозрюваному був призначений захисник адвокат ОСОБА_10 , про що свідчить відповідне доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою. В подальшому, цього ж дня підозрюваний в присутності захисника адвоката ОСОБА_10 відмовився від нього, висловивши бажання захищати свої права самостійно. Вищеперелічені процесуальні документи підписані ОСОБА_5 особисто, при цьому будь-яких зауважень, доповнень або додаткових пояснень вони не містять.

А тому, порушення права на захист, враховуючи, що обов`язкова участь захисника в цій категорії кримінальних проваджень відповідно до положень ст. 52 КПК України не є обов`язковою, вищезазначені доводи є необґрунтованими.

Колегія суддів також зважає на те, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування підозрюваного на волі, враховуючи дані про його особу, буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наведеного, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4