Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

23 січня 2024 року м. Рівне

Справа № 572/25/23

Провадження № 11-кп/4815/83/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000511 за апеляційною скаргою прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Пугач Сарненського району Рівненської області, громадянина України, із середньою загальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 28 серпня 2019 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 цього Кодексу звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 04 березня 2021 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 цього Кодексу звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 29 жовтня 2022 року у невстановлений органом досудового розслідування час, у вечірню пору доби, не являючись суб`єктом підприємницької діяльності, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, в порушення п.п.2-5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011 № 615; п.п.З, 4 «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 №59, вимог ст.19 Кодексу України «Про надра», перебуваючи в урочищі «Мохи» поблизу смт.Клесів Сарненського району, на території місць незаконного видобутку бурштину, який здійснювався попередньо невстановленими особами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, діючи у порушення Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» № 2806-IV від 06.09.2005, незаконно в одній із ям, які утворилися внаслідок попереднього незаконного видобування бурштину, знайшов та привласнив каміння органогенного утворення, яке відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» № 637/97ВР від 18.11.1997, Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994, відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення, є корисною копалиною загальнодержавного значення, а саме: камінням природного походження бурштину, загальною масою 83,02 г, ринковою вартістю 1093 грн. 47 коп., не маючи при цьому відповідних документів, які б підтверджували законність походження даного каміння бурштину, помістив його для зберігання до карману власної куртки та здійснив його перевезення до приміщення власного будинку по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

30 жовтня 2022 року ОСОБА_5 , рухаючись на скутері по автодорозі по вул.Лісна в смт.Клесів Сарненського району Рівненської області, будучи одягнутим в куртку, в кармані якої зберігалося попередньо здобуте каміння природного походження бурштину, загальною масою 83,02 г, ринковою вартістю 1093 грн. 47 коп. щодо якого в останнього не було документів, які б підтверджували законність походження даного каміння бурштину, був зупинений працівниками поліції Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області та в ході спілкування з останніми повідомив про наявність і вищезазначене каміння та видав його останнім.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.240-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 1 рік обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2021 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним та засудити за ч.1 ст.240-1 КК на 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2021 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що санкція ч.1 ст.240-1 КК передбачає мінімальний розмір покарання у виді обмеження волі - 2 роки. Однак, місцевий суд, за відсутності підстав для застосування положень ст.69 КК, призначив ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 , який не заперечував проти задоволення цієї скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому, у п.1 ч.1 ст.65 КК визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Таким чином, мінімальний розмір покарання у виді обмеження волі, передбачений санкцією даної статті, визначено у розмірі двох років.

Однак, місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за інкримінований йому злочин, передбачений ч.1 ст.240-1 КК, у виді обмеження волі на строк один рік, що не відповідає вказаній санкції.

При цьому, підстав для застосування положень ст.69 КК, місцевим судом встановлено не було, а отже неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування цього вироку згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК.

Як передбачено п.3 ч.1 ст.407, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

За вказаних обставин, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК, вирок суду першої інстанції в частині неправильного призначення міри покарання необхідно скасувати з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, до яких суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Окрім того, згідно досудової доповіді Сарненського РВ філії ДУ «Центр пробації», ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, його ризик для суспільства оцінюється як середній.

Тому, з огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_5 за вчинений ним злочин покарання у виді обмеження волі на строк два роки, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2023 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання -скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.72 КК України, перевести призначене покарання за цим вироком у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки в 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2021 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3