ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/803/24 Справа № 932/7955/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Станично-Луганське Луганської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть потерпілому, за наступних обставин.

07 червня 2023 року о 12.28 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому на праві власності, здійснював рух зі швидкістю 60 км/год. по вул.М.Грушевського м. Дніпра з боку пр.Д.Яворницького в напрямку вул. Титова.

У ході руху водій ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину вул. М. Грушевського у м.Дніпрі справа на ліво по ходу руху автомобіля, у невідведеному для цього місці, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого в районі буд. №30 по вул.М.Грушевського у м. Дніпрі здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ліву бічну поверхню тіла пішохода ОСОБА_9 , після чого продовжив рух та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 є ОСОБА_10 .

Своїми діями водій автомобіля «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 12.3 ПДР України.

Порушення вимог п. 12.3 ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: численні садна на тілі, руйнування черепу з утворенням відкритого багатоуламкового перелому кісток обличчя та мозкового черепу, ушкодженням речовини головного мозку, множинні двобічні переломи ребер з забоєм легенів, розтрощення селезінки, неповна травматична ампутація лівого передпліччя на рівні верхньої третини, множинні переломи лівої плечової кістки, забито-рвана рана лівого стегна, закритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 12.28 год. на місці дорожньо-транспортної пригоди від сумісної тупої травма тіла: руйнування черепу з утворенням відкритого багатоуламкового перелому кісток обличчя та мозкового черепу, ушкодженням речовини головного мозку, множинні двобічні переломи ребер з забоєм легенів, розтрощення селезінки, неповна травматична ампутація лівого передпліччя на рівні верхньої третини, множинні переломи лівої плечової кістки, забито-рвана рана лівого стегна, закритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, яка у своєму клінічному перебігу призвела до розвитку виражених явищ шоку, крововтрати та настанню смерті.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вироку суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині просить вирок суду залишити без зміни.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що призначаючи додаткове покарання суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений повністю визнав свою провину, щиро кається, відшкодував вдові померлого матеріальну шкоду, однак не в повному обсязі, надає систематично матеріальну допомогу потерпілій, яка має малолітню дитину та потребує матеріальної підтримки. Звертає увагу, що обвинувачений працює водієм та наразі це його єдине джерело доходу. Вказує, що обвинувачений є ВПО внаслідок АТО, не має у власності житла, а винаймає квартиру, при цьому уклав договір з потерпілою, відповідно до якого має щомісячно протягом 24 місяців виплачувати їй 15 000 грн.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просили вирок суду змінити в частині призначення покарання, а саме не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_12 у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження, надали клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Доводи захисника про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Як слідує з матеріалів провадження, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким, характер, ступінь суспільної небезпеки скоєного та наслідки, що настали, дані про особу винного, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, що його обтяжують. На підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

При цьому, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання суд першої інстанції зважив на дані про особу обвинуваченого, а саме, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, добровільне відшкодування шкоди, думку потерпілої щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, суд інстанції врахував як особу винного, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок порушення ОСОБА_7 вимог ПДР України та потягло за собою тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Також, судом першої інстанції взято до уваги, що саме протиправні дії обвинуваченого, пов`язані з нехтуванням Правилами дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого було спричинено смерть потерпілому, що свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Враховуючи наведене суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 , крім основного, ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

На переконання апеляційного суду, в даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

Апеляційний суд враховує також і те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілої у провадженні щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною, вона враховується в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, зокрема щодо призначення покарання.

За таких обставин підстав вважати рішення суду першої інстанції про доцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами необґрунтованим, про що захисник порушив питання у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник в апеляційній скарзі не навів.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4